natgillin/translations-raw huggingface dataset:
A closer look at the Finnish coastal areas, where a national monitoring program has taken place since 1970, revealed clear decreasing trends only in the Archipelago Sea accompanied by opposing trends in chlorophyll-a (Paper II).
Vuodesta 1970 alkaen jatkunut seuranta mahdollisti Suomen rannikkoalueiden näkösyvyysmuutosten lähemmän tarkastelun.
The sensitivity of Secchi depth to the main optical constituents varies between open-sea areas, and furthermore, needs to be addressed separately in the coastal zone, where inorganic constituents are expected to be significant.
Tämä herkkyys vaihtelee alueellisesti, ja se tulee ottaa huomioon ja suhteuttaa olosuhteisiin niin rannikoilla kuin avomerellä.
As expected, based on the high spatial gradients in both optical constituents, the evaluation against monitoring data called for sub-basin-wise adjustments to the model outcome.
Herkkyys vaihteli alueellisesti siinä määrin, että mallin tuloksia jouduttiin sovittamaan merialuekohtaisesti.
Secchi depth on its own expressed deteriorated status in most areas, meeting its environmental target only in the Bothnian Bay.
Yksin näkösyvyyden kautta arvioituna rehevöitymisen tila oli huono useimmilla avomerialueilla, Perämerta lukuun ottamatta.
The strong association to CDOM, however, presents a combination of possible additional autochthonous as well as allochthonous signals.
Humusaineilla, joista merkittävä osa on maalta peräisin, on lisäksi vaikutusta vedenkirkkauteen tämä tekee osoittimesta herkän myös rehevöitymisen ulkopuolisille muutoksille.
We also observed that Amigo2 knockout (AMG2KO) mice exhibited ameliorated EAE.
Havaitsimme myös, että Amigo2 poistogeeniset (AMG2KO) hiiret näyttivät lievempiä merkkejä EAE:sta.
There are currently no cures or satisfactory disease-modifying treatments for the majority of neurological diseases and associated comorbid neuropsychiatric symptoms.
Tällä hetkellä ei ole olemassa parannuskeinoja tai ne eivät ole tyydyttävän hyviä valtaosaan neurologisista sairauksista joiden yhteyteen liittyy neuropsykiatrisia oireita.
Neurological disorders and related illnesses are leading causes of disability and suffering, and are major health problems and economic burdens to modern society.
Neurologiset häiriöt ja niihin liittyvät sairaudet ovat yleisimpiä syitä työkyvyttömyyteen sekä elämänlaadun heikkenemiseen, niiden samalla aiheuttaessa suuria terveydenhuolto kustannuksia.
Therefore, AMIGO2 may be harnessed as a potential diagnostic and therapeutic target for multiple sclerosis.
Näin ollen AMIGO2:n säätely tautidiagnostiikassa ja terapiassa voitaisiin hyödyntää multippeliskleroosin hoidossa.
We characterized microglia in the brains of four inbred mouse strains (C57BL/6J, FVB/N, DBA/2J, and 129S2/Sv) and discovered a strong positive correlation between brain microglial pro- versus anti-inflammatory (M1/M2) ratio and anxiety-like behaviors in mice.
Me luokittelimme aivojen mikroglioja neljässä eri sisäsiittoisessa hiirikannassa (C57BL/6J, FVB/N, DBA/2J ja 129S2/Sv) niiden immunologisen aktiivisuuden osalta ja havaitsimme, että tulehdusta voimistavien solutyyppien lukumäärä suhteessa tulehdusta vaimentaviin solutyyppeihin (M1/M2) korreloi voimakkaasti eläinten käytöksessä ahdistuneisuuteen liittyvien ominaisuuksien kanssa.
This is partly due to still limited knowledge of the cellular and molecular mechanisms underlying the etiology and progression of neurological and neuropsychiatric disorders.
Tämä johtuu osittain siitä, että tietämyksemme on edelleen rajallista solu- ja molekyylitason mekanismeista jotka ovat avainasemassa neurologisten ja neuropsykiatristen sairauksien etenemisessä sekä niitä koskevassa lääketieteessä.
Finally, we discovered that a cell adhesion molecule AMIGO2 is critically involved in the modulation of T cell and microglial/macrophage functions, particularly T-cell homing and T-helper cell polarization.
Lopuksi olemme osoittaneet, että soluadheesio molekyyli AMIGO2 on kriittinen T-solujen ja mikrogliojen/makrofaagien toiminnan säätelijä T-solujen kohdennetun hakeutumisen ja T-auttaja solujen polarisaation lisäksi.
We further demonstrated that Amigo2-deficiency in T-helper cells promoted Akt activation and NF-kB and NFAT1 transcriptional activities, thereby leading to elevated T-bet and GATA-3, resulted in increased IFN-γ and IL-10 but decreased IL-17A productions.
Lisäksi osoitimme, että Amigo2 puuttuminen lisäsi Akt:n aktiivisuutta ja NF-kB:n sekä NFAT1:n transkriptiota, mikä puolestaan johti kohonneeseen T-bet:n ja GATA-3:n ilmentämiseen.
Such region-specificity under the steady-state condition may underlie their subsequent opposite inflammatory responses to peripheral nerve injury and the analgesic effect of the microglial/macrophage inhibitor minocycline in chronic neuropathic pain.
Nämä hermoston alueelliset biologiset poikkeavuudet perustasolla voivat selittää erilaisen tulehdusvasteen ääreishermoston vaurioissa ja mikroglia/makrofaagi inhibiittori minosykliinin kipua lievittävän vaikutuksen kroonisessa neuropaattisessa kivussa.
Hence, microglial M1/M2 ratio in the brain may be utilized as an index of anxiety or its regulatory genes as potential drug candidates for treating anxiety disorders.
Näin ollen mikrogliaalinen M1/M2 esiintyvyys suhde (polarisaatio) voisi mahdollisesti toimia ahdistuneisuutta mittaavana biokemiallisena indeksinä, tai kyseistä polarisaatiota säätelevät geenit voisivat toimia lääkeaineiden kohteina.
First, we discovered that microglia/macrophages in the brain and spinal cord of naïve rats are different from each other, in terms of their abundancy, inflammatory polarization states, and expression of multiple microglia/macrophage-related immune molecules.
Havaitsimme, että perustasolla rotilla mikrogliat/makrofaagit aivoissa ja selkäytimessä poikkeavat toisistaan monien seikkojen, kuten niiden lukumäärän, tulehdusvaikutteisen polarisaation, ja useiden niille spesifisten immuunijärjestelmän molekyylien ilmentämisen osalta.
Since anxiety disorders are frequently observed in patients with neurological disorders, we further explored the association of brain microglial inflammatory polarization with anxiety traits in mice.
Ahdistuneisuus häiriöiden on todettu toistuvasti ilmenevän neurologisten sairauksien kanssa, joten tutkimme aivoissa mikrogliaalisen tulehdusvaikutteisen polarisaation ja hiirten käyttäytymisessä ahdistuneisuuteen liittyvien ominaisuuksien välistä yhteyttä.
However, the precise roles that immune cells play and the underlying molecular mechanisms that regulate immune cell functions in these disorders remain largely unknown.
Kaikesta huolimatta immuunijärjestelmän solujen tarkasta roolista tai niiden säätelystä vastaavista molekulaarisista mekanismeista ei tiedetä riittävästi näissä sairauksissa.
A substantial body of evidence indicates the involvement of innate or adaptive immune cells and the inflammatory mediators they secrete in various neurological or neuropsychiatric disorders.
Huomattava määrä todistusaineistoa osoittaa, että synnynnäisen tai adaptiivisen immuunijärjestelmän solut ja niiden erittämät tulehdusta voimistavat välittäjäaineet, liittyvät neurologisiin ja neuropsykiatrisiin sairauksiin.
Our data suggest that disease-modifying approaches targeting inflammatory polarization of microglia/macrophages or molecules that regulate T-cell polarization (e.g. AMIGO2), may be beneficial for tackling these neurological or neuropsychiatric disorders in the future.
Tutkimustuloksemme osoittavat, että immuunijärjestelmän molekyylien (esim. AMIGO2) säätely mikrogliojen/makrofaagien tai T-solujen tulehdusvaikutteisen polarisaation osalta voisi toimia tulevaisuuden hoitokeinona neurologisissa tai neuropsykiatrisissa sairauksissa.
The purpose of this thesis work is to explore the role of immune cell inflammatory polarization and their molecular regulatory mechanisms in neurological and comorbid anxiety disorders using several rodent experimental models.
Tämän väitöskirjan tieteellisen työn tarkoituksena on kartoittaa jyrsijä koe-eläinmalleja käyttäen immuunijärjestelmän solujen tulehdusvaikutteista polarisaatiota ja sitä sääteleviä molekulaarisia mekanismeja jotka liittyvät neurologisiin sairauksiin ja ahdistuneisuushäiriöihin.
Taken together, utilizing several naturally existing, surgically, or immunologically induced rodent experimental models for neurological and neuropsychiatric disorders, we discovered that inflammatory polarizations of innate and adaptive immune cells are critically involved in these modeled disorders.
Yhteenvetona voidaan todeta, että olemme havainneet synnynnäisen ja adaptiivisen immuunijärjestelmän solujen tulehdusvaikutteisen polarisaation liittyvän neurologisiin ja neuropsykiatrisiin häiriöihin, käyttäen niin luonnonmukaisesti, kirurgisesti, kuin myös immunologisesti moduloituja jyrsijämalleja.
These effects were unrelated to maternal depression or anxiety.
Masennuslääketutkimuksessa muutokset eivät vaikuttaneet liittyvän äitien masennukseen tai ahdistuneisuuteen.
The general speed of visuospatial orienting or attentional bias for faces did not differ between AED-exposed and control infants.
Näönvaraisen tarkkaavuuden suuntaamisen nopeudessa ei todettu eroa epilepsialääkkeille altistuneiden ja verrokkilasten välillä.
In addition, AED exposure may impair verbal abilities in a way that can be detected already in infancy.
Lisäksi epilepsialääkitys saattaa heikentää kielellisiä taitoja imeväisiässä tavalla, joka on todettavissa jo 7 kk iässä.
The aim of this thesis was to investigate whether prenatal SRI or AED exposure changes newborn brain activity.
Tämän väitöskirjatyön tavoitteena oli tutkia, aiheuttaako sikiöaikainen altistuminen näille lääkkeille muutoksia vastasyntyneiden aivojen toiminnassa.
Background: In utero exposure to antiepileptic drugs (AEDs) or to serotonin reuptake inhibitors (SRIs) is associated with structural and functional teratogenesis.
Taustaa: Sikiöaikainen altistuminen antiepileptiselle lääkitykselle ja serotoniinin takaisinotonestäjälääkitykselle saattaa aiheuttaa rakenteellisia ja toiminnallisia kehityshäiriöitä.
In addition, we wanted to evaluate the effects of prenatal AED exposure on visual attention and emotion-related attention in infancy and to characterize functional connectivity in healthy term newborns.
Lisäksi halusimme arvioida epilepsialääkealtistuksen vaikutuksia näönvaraisen tarkkaavuuden suuntaamiseen imeväisiässä ja arvioida aivojen eri osien välistä yhteistoimintaa terveillä vastasyntyneillä.
Results: Neurological assessment showed subtle abnormalities in both the AED- and the SRI-exposed newborns.
Tulokset: Neurologisessa arviossa todettiin vähäisiä eroja altistuneissa vastasyntyneissä verrattuna verrokkilapsiin.
Early language abilities were impaired at 7 month-of-age in infants with in utero carbamazepine, oxcarbazepine, and valproate exposure.
Varhaisten kielellisten taitojen todettiin olevan heikommat tietyille epilepsialääkkeille (karbamatsepiini, okskarbatsepiini ja valproaatti) sikiöaikana altistuneilla lapsilla 7 kk iässä.
The findings suggest that interference in the development of an activity-dependent network may be a possible mechanism to explain the link from prenatal AED and SRI exposure to later adverse functional effects.
Löydösten perusteella voidaan ajatella, että aivojen varhaisen verkostoitumisen häiriintyminen saattaisi olla yksi mekanismi, jolla sikiöaikaisen lääkealtistuksen myöhemmin esille tulevat haittavaikutukset syntyvät.
Conclusions: The results suggest that prenatal AED and SRI treatment may change newborn brain function and affect early neonatal neurologic status.
Päätelmät: Tulosten perusteella on pääteltävissä, että sikiöaikainen altistuminen epilepsia- tai SRI-lääkitykselle näkyy vastasyntyneen aivojen toiminnassa ja kliinisessä neurologisessa arviossa.
Computational EEG analyses demonstrated several differences between the exposed and control newborns.
Tietokonepohjaiset EEG analyysit toivat esille useita muutoksia sekä epilepsia- että masennuslääkkeille altistuneiden vastasyntyneiden aivosähkötoiminnassa.
Electroencephalography (EEG) was used to evaluate newborn cortical function and an eye-tracking-based test to assess the infants visual attention and orienting to faces.
Vastasyntyneen aivojen toimintaa arvioitiin elektroenkefalografian (EEG) avulla ja imeväisikäisen näönvaraista tarkkaavuutta ja tarkkaavuuden suuntaamista eri tunnetiloja ilmentäviin kasvoihin mitattiin silmänliikekameratekniikkaan perustuvalla menetelmällä.
In unexposed newborns, functional connectivity was shown to vary significantly between vigilance states and to mature rapidly after normal birth.
Lisäksi verrokkilapsilla tutkittuna aivojen eri osien välisen yhteistoiminnan eroavan merkittävästi eri vireystilojen välillä ja kypsyvän nopeasti ajan myötä.
Material and Methods: A prospective cohort of infants with in utero AED exposure (n=56) and similar cohort with in utero SRI exposure (n=22) were compared to infants without drug exposure (n=67).
Menetelmät: Seurantatutkimukseemme osallistui 56 sikiöaikana epilepsia- ja 22 serotoniinin takaisinotonestäjälääkkeille altistunutta imeväistä sekä 67 verrokkia.
Results in the newborn connectivity study support the view that emerging functional connectivity exhibits fundamental differences between sleep states during the neonatal period.
Aivojen eri alueiden yhteistoiminnan muutokset vastasyntyneen ensiviikkoina vahvistavat ajatusta siitä, että vireystila ja aivojen kypsyminen vaikuttavat merkittävästi varhaiseen tähän toimintaan.
Future sampling of various environments and more detailed studies on the currently available virus isolates will help to portray the true viral diversity.
Tulevaisuuden uudet viruslöydöt sekä jo tunnettujen virusten yksityiskohtaisempi tutkimus voi aikanaan paljastaa kuinka monta viruslinjaa on olemassa.
Indeed, in spite of the overwhelming genetic diversity, all the known viruses display a limited number of morphotypes, and thus may be grouped into a limited number of structure-based lineages.
Planeettamme valtavasta virusmäärästä huolimatta kaikki nykyisin tunnetut virukset kuuluvat rajattuun määrään viruslinjoja, joiden ryhmittelykriteeri perustuu rakenteeseen.
In total, 36 new viruses were isolated from salt samples collected from the Samut Sakhon saltern (Thailand¬).
Tämän väitöskirjatyön tarkoitus oli löytää uusia arkeoniviruksia Thaimaan Samut Sakhonin suolahaihduttamosta kerätyistä korkean suolan ympäristönäytteistä.
Two of the isolated viruses, Haloarcula californiae icosahedral virus 1 (HCIV-1) and Haloarcula hispanica pleomorphic virus 3 (HHPV3), were characterized in molecular detail.
Viruspartikkelin rakennekomponenttien eli proteiinien, lipidien ja nukleiinihapon analyysien perusteella paljastui, että ikosahedraalinen virus HCIV-1 on läheistä sukua halofiilisiä arkeoneja infektoiville hännättömille ikosahedraalisille viruksille (Sphaerolipoviridae-heimo), kun taas HHPV3-virus on monimuotoinen virus, jonka virioni muistuttaa rakenteeltaan kalvorakkulaa (Pleolipoviridae-heimo).
Among the obtained viruses, myoviruses had the widest host ranges (up to 14 hosts), infecting archaeal strains isolated from the same location or other hypersaline environments.
Toisin sanoen, nämä virukset kykenivät infektoimaan useita erilaisia isäntäsoluja, jotka olivat peräisin joko samasta suolahaihduttamosta tai toisista korkean suolan ympäristöistä.
This thesis work significantly increased the number of known archaeal viruses, from ~100 to ~140, and provided insights into molecular details of the two new halophilic archaeal viruses.
Uusia arkeoniviruksia löydettiin yhteensä 36 kappaletta, jolloin tunnettujen arkeonivirusten lukumäärä nousi tämän työn myötä noin 140 virukseen.
Currently, viruses that infect archaea are very little studied, as only ~100 archaeal viruses have been isolated.
Tällä hetkellä arkeoneja infektoivia viruksia on tutkittu hyvin vähän, vaikka monien tämän virusryhmän edustajista on osoitettu olevan ominaisuuksiltaan ainutlaatuisia ja mielenkiintoisia.
It has been suggested that one way to systematize the enormous virus diversity is to group viruses based on their virion architectural principles.
Virusrakenteiden evolutiiviseen säilymiseen perustuen viruksia voidaan helposti luokitella eri rakennelinjoihin, ja se mahdollistaa myös eri virusryhmien välisten hyvin vanhojen evolutiivisten sukulaisuussuhteiden tarkastelun.
Molecular characterization of new archaeal viruses from high salinity environments
Suolajärvet ja suolan haihduttamot ovat ympäristöjä, joissa vallitsee korkea suolapitoisuus.
This lineage comprises viruses which are distributed world-wide and infect hosts from all three domains of cellular life.
Tämä tutkimus tukee aiempaa havaintoa siitä, että rakenteellisesti toisilleen sukua olevia viruksia löytyy eri puolilta planeettaamme.
The characterization included studies on virus infectivity under various conditions, virus life cycle, virion structural components (proteins, lipids, and nucleic acids), and virus genome sequencing and annotation.
Virusgenomien nukleiinihapposekvensseissä esiintyy valtavasti vaihtelua, mutta virusrakenteet ovat säilyneet samankaltaisina evoluution kuluessa, koska virusten kuoriproteiinit voivat laskostua vain rajoitetulla määrällä vaihtoehtoja.
To test how far virus structural conservation extends, new virus-host systems are needed to be isolated and characterized.
Uusia arkeoniviruksia tarvittaisiin syventämään tietämystämme näiden virusten monimuotoisuudesta ja toiminnasta.
Viruses are significant biological, ecological, and evolutionary players, which are present virtually in all types of environments where cellular life is found.
Halofiiliset (suolaa rakastavat) arkeonit ovat bakteereja ja eukaryootteja yleisempiä korkean suolan ympäristöissä, joissa suolapitoisuus saattaa olla jopa kylläinen.
The aim of this thesis work was to isolate new archaeal viruses from hypersaline environments.
Tässä työssä tutkittiin yksityiskohtaisemmin kahta uutta rasvakalvon sisältävää arkeonivirusta.
Hypersaline environments, where halophilic archaea often dominate, are a rich source of new viruses.
Näissä ympäristöissä on myös runsaasti viruksia, joista arkeonien virukset muodostavat suurimman joukon.
Besides, it is paramount to have an in-depth understanding of the replication mechanisms of this re-emerging pathogen in order to come up with novel and effective therapeutic measures.
Onkin ensiarvoisen tärkeää tuntea yksityiskohtaisesti tämän viruksen kopioitumisen mekanismit, jotta tehokkaita lääkkeitä voidaan tulevaisuudessa kehittää.
Originally discovered in Tanzania in 1952, it re-emerged with a massive outbreak in several islands of the Indian Ocean in 2004 and spilled over onto the Indian sub-continent and South-east Asia.
Vuonna 2004 virus aiheutti räjähdysmäisen epidemian monilla Intian valtameren saarilla, mistä se levisi edelleen sekä Intiaan että Kaakkois-Aasiaan.
Berberine was shown to reduce this virus-induced MAPK activation and also suppressed virus-independent ERK activation.
Berberiinin huomattiin vähentävän tätä viruksen aikaansaamaa MAPK aktivaatiota, sekä estävän viruksesta riippumatonta ERK aktivaatiota.
So far, no licensed vaccines or antivirals exist to counter this virus.
Chikungunya virusta vastaan ei vielä ole olemassa lisensoituja lääkkeitä tai rokotteita.
Chikungunya virus (CHIKV) is an arbovirus spread by the Aedes sp. of mosquitoes.
Chikungunya virus lukeutuu arboviruksiin ja leviää Aedes sukuisten hyttysten välityksellä.
Later CHIKV invaded Southern Europe and since the last two years has ventured into the western hemisphere, causing more than 1 million suspected infections in the Caribbean islands, Central and Latin America.
Sittemmin chikungunya virus on levinnyt mm. Etelä-Eurooppaan, Karibianmeren saarille sekä Keski- ja Latinalaiseen Amerikkaan.
Most importantly, berberine reduced CHIKV-induced inflammatory disease in a mouse model and is one of the few compounds reported to show in vivo efficacy.
Berberiini myös merkittävästi vähensi, yhtenä harvoista yhdisteistä, chikungunya viruksen aiheuttamia tulehdusoireita hiirissä in vivo.
Chikungunya fever results in a sudden onset of a febrile disease with headache, nausea and maculopapular rash.
Chikungunya-kuumeen tyypillisimmät oireet ovat päänsärky, pahoinvointi ja ihottuma.
Exploring the antiviral mechanism of obatoclax, an anticancer compound previously reported to be active against different viruses, including influenza A virus and Sindbis virus, revealed the compound to be active against other alphaviruses, including SFV and CHIKV.
Obatoklaksi on syöpähoidoissa käytetty lääkeaine, mutta sen on raportoitu olevan aktiivinen myös monia viruksia, kuten influenssa A ja Sindbis viruksia vastaan.
This study has unearthed effective candidate antivirals against alphaviruses, which have served as useful tools to help us gain further insight into alphavirus biology when characterizing their modes of action.
Näma yhdisteet ovat paitsi potentiaalisia lääkeaineita, myös tehokkaita työkaluja tutkittaessa yksityiskohtaisesti alfavirusten biologiaa ja toimintamekanismeja.
Additionally, a large proportion of the affected individuals experience persistent arthralgia months after all other signs of the disease have vanished.
Osalle infektion saaneista kehittyy muiden oireiden lisäksi jopa vuosia kestävä nivelkipu.
Additionally, characterization of escape mutants showed that a single mutation in the SFV E1 fusion protein was sufficient to confer partial resistance against obatoclax.
Obatoklaksi estää viruksen vapautumisen endolysosomaalisista vesikkeleistä solulimaan, neutralisoimalla näiden normaalisti happamien rakenteiden pH:n. Havaitsimme myös, että mutaatio Semliki Forest viruksen lipidivaipan proteiinissa (E1) teki viruksesta osittain vastustuskykyisen obatoklaksille.
The explosive nature of these outbreaks has led to a tremendous strain on the public health system of many of the affected countries already burdened with the endemically circulating Dengue virus.
Chikungunya-epidemioiden räjähdysmäinen luonne on rasittanut erityisesti kohdemaiden julkista terveydenhuoltojärjestelmää.
Deciphering the mode of action of berberine led to the discovery that CHIKV infection robustly activates the three main branches of the mitogen-activated protein kinase (MAPK) signaling extracellular signal regulated kinase (ERK), p38 MAPK and c-Jun NH2-terminal kinase (JNK).
Berberiinin vaikutusten tutkiminen paljasti, että chikungunya infektio aktivoi soluissa erityisesti MAP-kinaasista riippuvaisia signalointireittejä.
This led to the discovery of abamectin, ivermectin and berberine as novel antivirals effective at low micromolar concentrations and having broad-spectrum anti-alphaviral activity.
Näiden joukosta tunnistettiin kolme potentiaalista yhdistettä (abamektiini, ivermektiini ja berberiini), jotka ovat jo klinisessä käytössä tai kliinisesti testattavana muiden tautien parantamisessa.
A previously characterized CHIKV replicon cell line was used to conduct a high-throughput screen of ~3000 bioactive compounds, which are in clinical use or in clinical trials against other diseases.
Tässä väitöskirjatyössä tehtiin noin 3000 bioaktiivisen yhdisteen tehoseulonta chikungunyan replikonisolulinjalla.
Further characterization showed that obatoclax inhibits viral fusion by rapidly neutralizing the acidic environment of endolysosomal organelles.
Väitöskirjatutkimuksessani osoitimme, että obatoklaksi on aktiivinen paitsi chikungunya virusta, myös toista alfavirusta, Semliki Forest virusta vastaan.
This study is based on breast cancer screening data provided by the Mass Screening Registry of the Finnish Cancer Registry, which consists of women aged 50–51 years at the time of their first invitation to mammography screening in 1992–1995.
Tutkielmassa käytetään Suomen joukkotarkastusrekisterin, Suomen Syöpärekisterin aineistoa, joka koostuu 50–51-vuotiaista vuosina 1992–1995 ensimmäisen seulontakutsun saaneista naisista.
The confidence intervals (Cl) are calculated by using Monte Carlo simulation relying on the asymptotic properties of the GEE estimates.
Luottamusvälien (Lv) laskemiseen käytetään GEE-estimaattien asymptoottiseen jakaumaan perustuvaa Monte Carlo -simulointia.