natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Extracellular adipophilin was most extensive in ruptured IAs, reflecting death of lipid-laden cells.
Puhjenneissa AA:n seinämässä oli runsaasti rasvaa syöneitä makrofageja ja sileälihassoluja sekä merkkejä näiden solujen kuolemasta.
The aim of this thesis was to discover the role of atherosclerotic and flow-related changes as a potential trigger of IA rupture and to discuss potential tools for imaging those changes.
Tutkimuksessa selvitettiin ateroskleroottisten muutosten sekä veren virtausolosuhteiden vaikutusta AA:n seinämän tulehdukseen, rappeutumiseen ja puhkeamiseen.
Lipid accumulation was associated with IA wall inflammation and degeneration, suggesting proinflammatory effect of lipids.
Seinämään sulautuu verihyytymää, kertyy rasvaa, ja siellä jyllää krooninen tulehdus.
Atherosclerotic and inflammatory changes in saccular intracranial aneurysms
Virtausmalleja ja magneettikuvia verrattiin AA:n kudostason muutoksiin.
The derivation of iPSCs is a complex multistep process that can commonly result in inefficient or incomplete conversion of the cells.
iPS-solujen ohjelmointi on monivaiheinen ja monimutkainen prosessi, joka saattaa johtaa solujen tehottomaan tai epätäydelliseen muuntautumiseen takaisin kantasolutilaan.
These induced pluripotent stem cells (iPSC) hold great potential for biomedical applications, such as disease modelling, drug discovery and cell therapies.
Nämä indusoidut pluripotentit kantasolut (iPS-solut) ovat hyödyllisiä erilaisiin biolääketieteellisiin sovelluksiin, kuten tautimallinnukseen, lääkeainekehitykseen sekä mahdollisiin soluterapioihin.
In this study, rAAV-mediated transduction of mouse embryonic fibroblasts with OCT4, SOX2, KLF4 and C-MYC was found to successfully induce reprogramming to pluripotency.
Hiiren alkion fibroblastien transduktio rAAV pohjaisilla OCT4, SOX2, KLF4 ja MYC siirtogeeneillä johti onnistuneesti pluripotenttien solujen ohjelmointiin.
The results of this work can be used to develop more robust reprogramming methods and to improve the quality of reprogrammed cells.
Tämän työn tuloksia voidaan käyttää yhä luotettavampien ohjelmointimenetelmien kehittämiseen sekä ohjelmoitujen solujen laadun parantamiseen.
The aim of this thesis was to explore novel approaches for improving the pluripotent reprogramming outcome.
Tämän tutkimuksen päämääränä on ollut etsiä uusia menetelmiä, joilla uudelleenohjelmoinnin lopputuloksia saadaan parannettua.
The particular aims of this thesis were to investigate the use of recombinant Adeno-associated virus (rAAV) as a gene transfer vector for cellular reprogramming, characterization of the effects of old donor age and long term passaging on the reprogramming of fibroblasts, and development of reprogramming methods based on CRISPR/Cas9-mediated activation of endogenous reprogramming factors.
Tarkemmat tavoitteet väitöskirjatyölle ovat olleet: tutkia rekombinantin Adeno assosioidun viruksen (rAAV) käyttöä geeninsiirtovektorina solun uudelleenohjelmointia varten, selvittää ikääntymisen ja pitkäaikaisen soluviljelyn vaikutukset fibroblastien ohjelmointiin sekä kehittää solun omien geenien aktivaatiota hyödyntäviä CRISPR/Cas9-pohjaisia menetelmiä solujen uudelleenohjelmointiin.
Overall, this thesis provides a number of novel tools and insights into the pluripotent reprogramming process.
Kaikkiaan tämä väitöskirjatyö tarjoaa monia uusia työkaluja ja näkemyksiä solujen uudelleenohjelmointiin.
Unlike initially expected, the AAV vectors were integrated with high efficiency into the host genome during the reprogramming process, resulting in all analyzed iPSCs containing vector integrations.
Toisin kuin alun perin odotettiin, AAV vektorit integroituivat tehokkaasti ohjelmoitumisen aikana kohdesolujen genomiin ja kaikista tutkituissa iPS-soluklooneissa löytyi genomisia AAV vektorien sekvenssejä.
This effect was found to be associated with upregulation of cellular P21 expression and reduction in cell proliferation.
Tämä ilmiö liittyi kohonneeseen P21 geenin ilmentymiseen sekä hidastuneeseen solunjakautumiseen.
The efficient reprogramming of somatic cells by CRISPRa was found to be dependent on the inclusion of additional guides targeting an embryonic genome activation enriched Alu-motif.
Tehokas erilaistuneiden solujen uudelleenohjelmointi oli riippuvainen ylimääräisistä opas-RNA molekyyleista, jotka kohdensivat alkion genomin aktivaation alueille rikastunutta Alu-sekvenssi.
Both donor age and the culture time of the donor fibroblasts correlated with reduction in pluripotent reprogramming efficiency.
Sekä luovuttajan korkea ikä, että pitkäkestoinen soluviljely laskivat uudelleenohjelmointitehokkuutta.
Due to the direct targeting of endogenous loci and the high multiplexing capacity of CRISPRa, the reprogramming approach has a high potential for mediating comprehensive and specific reprogramming.
Koska CRISPRa:lla saa kohdennettua suurella kapasiteetilla suoraan solun omia geenejä aktivoitavaksi, menetelmällä on varteenotettava mahdollisuus välittää tehokkaasti ja kokonaisvaltaisesti solutilan tarkkaa uudelleenohjelmointia.
Somatic cells can be reprogrammed to pluripotent state by ectopic expression of a defined set of transcription factors.
Erilaistuneita soluja voidaan uudelleenohjelmoida monikykyiseen (pluripotenttiin) tilaan ilmentämällä niissä määrättyjä geeninsäätelytekijöitä.
By optimizing the reprogramming factor guide composition, CRISPR/Cas9-mediated gene activation (CRISPRa) could be used to derive iPSCs reprogrammed fully by targeted activation of endogenous genes.
Optimoimalla uudelleenohjelmointigeenien aktivaatiota kohdentavien opas-RNA molekyylien koostumusta, saatiin CRISPR/Cas9 välitteisellä geeniaktivaatiolla (CRISPRa) aikaan iPS-soluja.
Downregulation of P21 expression by siRNA treatment was able to promote reprogramming of late passage senescent fibroblasts.
P21 ilmenemistason laskeminen siRNA välitteisesti edisti pitkään viljeltyjen hitaasti kasvavien solujen ohjelmointia.
The reprogramming efficiency and the quality of the reprogrammed cells can be affected by various components of the reprogramming method, including reprogramming vectors, starting cell populations and the choice of reprogramming factors.
Monet ohjelmointimenetelmien osat saattavat vaikuttaa ohjelmoinnin tehokkuuteen tai ohjelmoitujen solujen laatuun.
SMAJ was originally identified in two families in Eastern Finland.
SMAJ tunnistettiin alun perin kahdessa itäsuomalaisessa perheessä.
Because SMAJ seems to be absent from other populations, it can be considered a part of the Finnish disease heritage.
Koska SMAJ:a ei ilmeisesti esiinny muissa väestöissä, sitä voidaan pitää osana suomalaista tautiperintöä.
The mutation was present in all then identified 55 SMAJ patients belonging to 17 families.
Kyseinen mutaatio havaittiin kaikilta siihen mennessä tunnistetuilta 55 SMAJ-potilaalta, jotka kuuluivat 17 eri perheeseen.
The genome-wide scan study performed for these families showed that the disease is linked to chromosome 22q11.2-q13.2.
Koko genomin kartoituksessa näiden perheiden taudin havaittiin kytkeytyvän kromosomialueeseen 22q11.2-q13.2.
This finding enables genetic testing of SMAJ, providing patients with an accurate diagnosis and prognosis.
Tutkimuksen tulosten myötä SMAJ:lle on voitu kehittää geenitesti, jonka avulla potilaat voivat saada taudilleen oikean diagnoosin ja ennusteen.
It is clearly the most common CHCHD10-related disease reported, and in Finland it may be the most common form of SMA.
SMAJ on selvästi yleisin CHCHD10-geeniin liitetyistä taudeista, ja Suomessa se on mahdollisesti yleisin SMA:n muoto.
The founder hypothesis was also confirmed later, as several other unrelated patients carrying the same haplotype were identified.
Tämä perustajavaikutus saatiin vahvistettua, kun tutkimuksessa löydettiin muita, alkuperäisiin perheisiin kuulumattomia potilaita, joilla oli sama tautiin kytkeytyvä haplotyyppi.
Disease onset is after the age of 30-40 years, and SMAJ is characterized by initial painful cramps and fasciculations affecting the proximal and distal muscles of the upper and lower limbs.
Tauti alkaa 30-40 vuoden iässä, ja sen alkuoireita ovat kivuliaat lihaskrampit ja lihasnykinät, joita esiintyy proksimaalisesti ja distaalisesti sekä ala- että yläraajoissa.
The disease-associated haplotype was identical in both families, suggesting a founder effect.
Tautiin kytkeytyvä haplotyyppi oli molemmissa perheissä samanlainen, mikä viittaa siihen, että perheiden taudilla on yhteinen alkuperä.
At the same time, other dominant mutations in CHCHD10 were described to cause a wide range of neurological disorders.
Samaan aikaan CHCHD10-geenin muiden vallitsevasti periytyvien mutaatioiden kuvattiin aiheuttavan erilaisia neurologisia sairauksia.
The disease is slowly progressive, resulting in weakness and mild to moderate muscle atrophy later in life.
Tauti on hitaasti etenevä, ja se johtaa lihasten heikkouteen sekä lievään tai keskivaikeaan lihasten surkastumiseen myöhäisellä iällä.
SMAJ was shown to be relatively common in Finland.
Tämän tutkimuksen perusteella SMAJ on Suomessa suhteellisen yleinen tauti.
Late-onset spinal motor neuronopathy (LOSMoN), later named spinal muscular atrophy, Jokela type (SMAJ), is a relatively benign autosomal dominant form of a lower motor neuron disorder.
LOSMoN, joka sittemmin nimettiin Jokela-tyypin spinaaliseksi lihasatrofiaksi (SMAJ), on suhteellisen lievä, autosomissa vallitsevasti periytyvä alemman motoneuronin sairaus.
CHCHD10 was the first SMA-causing gene identified that encodes for a mitochondrial protein.
CHCHD10 oli ensimmäinen mitokondriaalista proteiinia koodaava geeni, jonka on kuvattu aiheuttavan spinaalista lihasatrofiaa.
The results of this study confirm that SMAJ is a genetically distinct entity caused by a dominant mutation c.197G>T p.G66V in CHCHD10.
Tämä tutkimus osoitti, että SMAJ on geneettisesti erillinen tauti, joka johtuu vallitsevasti periytyvästä CHCHD10-geenin c.197G>T p.G66V –mutaatiosta.
The prevalence and clinical outcome of CHCHD10 mutations in Finnish neuromuscular disease patients were clarified in a screening study.
CHCHD10¬-geenin mutaatioiden yleisyyttä ja niiden aiheuttamia tauteja selvitettiin suomalaisille neuromuskulaaritautipotilaille toteutetussa seulontatutkimuksessa.
The disease-causing mutation, c.197G>T p.G66V in CHCHD10, was detected by whole-genome sequencing.
Taudin aiheuttava mutaatio, CHCHD10-geenin muutos c.197G>T p.G66V, löydettiin koko genomin sekvensoinnilla.
The prevalence of c.197G>T p.G66V was estimated to be around 4/100 000 in Finland, i.e. approximately 200 symptomatic SMAJ patients.
Ainoa tutkimuksessa havaittu mutaatio oli c.197G>T p.G66V, ja kaikkien sitä kantavien potilaiden taudinkuva vastasi SMAJ:a. Mutaation c.197G>T p.G66V yleisyydeksi Suomessa arvioitiin noin 4/100 000, mikä tarkoittaa noin 200 oireista SMAJ-potilasta.
According to our genotyping results, c.197G>T p.G66V is a founder mutation in Finland, all SMAJ patients having common ancestry.
Genotyypitystulokset osoittivat, että c.197G>T p.G66V on perustajamutaatio suomalaisväestössä.
The aim of this study was to find and describe the genetic background of a new form of spinal muscular atrophy (SMA).
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli kuvata LOSMoN-taudin eli myöhään alkavan spinaalisen motoneuronitaudin geneettinen tausta.
Mortality was 11%, with 4% due to CVT.
Kuolleisuus oli 11% josta 4% sinustromboosiin liittyviä.
Role of cancer as CVT risk was investigated in 594 cases (243 from Helsinki, 224 from Amsterdam, and 128 from Gothenburg) and 6278 controls.
Tutkiessamme syöpäsairauteen liittyvää sinustromboosiriskiä aineistomme koostui 594 potilaasta (243 Helsingistä, 224 Amsterdamista ja 128 Göteborgista), kontrolliryhmässä oli 6278 potilasta.
Vocational status analysis included 121 working-aged patients; 23% were unemployed, and 16% were on permanent disability pension.
Työhönpaluuta tutkittiin 121 työikäisellä, joista 23% oli työttömänä ja 16% oli työkyvyttömyyseläkkeellä.
We established retrospectively a database on all CVT patients treated at the Helsinki University Hospital from 1987 to 2015, and patients were invited for a follow-up visit.
Tutkimusta varten kerättiin tietokanta kaikista Helsingin yliopistollisessa sairaalassa hoidetuista sinustromboosipotilasta vuodesta 1987 vuoteen 2015.
Fibrin D-dimer was measured in 71 out of 138 patients before initiation of anticoagulation.
Veren d-dimeeripitoisuus oli mitattu 71/138 potilaalta ennen antikoagulaatiohoidon aloitusta.
In the first year after cancer diagnosis the risk was clearly elevated in solid cancer, and very high in hematological cancer.
Kiinteissä syöpätyypeissä sinustromboosin riski oli kohonnut ensimmäisenä vuonna syöpädiagnoosin jälkeen ja hematologisissa syövissä riski oli erittäin suuri.
Levels of were lower in patients with longer symptom duration and higher when more sinuses were thrombosed.
Pitoisuus laski oireiden keston pidentyessä ja nousi kun useampi laskimosinus oli trombosoitunut.
Good functional recovery (mRS 0-1) was observed in 83%, however residual symptoms were reported by 68% of patients.
Vaikka suurin osa (83%) potilaista toipui hyvin, raportoi 68% potilaista oireita jääneen.
We formed collaboration with the Academic Medical Centre in Amsterdam, and Sahlgrenska University Hospital in Gothenburg.
Kahdessa osatutkimuksessa teimme tutkimusyhteistyötä Amsterdamilaisen sekä Göteborgilaisen tutkimuskeskuksen kanssa.
The aim of this study was to investigate clinical characteristics of cerebral venous thrombosis (CVT), risk-factors, and factors associated with poor outcome.
Tutkimuksen tarkoitus oli kartoittaa sinustromboosin taudinkulkua, riskitekijöitä ja ennustetekijöitä.
Patients are often young, so even mild residual symptoms that affect working ability are of large importance.
Suuri osa sinustromboosipotilaista on työikäisiä, joten lievätkin jäännösoireet ovat merkittäviä elämänlaadun kannalta.
Cerebral venous thrombosis : Clinical characteristics and factors affecting outcome
Sinustromboosin kliininen kuva ja ennustetekijät
Poor recanalization was associated with older age, male gender, and absence of known risk factors or causes.
Totesimme laskimosinusten avautuvan harvemmin potilailla joilla oli jo entuudestaan tiedettyjä huonon ennusteen tekijöitä (miessukupuoli sekä korkeampi ikä), lisäksi riskitekijöiden puute heikensi todennäköisyyttä sinusten avautumiseen.
Fibrin D-dimer measurements cannot be reliably used to exclude CVT.
Nomaaliksi tulkittava matala d-dimeeriarvo todettiin 12.7% potilaista, joten normaali d-dimeeriarvo ei riitä poissulkemaan sinustromboosia.
In multivariate analysis hyperglycemia was independently associated with recovery and mortality.
Monimuuttuja-analyysissä työhönpaluuseen ja toipumiseen liittyivät merkittävät halvausoireet sairauden alkuvaiheessa sekä pelkkä peruskoulun käyminen.
The study investigating long-term outcome after CVT included 161 patients, with a mean follow-up of 39 months.
Keskimääräinen seuranta-aika oli 39 kuukautta.
Hyperglycemia should be treated, but optimum level needs investigation.
Diagnostiikka on haastavaa ja vaatii päivystyksellisen aivolaskimoiden tietokonetomografian tai aivojen magneettitutkimuksen.
In multivariate analysis recanalization was not associated with functional recovery.
Lähes joka viidennellä potilaalla avautumista ei tapahtunut lainkaan, mutta tämän ei todettu vaikuttavan toipumiseen.
Major stroke symptoms, and compulsory education only were associated with both functional outcome and vocational status in multivariate analysis.
Oireet ovat monimuotoisia; lähes kaikilla potilailla on päänsärkyä ja suurella osalla on myös näköhäiriöitä, halvausoireita tai epileptisiä kohtauksia.
We established hyperglycemia as a factor affecting outcome.
Sinustromboosin hoitona on viivytyksettä aloitettu verenohennuslääkitys.
Helsinki CVT registry collected data on 243 patients.
Tutkimme sinutromboosista toipumista 161 potilaalla.
In the study investigating sinus recanalization, 43 of 91 patients had complete, 31 had partial, and 17 had no recanalization of the sinuses at follow-up.
Kuolleisuus sinustromboosissa on alle 10 %, ja neljä viidestä potilaasta toipuu vähäoireiseksi tai oireettomaksi.
In Study I and Study II, I investigated what the local and large-scale neuronal correlates of conscious somatosensory perception are, respectively.
Väitöskirjaani liittyvissä tutkimuksissa I ja II selvitin mitkä aivokuoren paikalliset ja pitkän matkan hermostolliset ilmiöt liittyvät tietoiseen tuntoärsykehavainnointiin.
In humans, these events can be measured non- invasively outside the skull, for example by recording electric or magnetic fields that are produced by neuronal population activity on the cortex, with electroencephalography and magnetoencephalography (EEG and MEG).
Ihmisillä näitä hermostollisia tapahtumia voidaan mitata turvallisesti kallon ulkopuolelta esimerkiksi tallentamalla hermosolujoukkojen tuottamaa sähkö- tai magneettikenttää aivosähkö- ja aivomagneettikäyrinä (EEG ja MEG).
By combining MEG and EEG with simultaneous behavioural experiments, it is possible to extract neuronal activities that are correlated with perception and action.
Kun aivotoimintaa mitataan EEG:llä tai MEG:llä samaan aikaan kun koehenkilö suorittaa kokeellista tehtävää, on mahdollista eristää ne hermostolliset ilmiöt, jotka liittyvät kiinteästi yhteen tietoiseen havaintoon ja liikkumiseen.
Furthermore, this study showed that perception is dependent on transient large-scale phase synchronization in the delta/theta and gamma bands.
Näiden ohella tuloksista kävi ilmi, että tietoinen aistihavainto on riippuvainen pitkän matkan synkroniasta delta/teeta- ja gamma-taajuuskaistoissa.
In this thesis, MEG recordings combined with advanced data-analysis techniques were used to study the role of cortical oscillations –brain rhythms – in coordinating conscious perception and action as well as their deficits in chronic schizophrenia.
Tässä väitöskirjatyössä MEG-mittaukset on yhdistetty edistyneisiin data-analyysimenetelmiin, jotka mahdollistavat aivokuoren hermostollisten oskillaatioiden eli aivorytmien merkityksen selvittämisen tietoisessa aistihavainnossa, sitä seuraavien liikkeiden synnyssä sekä skitsofrenian aiheuttamissa puutteissa.
In a data-driven network localization, I found this synchronization to dynamically connect the task-relevant, i.e. the frontoparietal, sensory and motor systems.
Datapohjaisen verkostoanalyysin avulla sain selville, että tämä synkronia yhdisti dynaamisesti tehtävissä olennaiset verkostot aivojen etuotsalohkoilla, päälaella ja aisti- sekä liikeaivoalueilla.
In the third study, I investigated whether aberrant large-scale synchronization or dysconnectivity could underlie perceptual deficits in patients suffering from schizophrenia.
Tämän väitöskirjan kolmannessa tutkimuksessa tutkin, voisivatko puutteet aivokuoren pitkän matkan synkroniassa olla taustalla skitsofreniasta kärsivien potilaiden vaikeuksissa havaita epäyhtenäisten näköärsykekuvioiden kokonaisia rakenteita.
To this end, I analysed MEG data from chronic schizophrenia patients and healthy control subjects recorded during a visual perception closure task.
Tätä varten analysoin sekä terveiden koehenkilöiden että skitsofreniasta kärsivien potilaiden MEG-dataa, joka on mitattu epäyhtenäisistä kasvoista koostuvan kuva-arvoitus tehtävän ratkaisemisen yhteydessä.
Additionally, the reduction of synchronization correlated positively with clinical disorganization scores.
Kaiken lisäksi synkronia oli sitä heikompi mitä vakavammasta sairaudenkuvasta oli kyse.
Moreover, novel approaches to guide ground-truth annotation and outcome-supervised learning for prediction of patient survival directly from the tumor tissue images without expert guidance was investigated.
Lisäksi työssä esitellään menetelmä potilaan selviytymisen ennustamiseen pelkkään kudosmorfologiaan perustuen.
This work focused on analysis of digitized tissue specimens, which were stained only for basic morphology (i.e. hematoxylin and eosin).
Työssä tutkitaan yksittäisten histologisten entiteettien, kuten nekroottisen kudoksen ja immuunisolujen automaattista kvantifiointia.
Computer Vision for Tissue Characterization and Outcome Prediction in Cancer
Kudosnäytteiden mikroskooppisten piirteiden visuaalinen tarkastelu on yksi tärkeimmistä määrityksistä syöpäpotilaiden diagnosoinnissa ja hoidon suunnittelussa.
The aim of this dissertation was to investigate the use of computer vision for tissue characterization and patient outcome prediction in cancer.
Tämä väitöskirja tutkii konenäön menetelmien soveltamista syöpäkudosnäytteiden laskennalliseen analyysiin.
Interestingly, our results showed that pre-trained convolutional neural networks can be adapted for analysis of histological image data, outperforming texture analysis.
Edistyneet kuvantamisteknologiat ovat mahdollistaneet histologisten kasvainkudosnäytteiden digitalisoinnin tarkalla resoluutiolla.
The results also indicated that the computerized assessment was on par with pathologist assessments.
Näytteiden digitalisoinnin seurauksena niiden analysointiin voidaan soveltaa edistyneitä koneoppimiseen perustuvia konenäön menetelmiä.
In the municipalities and forest industry enterprises, the lighting planning concentrated on territorial plans.
Kunnissa ja metsäteollisuusyrityksissä valaistuksen suunnittelu keskittyi alueellisiin suunnitelmiin.
In addition, the intention was to uncover other factors that might influence the opinions of people.
Lisäksi tarkoituksena oli löytää muita heidän mielipiteidensä taustalla vaikuttavia tekijöitä.
Research regarding the municipalities and enterprises should be directed to the areas where light pollution is not regulated, in order to gather information on motivation and implementation of the voluntary activities reducing light pollution.
Kuntia ja yrityksiä koskevaa tutkimusta tulisi suunnata niille alueille, joissa valosaastetta ei säännellä, jotta saataisiin tietoa vapaaehtoisten valosaastetta vähentävien toimien motivaatiosta ja toteutuksesta.
These two aspects can be connected to each other through a concept called condition of lighting.
Nämä teemat yhdistyvät toisiinsa valaistusolosuhteen käsitteen kautta.
The study was conducted in South Karelia, Finland, and it was divided into two sections.
Tutkimusalueet sijaitsivat Etelä-Karjalassa ja tutkimus oli kaksiosainen.
All but one of the municipalities and enterprises had taken light pollution into consideration at some level at least, but the forms and means varied.
Kaikissa kunnissa ja yrityksissä yhtä lukuun ottamatta oli jollain tavalla huomioitu valosaaste, mutta huomioinnin muodot ja keinot vaihtelivat.
Behind the inconvenience and disturbance were mostly the experiences, habits, values and attitudes of the respondents.
Häiritsevyyden ja haitan kokemisen taustalla olivat ennen kaikkea vastaajien tottumus ja kokemukset sekä heidän arvonsa ja asenteensa.
Artificial light that produces some adverse effects is called light pollution.
Keinovaloa, jolla on jonkinlaisia haitallisia vaikutuksia, kutsutaan valosaasteeksi.
Interview was selected as the method of research in both sections of the study.
Molemmissa tutkimuksen osioissa menetelmänä oli haastattelu.
In the opinion polls, the subjective characteristics affecting the views of the respondents should be taken into consideration.
Mielipidetutkimuksissa olisi syytä myös tarkastella subjektiivisten ominaisuuksien vaikutusta ihmisten näkemysten taustalla.
Here the conditions of lighting consist of three areas with notable differences in lighting: city centers, countryside and forest industry production plants along with their surroundings.
Tässä valaistusolosuhteilla tarkoitetaan kolmea aluetta, joiden valaistukset eroavat toisistaan merkittävästi: kaupunkikeskustoja, metsäteollisuuden tuotantolaitoksia ympäristöineen sekä maaseutua.
The results show that artificial light can cause inconvenience to people who live outside the brightly lighted areas and who were not particularly interested in light pollution.
Tulokset osoittivat, että keinovalot voivat aiheuttaa haittaa myös sellaisille ihmisille, jotka asuivat kirkkaasti valaistujen alueiden ulkopuolella, ja jotka eivät olleet erityisen kiinnostuneita valosaasteesta.