natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Linear regression analyses were used to examine associations between stressful life events, sense of coherence and social support.
Kuormittavien elämäntapahtumien, koherenssin tunteen ja sosiaalisen tuen välisiä yhteyksiä tarkasteltiin lineaarisen regressioanalyysin avulla.
Interaction between social support and stressful life events was statistically meaningful.
Interaktio sosiaalisen tuen ja kuormittavien elämäntapahtuvien välillä oli merkitsevä ja sosiaalinen tuki muokkasi kuormittavien elämäntapahtumien ja koherenssin tunteen välistä yhteyttä.
Multilingualism is a growing phenomenon both internationally and in Finland.
Monikielisyys onkin kasvava ilmiö niin kansainvälisesti kuin Suomessakin.
In the quantitative analysis, the frequency and percentages of closed responses were calculated using the Microsoft Excel program.
Määrällisessä analyysissä laskettiin suljetuista vastauksista frekvenssejä sekä prosenttiosuuksia käyttäen Microsoft Excel -taulukkolaskentaohjelmaa.
In the questionnaire both closed and open questions were used, so the replies were analyzed in both quantitative and qualitative terms.
Kyselyssä käytettiin sekä suljettuja että avoimia kysymyksiä, joten vastaukset analysoitiin sekä määrällisesti että laadullisesti.
A language disorder cannot be reliably diagnosed based on a single language assessment.
Kielihäiriötä ei voida luotettavasti diagnosoida vain yhden kielen arvioinnin perusteella.
The survey was sent to 1233 speech therapists by the e-mail list of the Finnish Association of Speech and Language therapists, and 132 speech therapists answered to it with a response rate of 10,7 %.
Kysely lähetettiin Suomen Puheterapeuttiliitto ry:n sähköpostilistan kautta 1233 puheterapeutille, ja siihen vastasi 132 puheterapeuttia vastausprosentin ollessa 10,7 %.
Nearly half of the speech therapists had challenges with interpreters, and most respondents would be interested in working with language analysts in the future.
Lähes puolella puheterapeuteista oli haasteita tulkkien kanssa ja suurin osa vastaajista olisikin tulevaisuudessa kiinnostunut työskentelemään kielianalyytikoiden kanssa.
Assessment of the home language is important for the differential diagnosis.
Kotikielen arviointi on tärkeää erotusdiagnostiikan vuoksi.
Speech therapists were insecure when assessing a multilingual client, especially client's home language skills, but more confident when assessing the client's Finnish, Swedish or Sami skills.
Puheterapeutit olivat epävarmoja arvioidessaan monikielistä asiakasta, erityisesti asiakkaan kotikielen taitoja, mutta varmempia arvioidessaan asiakkaan suomen, ruotsin tai saamen kielen taitoja.
The profession of language analyst is presented to the speech therapists and they are also asked about their thoughts and opinions on the profession in question.
language analyst) ammatti ja kartoitetaan lisäksi heidän ajatuksiaan ja mielipiteitään kyseisestä ammattiryhmästä.
Nonetheless, most of the speech therapists who responded to the survey assessed all their clients’ languages.
Siitä huolimatta suurin osa kyselyyn vastanneista puheterapeuteista arvioi asiakkaidensa kaikkia kieliä.
Finnish speech therapists mainly used the interview in the anamnesis phase and an interpreter when using assessment methods.
Suomalaiset puheterapeutit käyttivät monikielisten asiakkaidensa kielelliseen arviointiin pääosin haastattelua esitietojenkeräysvaiheessa ja tulkkia käyttäessään arviointimenetelmiä.
The purpose is to identify the types of assessment methods that Finnish speech therapists use to assess the linguistic skills of their multilingual clients and which assessment methods would be needed in their work.
Tavoitteena on selvittää, minkälaisia arviointimenetelmiä suomalaisilla puheterapeuteilla on monikielisten asiakkaidensa kielellisten taitojen arvioimiseen ja minkälaisia arviointimenetelmiä työssä kaivataan.
The assessment of a multilingual client poses a challenge to the speech therapist of how to assess a language that she or he is not familiar with.
Monikielisten asiakkaiden kielellinen arviointi aiheuttaa puheterapeutille haasteen arvioida sellaista kieltä, jota ei itse osaa.
The result differs from the international study whereby speech therapists rarely assess the home languages of their clients.
Tulos poikkeaa kansainvälisestä tutkimuksesta, jonka mukaan kotikieltä arvioidaan vain harvoin.
The aim of this study is to get information on how Finnish speech therapists assess their multilingual clients, especially their home languages.
Tämän tutkimuksen avulla pyritään saamaan tietoa siitä, miten suomalaiset puheterapeutit arvioivat monikielisiä asiakkaitaan, erityisesti asiakkaidensa kotikieliä.
As the foreign-language speaking population grows in Finland, more and more children exposed to many languages are assessed by a speech therapist because their linguistic development causes a concern.
Vieraskielisen väestön kasvaessa Suomessa logopedisiin tutkimuksiin tulee yhä enemmän monelle kielelle altistuvia asiakkaita, erityisesti lapsia, joiden kielellinen kehitys aiheuttaa huolta.
The qualitative analysis was carried out by gathering information from the open questions under different themes.
Laadullisessa analyysissä teemoiteltiin avoimia vastauksia.
In addition, this study gathers information on how the speech therapists experienced the evaluation of a multilingual client.
Lisäksi halutaan tietää, millaiseksi puheterapeutit kokevat monikielisen asiakkaan arvioimisen.
According to the speech therapists, the assessment of a multilingual client is challenging.
Monikielisten asiakkaiden arviointi on puheterapeuttien mielestä haastavaa.
The survey was aimed for the speech therapists who were graduated and employed in Finland.
Tutkimuksen menetelmänä käytettiin Suomessa työskenteleville valmistuneille puheterapeuteille sähköpostitse lähetettyä kyselytutkimusta.
The sample consisted of 32 patients of whom 59 % (19) were female.
Otokseen kuului 32 koehenkilöä, joista 59 % (19) oli naisia.
Divided like this, the remitters group had 15 patients (47 %).
Näin toipuneiden ryhmään valittiin 15 potilasta (47 %).
The Scientific endeavour to understand mental health disorders from categorical point of view and to develop better treatment accordingly has not reached its goals despite decades of study.
Kategorisesta näkökulmasta tehty mielenterveyshäiriöiden ymmärtämiseen ja niiden hoitomuotojen kehittämiseen tähtäävä tutkimus ei ole päässyt tavoitteisiinsa vuosikymmenien tutkimuksienkaan jälkeen.
These observations support the view that not just psychiatric symptoms but also positive mental health - especially subjective well-being - has a noticable role in psychopathology.
Nämä havainnot tukevat ajatusta, että mielenterveyden häiriöissä psykiatristen oireiden lisäksi myös positiivisen mielenterveyden tekijöillä - etenkin hyvän olon tunteella - on merkittävä rooli psykopatologiassa.
CORE-5 is used for this purpose, as it is arguably such a questionnaire since it includes items that measure both psychiatric symptoms (anxiety and depression symptoms) but also items of positive mental health (social functioning, psychological functioning and subjective well-being).
CORE-5 on transdiagnostinen kyselylomake, koska sillä mitataan mielenterveyttä huomioiden samanaikaisesti ja psykiatrisia oireita (masennusoireet ja ahdistusoireet), sekä positiivisen mielenterveyden osa-alueita (sosiaalinen toimintakyky, toimintakyky, ja hyvän olon tunteet).
Goals: The Categorical definition of mental health disorders has been proven problematic.
Tavoitteet: Kategorinen tapa mieltää mielenterveyden häiriöitä on ajan saatossa osoittautunut virheelliseksi.
Results and conclusions: The results indicated, that CORE-5 questionnaire's items that measured positive mental health, were in a temporal interaction with the assessed psychiatric symptoms - depression and anxiety.
Tulokset ja johtopäätökset: Tulokset osoittivat, että CORE-5 kyselylomakkeen positiivisen mielenterveyden osa-alueet eli sosiaalinen toimintakyky, hyvän olon tunne, ja toimintakyky olivat ajallisessa vuorovaikutuksessa masennus- ja ahdistusoireiden kanssa psykiatrisella hoitojaksolla.
However critique has been presented that these dimensional models are too simplifying to capture the fluctuating and multifaceted nature of mental health disorders.
Tämäkin näkökulma mielenterveyden häiriöistä on kuitenkin argumentoitu liian yksinkertaistavaksi tavoittamaan mielenterveyden häiriöiden ajassa muuttuvaa luonnetta ja moninaisuutta.
Also this study suggested, that in the definitions of psychopathology in general, the role of positive mental health should be considered as more integral part of mental health disorders.
Psykopatologian määrittelemiseen otettiin myös kantaa ja ehdotettiin, että positiivisen mielenterveyden tekijöiden roolia pitäisi huomioida mielenterveyden häiriöissä enemmän.
Methods: The study used a longitudinal and frequently gathered sample that consisted of psychiatric patients.
Menetelmät: Tutkimuksessa käytettiin psykiatrista potilasaineistoa, joka oli kerätty pitkittäisotantana tiheällä otantavälillä.
Especially the item of subjective well-being had a central role in a network of mental health.
Erityisesti hyvän olon tunteella oli keskeinen rooli verkostomenetelmillä kuvatussa psykopatologian osa-alueiden verkostossa.
This study suggests that in the study of psychological networks, a step towards transdiagnostic point of view should be taken and start taking into account also other variables than psychiatric symptoms.
Verkostoteoriaa ehdotetaan kehitettävän transdiagnostisempaan suuntaan huomioimalla tutkimuksissa muitakin kuin psykiatrisia oireita.
The weighted directed networks were formed by using the coefficients created with lagged multilevel regression analysis.
Suunnatut painotetut verkostomallit rakennettiin viivästetyiden CORE-5 arvojen monitasoregressiomallien kertoimien pohjalta.
The sample was gathered by assessing the patients who were at a intensive psychiatric day ward clinic in Järvenpää.
Potilaat olivat tutkimuksen aikana Järvenpään sairaalan psykiatrisella päiväosastolla, jossa aineisto kerättiin.
Network methods offer a powerful tool to study multidirectional causal connections between the different facets of mental disorders.
Psykopatologian verkostoteoriassa sen sijaan määritellään mielenterveyden häiriöt oireiden välisten kausaalisten yhteyksien muodostamiksi oireverkoiksi, ja verkostomenetelmillä kyetään havaitsemaan tarkasti mielenterveyden häiriöiden osa-alueiden monisuuntaisia ajallisia yhteyksiä.
But again, network theories have been criticized of not taking into account the thoroughly argued problems of categorical definitions of mental health as most network studies have focused on researching symptoms listed in different diagnostic manuals under categorically defined mental disorders (etc. DSM).
Kuitenkin verkostomenetelmillä tehdyissä tutkimuksissa ollaan keskitytty liiallisesti kategorista näkökulmaa edustavien diagnoosimanuaalien luettelemien psykiatristen oireiden tutkimiseen.
The aim of this study is to combine the most functional parts of these two novel fields of study and to attempt to perform a network analysis on a transdiagnostic clinical assessment questionnaire.
Tässä tutkimuksessa pyritään yhdistämään transdiagnostisen psykopatologian näkökulmaa ja verkostomenetelmiä.
Consequently another novel conceptualization, namely the network theory of mental health, has been suggested to overcome the problems of dimensional models.
Yhdeksi vastaukseksi on ehdotettu transdiagnostista näkökulmaa, ja erityisesti dimensionaalista mallia, jossa mielenterveyden häiriöiden ajatellaan syntyvän muutamista toisistaan riippumattomista dimensioista.
A difference in the role of psychological functioning in the network was noticed between persisters and remitters.
Toipuneiden ja toipumatta jääneiden välillä havaittiin ero toimintakyvyn roolissa tutkittujen mielenterveyden osa-alueiden vuorovaikutuksessa.
The sample (N=146) consisted of adolescents aged 15-18 at baseline who had been starting as new patients in public psychiatric care.
Otos (N=146) koostui 15-18 -vuotiaista nuorista jotka seurannan alussa aloittivat uusina potilaina psykiatrisen hoidon.
However, lack of replication or external validation studies remains problem.
Replikaatio- ja validointitutkimusten puute on suuri ongelma.
The participants were followed 7 years or until they developed psychosis.
Seuranta-aika oli 7 vuotta tai kunnes nuori sairastui psykoosiin.
Findings and conclusions: Performance of the models was not as good as in original studies, which was to be expected since the sample was more varied than in original studies.
Tulokset ja johtopäätökset: Mallit eivät toimineet yhtä hyvin kuin alkuperäisissä tutkimuksissa, mikä oli oletettavaa erilaisen otoksen vuoksi.
Final amount of prediction models was 16 from 13 published articles.
Testattavat mallit valittiin tuoreesta katsauksesta, lopullinen määrä oli 16 mallia 13:sta artikkelista.
However, almost all of the models predicted both psychosis and hospitalization better than high psychosis risk assessed by the SIPS did.
Lähes kaikki mallit ennustivat silti sekä psykoosia että sairaalajaksoa paremmin kuin SIPS:llä määritelty psykoosiriski.
Aim: Psychosis risk has been researched a lot during last couple of decades and different tools for predicting psychosis have been formed and taken in the clinical practice.
Tutkimuksen tarkoitus: Psykoosiriskiä on tutkittu paljon viime vuosikymmeninä ja erilaisia menetelmiä psykoosin ennustamiseen on kehitetty ja otettu kliiniseen käyttöön.
More research aiming to validate and replicate suggested psychosis prediction models is needed.
Lisätutkimusta olemassaolevien psykoosiennustemallien validoimiseksi ja replikoimiseksi tarvitaan edelleen.
About one third of those in clinical high risk for psychosis develop psychosis, but only in help-seeking population.
Noin kolmannes niistä, joiden on arvioitu olevan korkeassa psykoosiriskissä, sairastuu psykoosiin.
Analyses methods were logistic regression and area under the receiver operator characteristics curve.
Analyysimenetelmät olivat logistinen regressio ja AUC-käyrä.
For hospitalization, models including positive symptoms, functioning, and duration of (untreated) symptoms performed best.
Sairaalajaksoa ennustivat parhaiten positiivisia oireita, toimintakykyä ja/tai hoitamattomien oireiden kestoa hyödyntäneet mallit.
Methods: The current study utilized Helsinki Prodromal Study cohort, an ongoing prospective psychosis risk study.
Tutkimusmenetelmät: Tutkimuksessa hyödynnettiin Helsinki Prodromal Study -aineistoa.
For psychosis predictors that would perform well regardless of the model couldn’t be found, but models including disorganized communication performed worst.
Psykoosin osalta ennustajia jotka olisivat toimineet hyvin mllista riippumatta ei löytynyt, mutta hajanainen kommunikaatio ei näyttänyt ennustavan psykoosia.
Predictors included parts of Structured Interview for the Prodromal Syndromes (SIPS), cognitive functions, substance use, and functioning ability and outcome variables were psychosis diagnose and psychiatric hospitalization.
Ennustajina käytettiin osia SIPS-psykoosiriskihaatattelusta (Structured Interview for the Prodromal Syndromes), kognitiivisia muuttujia, päihteiden käyttöä sekä toimintakykyä.
The current study aimed to test the performance of the published psychosis prediction models in general psychiatric sample of adolescents.
Tässä tutkimuksessa testattiin julkaistujen psykoosiennustemallien toimivuutta valikoitumattomassa nuorisopsykiatrisessa otoksessa.
Accuracy of the models was not clearly connected to the models ability to explain variance.
Mallien erottelutarkkus jakyky elittää vaihtelua eivät olleet selvässä yhteydessä toisiinsa.
In addition to this, same prediction models were also used to predict functioning using psychiatric hospitalization as an proxy.
Psykoosin lisäksi lisäksi malleilla ennustettiin toimintakykyä, tarkemmin psykiatrista sairaalajaksoa.
It has been also argued that psychosis transition is not the most useful outcome to focus on and that functioning is more clinically relevant.
Tämän lisäksi on esitetty, että psykoosin sijaan voisi olla mielekkäämpää keskittyä esimerkiksi toimintakyvyn muutoksien ennustamiseen.
The psychosis prediction models tested in the current study were selected from recent exhaustive review.
Olemassaolevia psykoosiriskin arviointimenetelmiä on pyritty viime vuosina kehittämään ja myös uusia ennustemalleja on esitetty.
There is ongoing research aiming to improve on the existing psychosis prediction tools and to develop new ones with better prognostic accuracy and greater generalizability to the more varied populations.
Psykoosiriskitutkimuksissa on kuitenkin usein tutkittu vain niitä joilla jo epäillään psykoosia, joten tuloksia ei voi suoraan yleistää muihin populaatioihin.
Neuropsychological assessments were conducted at the beginning of the study (t0), and twice after that every three months (t3 and t6).
Neuropsykologiset tutkimukset tehtiin tutkimuksen alussa (t0) ja kahdesti sen jälkeen kolmen kuukauden välein (t3 ja t6).
Qualitative findings also indicated enhanced mood.
Laadulliset löydökset kertoivat myös mielialan kohentumisesta.
Dance also combines physical exercise and the use of music, both of which positively affect healthy and neuropathological populations.
Tanssi myös yhdistää liikunnan ja musiikin, joilla kummallakin on positiivisia vaikutuksia sekä terveisiin että neuropatologisiin kohderyhmiin.
New, effective, multimodal and multidisciplinary rehabilitation practices are needed.
Aivovammakuntoutukseen tarvitaan uusia, vaikuttavia, multimodaalisia ja monialaisia kuntoutuskäytäntöjä.
These results are tentative and more research with larger samples is needed to verify the findings.
Tulokset ovat alustavia ja tarvitaan lisää tutkimuksia suuremmilla otoksilla vahvistamaan löydökset.
Dance is a multimodal activity that engages several brain regions simultaneously and, therefore, might be ideal for enhancing complex functions.
Tanssi on multimodaalista ja aktivoi useita aivoalueita yhtä aikaa ja saattaa siten myös kuntouttaa monimutkaisia toimintoja.
Time and group interactions were studied by repeated measures analyses of variance.
Ryhmien eroavaisuuksia tutkittiin toistettujen mittausten varianssianalyyseillä.
One of the participants described being reconnected to emotions for the first time a after the acquisition of the TBI and several other participants expressed positive feelings and experiences during the intervention.
Eräs osallistujista kertoi saaneensa yhteyden tunteisiinsa ensimmäistä kertaa vammautumisen jälkeen ja useat muut osallistujat kuvasivat positiivisia tuntemuksia ja kokemuksia intervention aikana.
The intervention (three months, two weekly sessions) was carried out together by a dance instructor and a physiotherapist.
Interventio kesti kolme kuukautta, sisälsi kaksi viikottaista tanssituntia ja sen toteuttivat yhdessä tanssinopettaja ja fysioterapeutti.
Objective: Traumatic brain injury (TBI) is a major public health issue leading to long-term cognitive, emotional, and physical impairments.
Tutkimuksen tarkoitus: Traumaattinen aivovamma on merkittävä kansanterveysongelma, jolla on pitkäaikaisia kognitiivisia, emotionaalisia ja fyysisiä seurauksia.
Methods: The current study had 11 participants with severe TBI; four women and seven men, 19 – 45 years old, with an average time of 7.6 years from the acquisition of the injury.
Menetelmät: Tutkimukseen osallistui 11 vakavan traumaattisen aivovamman saanutta 19 – 45 -vuotiasta henkilöä, joista neljä oli naisia ja seitsemän miehiä.
The aim of the research project was to develop a multidisciplinary dance rehabilitation method and to evaluate its feasibility and effectiveness in chronic severe TBI.
Tutkimushankkeen tavoite oli kehittää monialainen tanssikuntoutusmenetelmä ja arvioida sen käytettävyyttä ja vaikuttavuutta vakavan aivovamman kroonisessa vaiheessa.
Results: Abstract reasoning, health-related quality of life, and most saliently, mood improved significantly during the intervention.
Tulokset: Abstrakti päättelykyky, terveyteen liittyvä elämänlaatu sekä merkittävimmin mieliala paranivat intervention aikana.
A two-group crossover design with random allocation was used.
Tutkimuksessa käytettiin crossover-asetelmaa, jossa osallistujat satunnaistettiin kahteen ryhmään.
Performance before and after the intervention in general cognition, frontal lobe functions, abstract reasoning, visuo-spatial reasoning, working memory, mood, health-related quality of life, and executive functions were compared with paired sample t-tests.
Suoriutumista yleisen kognition, otsalohkotoimintojen, abstraktin päättelyn, visuospatiaalisen päättelyn ja työmuistin tehtävissä sekä itsearvioitua mielialaa, terveyteen liittyvää elämänlaatua ja toiminnanohjausta ennen interventiota ja sen jälkeen tutkittiin parittaisilla t-testeillä.
The current study investigates the intervention’s effects on cognition, depressive mood, and health-related quality of life.
Tässä tutkimuksessa tarkastellaan intervention vaikutuksia kognitioon, masentuneeseen mielialaan ja terveyteen liittyvään elämänlaatuun sekä arvioidaan menetelmän käytettävyyttä.
Conclusions: The current study suggests that dance rehabilitation may improve mood, abstract reasoning, and quality of life in the chronic state of severe TBI.
Johtopäätökset: Tanssikuntoutus näyttää vaikuttavan positiivisesti mielialaan, abstraktiin päättelykykyyn sekä elämänlaatuun vakavan aivovamman kroonisessa vaiheessa.
The current study utilized nationally representative registry data (FINNFAMILY).
Tutkimuksessa käytettiin kansallisesti edustavaa FINNFAMILY-rekisteriaineistoa.
The sample (n = 35 063) consisted of women (49.1 %) and men in four birth cohorts (1955, 1960, 1965, 1970) which had completed fertility.
Tutkimusotos (n = 35 063) koostui vuonna 1955, 1960, 1965 ja 1970 syntyneistä suomalaisista naisista (49.1 %) ja miehistä, jotka olivat saavuttaneet lopullisen lapsilukunsa.
The findings showed intergenerational fertility transmission in Finland.
Tulokset osoittivat syntyvyyden siirtyvän ylisukupolvisesti myös Suomessa.
There is no agreement on mechanism of intergenerational fertility transmission.
Mekanismista syntyvyyden ylisukupolvisen siirtymän taustalla ei kuitenkaan ole yksimielisyyttä.
Motives for childbearing are poorly understood, but it is well-renowned that fertility behavior runs in families.
Vaikka lastenhankinnan vaikuttimet ovat pitkälti heikosti tunnetut, tiedetään että perheellistymisessä peräkkäiset sukupolvet muistuttavat toisiaan.
Poisson regression analyses were used to examine relationships between the numbers of siblings (all siblings, full and half-siblings, maternal and paternal half-siblings) and children.
Poisson-regressioanalyysejä käyttäen tarkasteltiin täys- ja puolisisarusten sekä äidin- ja isänpuoleisten puolisisarusten yhteyttä lasten lukumäärään molemmilla sukupuolilla.
Maternal half-siblings were associated with women’s fertility, but not men’s.
Erikseen tarkasteltuna äidin- ja isänpuoleiset puolisisarukset olivat molemmat yhteydessä naisten lapsilukuun, mutta äidinpuoleiset eivät olleet yhteydessä miesten syntyvyyteen.
First in Finland, the aim of this study is to examine the relationship between the numbers of full and half-siblings (and maternal and paternal half-siblings) and fertility, and the association between half-siblings and timing of fertility.
Tämän tutkimuksen tavoitteena on ensimmäisenä Suomessa tarkastella täys- ja puolisisarusten, ja erikseen äidin- ja isänpuoleisten puolisisarusten lukumäärän yhteyttä lapsilukuun naisilla ja miehillä.
Future research should further examine the role of sibling rivalry and mutual investments in fertility transmission.
Sisarusten välisten investointien ja kilpailun yhteyttä syntyvyyden siirtymään tulisi tutkia tarkemmin
The findings support the idea of women as family kin keepers.
Naisten ensisijaisuus perhesuhteiden ylläpitäjänä sai tuloksista tukea.
The number of half-siblings increased only women’s fertility, and women with half-siblings had higher completed fertility and earlier entry to parenthood.
Puolisisarukset lisäsivät lasten lukumäärää ja aikaistivat perheellistymistä vain naisilla.