natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Eastern Geshiza exhibits complex phonology.
Itäisen geshizan kielessä on kompleksinen fonologia.
The approximately 5000 speakers of Eastern Geshiza are categorised as ethnic Tibetans, practice agriculture, and follow the religious traditions of Bön and Tibetan Buddhism.
Itäisen geshizan noin 5000 puhujaa luokitellaan etnisesti tiibetiläisiksi.
Two examples of viral proteins binding via an SH3-mediated interaction to host cell factors are presented in this thesis: - the interaction of influenza A virus (IAV) NS1 protein with host cell Crk-adaptor proteins in context of reorganizing the Crk(L)-PI3 kinase signalling complex and – the interaction between molluscum contagiosum virus (MCV) MC159 protein and host cell SH3 binding protein 4 (SH3BP4).
Nämä tutkimukset keskittyvät influenssa A viruksen (IAV) NS1 proteiinin (osatyö II) sekä molluscum contagiosum (MCV) eli ontelosyyläviruksen MC159 proteiinin (osatyö III) SH3 vuorovaikutuksiin soluissa.
The SH3 domain was one of the first described modular protein domains and was soon found to be involved in numerous important cellular functions and signalling cascades.
SH3 domeeni oli yksi ensimmäisiä tällaisia muutoin hyvinkin erilaisista proteiineista tunnistettuja homologia-alueita, joiden havaittiin toimivan modulaarisina proteiini-interaktiorakenteina.
The first part describes a large-scale screening approach uncovering high-affinity interactions between human SH3 domains and potential native target proteins.
Väitöskirjan ensimmäinen osatyö kuvaa laajamittaisen molekulaarisen seulontatutkimuksen, jossa on pyritty kattavasti löytämään soluproteiinien välisiä SH3 domeenien välittämiä merkittäviä vuorovaikutuksia.
Around 30 years ago, the discovery of modular protein domains began to change the scientific world’s view on cell signalling.
90-luvun alussa tehdyt havainnot solujen käyttäytymistä ohjaavien proteiinien modulaarisesta rakenteesta mullistivat käsityksemme proteiinien välisten vuorovaikutusten määräytymisestä ja niiden toiminnasta solujen viestiliikenteen välittäjinä.
The vital elements of this doctoral thesis are the identification and characterization of so far unknown, high-affinity SH3 domain-mediated interactions and in the context of pathogenic SH3 domain ligand origin, also the elucidation of functional consequences for the host cell.
Tässä väitöskirjatutkimuksessa on selvitetty SH3 domeenien ja niiden proliinirikkaiden ligandien välisten vuorovaikutusten spesifisyyden ja sitoutumisvoiman määräytymistä, ja pyritty löytämään soluproteiinien välisiä komplekseja, joissa SH3 domeenien rooli on erityisen keskeinen.
The second part extends the focus to SH3-mediated interactions between viruses and their host cells.
Väitöskirjan kaksi muuta osatyötä käsittelevät kahden ihmisviruksen SH3-välitteisiä strategioita isäntäsolunsa toimintojen manipuloimiseksi.
The work presented on MC159 identifies host cell SH3BP4 as a new target protein of MCV and shows that the SH3-mediated interaction between MC159 and SH3BP4 is essential for suppression of cellular autophagy by MC159.
MC159 proteiinin puolestaan havaittiin sitoutuvan voimakkaasti toiseen, vielä melko huonosti tunnettuun isäntäsolun säätelijäproteiinin (SH3BP4), ja näin estävän solurakenteiden kierrätystä välittävää prosessia (autofagiaa), jonka tiedetään olevan tärkeä myös antiviraalisen immuunipuolustuksen toiminnalle.
The identified robust SH3-mediated interactions are novel and thereby provide a valuable resource for future research.
Näiden vuorovaikutusten voi siten olettaa olevan solujen toiminnalle tärkeitä sekä jatkotutkimusten kannalta mielenkiintoisia.
This molecular mimicry allows the virus to interfere, manipulate and exploit host cellular signalling for its own benefits and survival.
Virukset ja muut taudinaiheuttajat ovat evoluution kuluessa muodostaneet itselleen tällaisia SH3 domeenien sitoutumiskohtia, joiden avulla ne voivat kaapata solun toimintoja ohjaavia proteiinivuorovaikutusten verkostoja käyttöönsä omaa replikaatiotaan edistääkseen.
Extracellular vesicles (EV) are nanosized lipid bilayered particles produced by all cells.
Solunulkoiset vesikkelit (extracellular vesicles, EV:t) ovat lipidikaksoiskalvollisia nanopartikkeleita, joita nykykäsityksen mukaan kaikki solut tuottavat.
Recent technological development has improved the analytical techniques of assessment of EV composition and functionality, which has resulted in the interest to apply EVs to diagnostics and therapeutics.
Vasta viimeaikainen menetelmä- ja laitekehitys on mahdollistanut EV-molekyylisisällön ja toiminnallisuuden tutkimisen, mikä on herättänyt kiinnostuksen hyödyntää EV:itä diagnostiikassa, terapeuttisina tuotteina ja lääkekuljetuksessa.
Further, platelet-derived EVs in platelet concentrates were shown to contain molecular attributes critical for lipid signalling, e.g., specific phospholipid profile, enzymes important for lipid signalling, and bioactive lipid mediators.
Lisäksi verihiutalevalmisteiden EV:iden osoitettiin sisältävän erityisen fosfolipidiprofiilin ja fosfolipideistä saatavien rasvahappojen muokkaamiseen tarvittavien entsyymien lisäksi bioaktiivisia lipidimediaattoreita, joten EV:iden voidaan ajatella osallistuvan solujen väliseen viestintään esim. lipidimediaattoreiden välityksellä.
Taken together, the results of this thesis show that blood products are a source for nanoerythrosomes with noteworthy potential to improve the comparability of EV studies and, on the other hand, EVs that help to understand the blood product functionality better.
Väitöskirjan tulokset osoittavat, että verivalmisteista voidaan tuottaa nanoerytrosomeja joita voidaan hyödyntää vertailumateriaaleina EV-tutkimuksessa tai eristää EV:itä hyödynnettäväksi merkkiaineina arvioitaessa verivalmisteen kuntoa ja toiminnallisia vaikutuksia.
Due to their remarkable capacity to transport molecular cargo, EVs are considered important mediators of intercellular signalling, making EVs major contributors to cellular functions in health and disease.
EV:iden avulla solut voivat välittää monipuolista molekyylilastia solujen viestiessä eri fysiologisissa ja patologisissa tehtävissä.
To provide more EV-like alternative for currently used synthetic reference materials that do not resemble EVs, biological reference material was produced from disrupted red blood cells.
Yleisesti käytetyt vertailumateriaalit mahdollistaisivat EV-tutkimuksen vertailtavuuden ja avoimuuden lisääntymisen, mutta nykyiset synteettiset vertailumateriaalit poikkeavat ominaisuuksiltaan huomattavasti biologisista EV:istä, minkä takia väitöskirjatutkimuksen yhtenä tavoitteena oli valmistaa biologinen vertailumateriaali EV-tutkimukseen.
In the present study, the EV count of platelet concentrates was shown to be exploitable as a sensitive marker for platelet activation, when compared to other activation markers.
EV-määrän mittaaminen todettiin herkäksi menetelmäksi tutkittaessa verihiutaleiden aktivoitumisastetta ja verrannolliseksi kahden käytössä olevan aktivaatioparametrin kanssa.
The produced particles, nanoerythrosomes, were shown to be in many aspects similar to red blood cell EVs but with an additional advantage of mass producibility, nanoerythrosomes are a compelling option for widely distributed reference material enabling improved comparability of EV studies.
Tuotantomenetelmä ja lähtömateriaali ovat kasvatettavissa teollisen massatuotannon kokoluokkaan, mikä tekee nanoerytrosomeista houkuttelevan vaihtoehdon EV-vertailumateriaaliksi.
The second part of the research examined the EVs of platelet concentrate as a potential blood product quality markers and a factor influencing platelet concentrate functionality.
Väitöskirjatutkimuksen toisessa osassa tutkittiin verihiutalevalmisteiden EV:itä ja niiden käyttömahdollisuuksia verihiutalevalmisteiden laadun ja käytön optimoinnissa.
Currently, one notable shortcoming of EV studies is the lack of standardisation and comparability of analytical methods.
Vaikka kiinnostus EV:iden mahdollisuuksiin näkyy mm. tutkimusjulkaisujen rajuna kasvuna, on tutkimuskenttä vasta kehittymässä ja mm. toimintamekanismeiltaan poikkeavilla analyysimenetelmillä saatujen tulosten vertailu vaikeaa.
Knitting also helps to cope with difficult life situations.
Neulonta auttaa lisäksi selviytymään vaikeista elämäntilanteista.
On the other hand, the knitting tradition is also seen as an international, cross-border handicraft tradition, transmitted through the Internet, publications and travel.
Toisaalta neulonnan perinne nähdään myös kansainvälisenä, valtioiden rajat ylittävänä käsityöperinteenä, joka välittyy internetin, julkaisujen ja matkustamisen kautta.
In the past, knitting was a mandatory and necessary skill, while today it is a voluntary and enjoyable skill.
Aikaisemmin neulonta oli pakollinen sekä välttämätön taito ja nykyisin vapaaehtoinen, iloa tuottava taito.
The main sources of this research are museum artefacts, altogether 110 pairs or single knitted mittens dating from 1876 to 1969 in the collections of the National Museum of Finland, experiences of knitting the copies of museum mittens that reflect the sensory experiences of knitters both in the past and in the present, and questionnaire material collected from 1962 to 1977 and in 2015 and preserved in the Archives of the National Board of Antiquity in Finland.
Tutkimuksen keskeisinä lähdeaineistoina ovat Museoviraston arkiston neuleita ja neulontaa koskevat kyselyt ja niihin saadut vastaukset vuosilta 1962–1977, Kansallismuseon kokoelmien vuosille 1876–1969 ajoittuvat 110 lapasparia tai yksittäistä lapasta, Kansallismuseon neulontakahviloiden kyselyaineisto vuodelta 2015 sekä valmistusajan tekijän ja nykyajan neulojan lähtökohdista havainnoidut museolapasten kopioiden neulontakokemukset.
Knitting has been an important skill in the northern climates to make necessary clothing for households and to earn extra income.
Neulonta on ollut tärkeä käsityötaito pohjoisissa ilmasto-oloissa kotitaloudessa tarvittujen välttämättömien vaatteiden valmistamiseksi sekä etenkin vähävaraisille lisäansioiden hankkimiseksi.
Even today, knitters still find it important to make useful knitwear for loved ones, for themselves or for charity.
Vielä nykyisinkin neulojat kokevat merkityksellisenä hyödyllisten neuletuotteiden valmistamisen läheisille, itselle tai hyväntekeväisyyteen.
For today’s knitters, the primary reasons for their craft are the relaxation and pleasure of knitting.
Nykyneulojille ensisijaiset syyt käsityön tekemiseen liittyvät neulonnan tuomaan rentoutumiseen, iloon ja mielihyvään.
Museum collections represent power in the choices they make about what is deemed worthy of preserving in the collections and what is left out.
Museokokoelmat edustavat valtaa valinnoilla siitä, mikä koetaan tallentamisen arvoiseksi menneisyydeksi ja mitä valitaan pois jätettäväksi.
Knitting in the past and knitting today are different phenomena.
Vanhemmassa neulomisessa ja tämän päivän neulomisessa on lähtökohtaisesti kyse eri ilmiöstä.
Girls began to learn knitting skills at the age of five with the guidance of the women in their family.
Tytöt aloittivat neulontataidon opettelun noin 5-vuotiaina suvun naisten opastuksella.
In this ethnography of skill, the knowledge base and interpretations are derived from the verbal and tacit knowledge contained in the research data, of the researcher and the interaction between them.
Tutkimusmenetelmänä käyttämässäni taidon etnografiassa tietopohja ja tulkinta muodostuvat aineistoissa olevasta sekä tutkijan tuottamasta sanallistetusta ja hiljaisesta tiedosta sekä näiden keskinäisestä vuorovaikutuksesta.
The discovery also supports the notion that knitting could have been mastered in Sweden, on the Öland island, in the 15th century.
Löytö tukee myös niitä näkemyksiä, joiden mukaan neulonta on voitu osata Öölannissa 1400-luvulla.
Necessity was turned into a virtue at times when there were no alternatives to exhausting knitting that also caused strain.
Välttämättömyydestä tehtiin hyve, eikä ajoittain väsyttävänä koetulle ja rasitusvammoja aiheuttaneelle neulomiselle koettu olevan vaihtoehtoja.
The subject of this research is the skill of knitting in Finland from the late 19th century to the present day.
Tarkastelen tutkimuksessani neulonnan taitoa Suomessa 1800-luvun lopulta nykyaikaan.
During World War II, especially during the extremely cold winter of 1939–1940, the best and rare wool was used for knitting rifle gloves, helmets, socks and knee warmers for soldiers.
Materiaalipulan aikana parhaat villat käytettiin sotilaiden liipaisinsormikkaiden, sukkien, kypäränalusmyssyjen ja polvenlämmittäjien neulomiseen.
Skills are learned culturally in interaction with the social and ecological environment.
Taidot opitaan kulttuurisesti vuorovaikutuksessa sosiaalisen ja ekologisen ympäristön kanssa, osin sanallistettavana ja osin vaikeasti sanallistettavana hiljaisena tietona.
The knits were appreciated by soldiers and there was a strong emotional bond between the knitter and the user.
Rintamalla neuleita arvostettiin ja niihin liittyi vahva tekijän ja saajan välinen tunneside.
In rural communities, knitting was considered a feminine skill although it was not solely a craft for women.
Maaseutuvaltaisessa yhteiskunnassa neulonta liitettiin naisten elinpiiriin kuuluvaksi taidoksi.
At an institutional level, knitting was considered an important skill due to its practical benefits and therefore knitting was part of the craft education in schools from the late 19th century.
Neulontataitoa opetettiin sen käytännöllisten hyötyjen vuoksi kansakouluissa 1800-luvun loppupuolelta lähtien.
The cultural analytic focus is turned on a craft that has been considered a self-evident everyday practice but can also be looked at as a changing skill with different meanings for individuals and society in the past and present.
Suuntaan kulttuurianalyyttisen katseeni arkiseen ja itsestään selvänä pidettyyn käsityötaitoon sekä siihen liitettyihin yksilö- ja yhteiskuntatason merkityksiin.
Craft skills are largely based on experiment- and sensory-based tacit knowledge which can be observed in the process of making, as well as in the end products.
Käsityötaidoissa on paljon kokemusperäistä ja aistinvaraista hiljaista tietoa, joka on havaittavissa tekoprosessissa sekä taidon aineellisissa ilmenemismuodoissa, esineissä.
Teachers used their authority and institutional power to require pupils to knit in the new and in their point of view the right way instead of using the skill that had been passed on through the generations.
Opettajat käyttivät institutionaalista valtaa edellyttäessään oppilaita hylkäämään aikaisemmin opitun, sukupovien ketjussa kulkeneen taidon ja siirtymään uuteen tekniikkaan.
Sailors and forest workers who were unmarried or spent time away from their family, knitted as a pastime.
Oman yhteisönsä muodostaneille ammattiryhmille, kuten merimiehille ja metsätyömiehille neulominen toimi myös ajanvietteenä.
As a result of this teaching, the older knitting skill vanished with the last generation of women who grew up before the advent of compulsory education.
Oppivelvollisuuden myötä mannermainen neulontatekniikka vakiintui vallitsevaksi taidoksi ja heittämällä neulominen katosi viimeisten kouluja käymättömien sukupolvien mukana.
Attitudes towards men who knitted were twofold.
Suhtautuminen miesten neulontaan oli kaksijakoista, sillä olosuhteiden pakosta neuloneita miehiä arvostettiin.
A knitted textile fragment found in archeological excavations in the Mätäjärvi area of Turku dates from the 15th century, possibly as early as the 14th century.
Turun Mätäjärven alueelta arkeologisissa kaivauksissa löytynyt neulottu tekstiilifragmentti kertoo paikallisesta neulomisesta.
Knitting in Finland was previously reliably dated to the 17th century, so this discovery dates it to much earlier than was previously thought.
Löytö varhentaa neulonnan ajoituksen Suomessa, joka on aikaisemmin varmuudella ajoitettu 1600-luvulle.
The colorful Fair Isle knitted mittens form the majority of the collections even though Fair Isle knitting was not an ordinary skill.
Kokoelmien karttumisen tavat ja ajassa vaikuttaneet näkökulmat ovat vaikuttaneet kirjoneulelapasten korostumiseen kokoelmassa, vaikka niiden valmistus ei ole ollut kaikkien taitoa.
Knitting was mainly considered shameful work for men, as it was seen to transgress social norms.
Miesten neulomiseen liittynyt häpeä johti käsityön tekemiseen piilossa muiden katseilta, mikä on osaltaan vahvistanut käsityksiä miesten neulomattomuudesta.
This technique was practiced in Finland in the early 20th century and it was the way girls learned to knit at home.
Suomessa neulottiin yleisesti vanhimmalla Euroopassa käytetyllä heittämällä neulomisen tekniikalla vielä 1900-luvun alussa.
The knitting tradition is still associated with regional knitting patterns as shown in the artefacts collected by museums.
Alueellisuutta painottavat kuviomallit toistuvat 1930-luvulta lähtien julkaistuissa neuleohjeissa, joissa käytetyt materiaalit ja tekniset ratkaisut eroavat esikuvina olleista museoneuleista.
To avoid being mocked or excluded from the social group, some men knitted secretly.
Neulovat miehet rikkoivat yhteisön arvomaailmaa ja heille osoitettiin pilkanteolla paikka sosiaalisen ryhmän ulkopuolella.
The oldest knitting technique in Europe is so-called English knitting in which the knitter holds the yarn in the right hand.
Tutkimusaineistoissa nousee esiin neulontataitoon linkittyvä valta-asetelma.
The mittens were chosen to represent the regional knitting patterns and the tradition of knitting.
Neulonnan perinne liitetään edelleen alueellisiin kuviomalleihin, harvemmin materiaaleihin, muotoon tai tekniikkaan.
Women were encouraged to knit for all solders, not only for their loved ones, by making it free to send the knits to ‘the unknown soldiers’.
Neuleiden tasaista jakautumista kaikkien sotilaiden kesken pyrittiin ohjaamaan keskusjohtoisesti taloudellisilla kannustimilla.
The oldest museum mittens are most likely knitted with English knitting which is more suitable for making thick fabric from fine yarns than continental knitting.
Sota-aikana naisten neulomilla tuotteilla oli suuri merkitys rintamamiesten varustusten täydentäjinä.
The representativeness of the measurements is defined by investigating the spatial and temporal variability of snow characteristics.
Mittausten edustavuutta on analysoitu tutkimalla lumen ominaisuuksien alueellista ja ajallista vaihtelua.
The results also suggest that the characterization of microstructure in the applied microwave emission models is not adequate.
Tulokset viittaavat myös siihen, että mikroaaltoemissiomalleissa käytetty mikrorakenteen esitystapa ei ole sopiva.
Information on snow water equivalent (SWE) of seasonal snow is used for various purposes, including long-term climate monitoring and river discharge forecasting.
Kausittaisen lumipeitteen vesiarvoa voidaan hyödyntää useissa tarkoituksissa, esimerkiksi pitkäaikaisessa ilmastonseurannassa ja jokien tulvaennustuksessa.
Even a minor variability in snow microstructure has a notable impact to microwave emission from the snowpack.
Jopa pieni vaihtelu lumen mikrorakenteessa vaikuttaa huomattavasti lumipeitteen mikroaaltoemissioon.
This thesis work aims to improve snow microstructure modelling and measurement methods, and understanding the influence of snow microstructure to passive microwave observations, in order to enable a more accurate SWE estimation from remote sensing observations.
Tutkimuksen tavoitteena on kehittää lumen mikrorakenteen mallintamista ja mittausmenetelmiä sekä ymmärrystä lumen mikrorakenteen vaikutuksesta passiivisiin mikroaaltohavaintoihin, jotta kaukokartoitushavainnoista saadaan määritettyä vesiarvo entistä tarkemmin.
Models are used for different purposes such as hydrological simulations and avalanche forecasting.
Näitä malleja on kehitetty eri tarkoituksiin kuten hydrologiseen seurantaan ja lumivyöryennustukseen.
The results indicate that none of the model configurations can accurately simulate the microwave emission from natural snowpack or snow samples.
Tulokset osoittavat että mikään malliyhdistelmistä ei mallinna tarkasti mikroaaltoemissiota luonnollisesta lumipeitteestä tai luminäytteistä.
The main challenges in the interpretation of microwave observations include the spatial variability of snow characteristics and the inaccurate characterization of snow microstructure in retrieval algorithms.
Haasteita mikroaaltohavaintojen tulkinnassa ovat muun muassa lumen ominaisuuksien alueellinen vaihtelu ja epätarkka lumen mikrorakenteen määrittely.
Radiometric observations of microwave emission from natural snowpacks are compared with simulations from three microwave emission models coupled with three physical snow models.
Mikroaaltoemissiohavaintoja luonnollisesta lumipeitteestä on verrattu kolmen eri mikroaaltoemissiomallin simulaatioihin yhdistettynä kolmen eri fysikaalisen lumimallin tuloksiin.
Microwave emission models are applied for the interpretation of spaceborne passive microwave remote sensing observations, for example.
Sen sijaan mikroaaltoemissiomalleja käytetään passiivisten mikroaaltokaukokartoitushavaintojen tulkinnassa.
The physical snow models use meteorological driving data to simulate physical snow characteristics, such as SWE and snow microstructure.
Fysikaaliset lumimallit käyttävät meteorologista mittausaineistoa lumen ominaisuuksien kuten vesiarvon tai lumen mikrorakenteen mallintamiseen.
The thesis work applies two types of models: physical snow models and radiative transfer models that simulate microwave emission.
Tutkimuksessa on käytetty kahdentyyppisiä malleja: fysikaalisia lumimalleja ja mikroaaltoemissiomalleja.
The measurements are collected from taiga snow in Sodankylä, northern Finland.
Työssä on käytetty Sodankylässä tehtyjä kattavia mittauksia pohjoisen havumetsävyöhykkeen lumen ominaisuuksista.
Predictions of two microwave emission models are compared with the radiometric observations of collected snow samples.
Kahden mikroaaltoemissiomallin simulaatioita on verrattu luminäytteistä tehtyihin mikroaaltoemissiohavaintoihin.
Additionally, homogenous snow samples are excavated from the natural snowpack during the Arctic Snow Microstructure Experiment, and the incident snow characteristics and microwave emission characteristics are measured with an experimental set-up developed for this study.
Lisäksi lumipeitteestä on otettu näytteitä, ja tarkoitukseen suunniteltua mittausasetelmaa on käytetty lumen ominaisuuksien sekä mikroaaltoemission mittaamiseen.
Global monitoring of SWE is made feasible through remote sensing.
Lumen vesiarvoa on mahdollista seurata maailmanlaajuisesti kaukokartoituksen avulla, jossa tällä hetkellä hyödynnetään passiivisia mikroaaltohavaintoja.
In this study, physical snow model simulations and microwave emission model simulations are compared with field observations to investigate problems in characterizing snow for microwave emission models.
Tutkimuksessa on verrattu mittauksia fysikaalisten lumimallien ja mikroaaltoemissiomallien simulaatioihin.
The work includes studies on microwave emission modelling from natural snowpacks and from excavated snow slabs.
Työssä hyödynnetään sekä luonnollisen lumipeitteen että luminäytteiden mittauksia ja mallinnusta.
The results help improving the diagnostic methods for the prognosis and prevention of these severe diseases.
Saadut tulokset mahdollistavat tehokkaampien diagnostisten menetelmien kehittämisen tautien ennustamiseksi ja ehkäisemiseksi.
Moreover, the presence of an archetype-like strain in one patient indicates that even minor mutations may be sufficient for the development of PML.
Toisaalta arkkityyppisen kaltainen viruskanta yhdellä PML-potilaalla viittaisi siihen, että pienetkin viruksen geenisäätelyalueen muutokset olisivat riittäviä PML-taudin kehittymiselle.
Contrary to PML, mutations within the JCPyV genome seem not necessary for the development of JCPVAN, but rather patient-specific factors, such as cell-mediated immunity, may play a role in the pathogenesis of JCPVAN.
Vaikuttaisi siltä, että toisin kuin PML-taudissa, muutokset viruksen perimässä eivät ole välttämättömiä JC-polyoomavirusnefropatian kehittymiselle vaan muilla tekijöillä, kuten soluvälitteisellä immuniteetilla, on suurempi merkitys.