natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The results demonstrate that environmental sex reversal can have an effect on the evolution of sex chromosomes, as the recombination patterns between them seem to be controlled by phenotypic, rather than genetic, sex.
Tulosten mukaan sukupuolenvaihdoksilla voi sen sijaan olla vaikutusta sukupuolikromosomien evoluutioon, sillä rekombinaatiota niiden välillä näyttää säätelevän ulkoinen, ei geneettinen, sukupuoli.
The first two chapters address geographic variation and local adaptation in two potentially thermally adaptive traits, namely the degree of melanism and the relative leg length.
Kaksi ensimmäistä lukua käsittelee maantieteellistä vaihtelua ja paikallista sopeutumista kahden lämmönsäätelyn kannalta mahdollisesti tärkeän ominaisuuden värityksen tummuuden ja suhteellisen jalan pituuden kannalta.
Phenotypic plasticity is thus a central concept in evolutionary biology, and understanding its relative importance in causing the phenotypic variation and differentiation is important, for instance in anticipating the consequences of human induced environmental changes.
Se on siis keskeinen käsite evoluutiobiologiassa, ja sen suhteellinen merkitys vaihtelun ja populaatioiden erilaistumisen ajajana on tärkeä kysymys, esimerkiksi ennakoitaessa ihmisen aiheuttamien ympäristömuutosten vaikutuksia.
The first two chapters thus view phenotypic plasticity through its ecological role and evolution, and demonstrate that it can both give rise to phenotypic variation and hide evolutionary patterns in studies that focus solely on phenotypes.
Kaksi ensimmäistä lukua tarkastelevat siis fenotyyppistä plastisuutta sen ekologisen roolin ja evoluution näkökulmasta, näyttäen että se voi yhtä hyvin synnyttää luonnossa havaittavaa vaihtelua kuin piilottaa evolutiivisia ilmiöitä sellaisilta tutkimuksilta, jotka keskittyvät vain eliöiden ilmiasuun.
The aim of this thesis was to study geographic variation and local adaptation, as well as sex ratios and environmental sex reversal, in the common frog (Rana temporaria).
Tämän väitöskirjan tavoitteena oli tutkia sammakon (Rana temporaria) maantieteellistä vaihtelua ja paikallista sopeutumista, sekä sukupuolijakaumia ja sukupuolenvaihdoksia.
The second chapter demonstrates that although there is no linear, latitudinally ordered phenotypic trend in relative leg length that would be expected under Allen s rule an ecogeographical rule linking extremity length to climatic conditions there seems to be such a trend at the genetic level, hidden under environmental effects.
Toisessa luvussa selviää, että vaikka luonnossa ei havaita erään biologisen säännön Allenin säännön ennustamaa suoraa trendiä pohjois-etelä -suunnassa suhteellisessa jalan pituudessa, tällainen trendi on piilossa perimän tasolla, ympäristövaihtelun kätkemänä.
The results show that although there is an increasing latitudinal trend in the degree of melanism in wild populations across Scandinavian Peninsula, this cline has no direct genetic basis and is thus environmentally induced.
Tulokset osoittavat, että vaikka Skandinavian sammakot tummenevat luonnossa pohjoiseen mentäessä, ilmiöllä ei ole suoraa geneettistä pohjaa ja se on siis ympäristötekijöiden aikaansaama.
The results show that while sex ratios are strongly female biased and there is evidence of environmental sex reversals, these reversals are unlikely to have caused the sex ratio skew, at least directly.
Siitä huolimatta, että sammakolla näyttää esiintyvän sukupuolenvaihdoksia, ne tuskin ovat aiheuttaneet sukupuolijakauman vinoumaa, ainakaan suoraan.
One of the main aims of evolutionary biology is to explain why organisms vary phenotypically as they do. Proximately, this variation arises from genetic differences and from environmental influences, the latter of which is referred to as phenotypic plasticity.
Evoluutiobiologian keskeisimpiä tavoitteita on selittää, miksi eliöiden ominaisuudet vaihtelevat luonnossa havaitulla tavalla.
grotei, which forms a taxonomically controversial population complex in the study area.
grotei), joka muodostaa taksonomisesti kiistanalaisen populaatioiden ryhmän.
Thus, genetic management of the studied populations does not seem necessary as long as the habitats remain favourable for Saintpaulia.
Geneettiset hoitotoimet eivät siten ole tarpeellisia tutkituissa populaatioissa niin kauan kun kasvupaikkaolosuhteet pysyvät saintpaulioille suotuisina.
To be able to conserve plants in forest fragments, the ecological and genetic processes that threaten the species have to be understood.
Jotta metsäpirstaleiden uhanalaisia kasvilajeja osattaisiin suojella oikealla tavalla, on tunnettava ekologiset ja geneettiset tekijät, jotka niitä uhkaavat.
Ecological field work was conducted in a relatively little fragmented protected forest in the Amani Nature Reserve in the East Usambara Mountains, in northeastern Tanzania, complemented by population genetic laboratory work and ecological experiments in Helsinki, Finland.
Kenttätutkimukset suoritin Amanin luonnonpuistossa Itä-Usambara-vuorilla Tansaniassa, jonka lisäksi tutkimukseen kuului geneettisiä laboratoriotöitä sekä ekologisia kokeita Helsingin yliopistossa.
Another important finding was that seed production depends on sufficient pollinator service.
Toinen tärkeä havainto oli, että kasvi tarvitsee pölyttäjän käynnin kukassa, jotta se voisi tuottaa siemeniä.
All components of the research were conducted with Saintpaulia ionantha ssp.
Kaikki neljä osatutkimusta kohdistuivat yhteen Saintpaulia ionanthan alalajiin (ssp.
Ecology, population genetics and conservation of the African violet
Saintpaulian ekologia, populaatiogenetiikka ja suojelu
The availability of pollinators should thus be considered in the in situ management of threatened populations.
Pölyttäjien läsnäolo on siis otettava huomioon uhanalaisten saintpaulia-kasvustojen suojelua suunniteltaessa.
My results suggest that Saintpaulia has good reproductive performance in forests with low disturbance levels in the East Usambara Mountains.
Tutkimukseni perusteella näyttää siltä, että saintpauliat lisääntyvät hyvin Itä Usambara-vuorten niissä metsissä, joissa häiriö on ollut vähäistä.
In this research, I focused on the African violet (genus Saintpaulia), a little-studied conservation flagship from the Eastern Arc Mountains and Coastal Forests hotspot of Tanzania and Kenya.
Tämän väitöstutkimuksen kohteena olivat saintpauliat (suku Saintpaulia), jotka kasvavat kotoperäisinä Eastern Arc-vuorten ja niiden lähellä olevien rannikkometsien monimuotoisuusalueella Tansaniassa ja Keniassa.
Restoration of sufficient shade to enhance seedling establishment is an important conservation measure in populations located in disturbed habitats.
Metsän ennallistamien on siten tärkeä suojelutoimi kasvupaikoilla, joilla varjostus ei enää ole riittävä.
The main objective of the research was to increase understanding of the life history, ecology and population genetics of Saintpaulia that is needed for the design of appropriate conservation measures.
Tutkimuksen päätarkoituksena oli lisätä tämän vähän tutkitun kasvisuvun ekologian ja populaatioiden genetiikan tuntemusta suojelutoimien suunnittelua varten.
Reduced tree canopy closure and substrate quality are likely to exacerbate seedling and juvenile mortality, and, therefore, forest fragmentation and disturbance are serious threats to the regeneration of Saintpaulia.
Koska havaitsimme metsän latvuston avoimuuden ja kuivan kasvualustan lisäävän etenkin nuorten kasvien kuolleisuutta, on hyvin perusteltua epäillä, että metsien pirstoutumisen mukanaan tuomat mikroilmaston muutokset uhkaavat saintpaulia-kasvustojen uusiutumista.
High genetic diversities were observed in the populations, which suggest that they possess the variation that is needed for evolutionary responses in a changing environment.
ISSR-markkereiden avulla selvitetty geneettinen muuntelu populaatioiden sisällä oli varsin korkea, minkä vuoksi voi olettaa, että ne kykenevät pitkällä aikavälillä sopeutumaan ympäristön muutoksiin.
The observed high levels of inbreeding in some of the populations, and the reduced fitness of the inbred progeny compared to the outbred progeny, as revealed by the hand-pollination experiment, indicate that inbreeding and inbreeding depression are potential mechanisms contributing to the extinction of Saintpaulia populations.
Sisäsiitosheikkouden esiintymistä tutkivassa pölytyskokeessa havaitsimme, että itsepölytyksen tuloksena syntyneiden jälkeläisten elinkyky on huonompi kuin ristipölytyksen tuloksena syntyneiden, minkä vuoksi on syytä epäillä, että sisäsiitosheikkous voi alentaa pienten ja eristyneiden saintpaulia-populaatioiden elinvoimaisuutta.
Dynamic population stage structures were observed suggesting that the studied populations are demographically viable.
Tutkitut populaatiot olivat elinvoimaisia niiden demografisen rakenteen perusteella, sillä taimien ja nuorten kasvien osuus oli suuri.
grotei lend support to the hypothesis that the populations in the Usambara/lowlands region represent a segregating metapopulation (or metapopulations), where subpopulations are adapting to their particular environments.
grotein morfotyyppiä ovat vain hieman eriytyneet toisistaan geneettisesti, mikä tukee aiemmin esitettyä hypoteesia, jonka mukaan Usambara-vuorten ja niiden lähialueen Saintpaulia-populaatiot muodostavat metapopulaation, jonka osapopulaatiot ovat eriytymässä toisistaan geneettisesti.
The partial genetic and phenological integrity, and the distinct trailing habit of the morphotype 'grotei' would, however, justify its placement in a taxonomic rank of its own, perhaps in a subspecific rank.
Tutkituista morfotyypeistä suikertava "grotei" on kuitenkin jo niin selvästi eriytynyt kahdesta ruusukkeina kasvavasta morfotyypistä sekä lisääntymisfenologialtaan että geneettisesti, että mielestämme se ansaitsisi taksonomisen statuksen.
FGFR1 regulated gene-expression, cell proliferation and differentiation in the developing midbrain and hindbrain
Fibroblastikasvutekijäreseptori 1 kontrolloiman geeniekspression, proliferaation ja neurogeneesin merkitys keski- ja taka-aivojen kehityksessä
Signaling molecules of the IsO, such as fibroblast growth factor 8 (FGF8) and WNT1 are expressed in distinct bands of cells around the MHB.
Tärkeitä IsO:n syntyyn ja toimintaan vaikuttavia signaalimolekyylejä ovat fibroblastikasvutekijät (mm. FGF8) ja WNT1.
We show that the loss of Fgfr1 results in the downregulation of several genes expressed close to the MHB and in the disappearance of gene expression gradients in the midbrain and R1.
Tutkimustuloksemme selvittivät FGFR1:n roolia keski- ja taka-aivojen rajapinnalla ja IsO:n sääätelemien geenien ekspressiossa sekä FGF-FGFR1 signaloinnin merkitystä DA- ja SA-neuronien kehityksessä.
The microarray data analysis also suggested that the cells next to the midbrain hindbrain boundary express distinct cell cycle regulators.
Mikrosiruanalyysin tulokset osoittivat myös muutoksia hermosolujen erilaistumista (neurogeneesi) säätelevien geenien ekspressiotasoissa.
As Wnt1 expression at the MHB region requires the FGF signaling pathway, WNT target genes, including Drapc1, were also identified in our screen.
DNA-mikrosiruanalyysin avulla havaittiin myös mahdollisesti WNT-signalointiin liittyvä geeni, joka nimettiin Drapc1:ksi ihmisen ortologisen geenin mukaan.
This so-called isthmic organizer (IsO) regulates cellular survival, patterning and proliferation in the midbrain (Mb) and rhombomere 1 (R1) of the hindbrain.
Tämän organisaattorin (ns. isthmic organizer, IsO) syntyyn ja sijaintiin vaikuttavat transkriptiotekijät Otx2 ja Gbx2, joita vaaditaan IsO:n oikeaan lokalisaatioon keski- ja taka-aivojen väliselle rajapinnalle.
In the present study, we have compared the gene expression profiles of wild-type and Fgfr1 mutant embryos.
Analyysin tuloksena havaittiin monien solun jakautumista säätelevien geenien, kuten proteiineja fosforiloivan MAPK-reaktiotien geenien, ekspression väheneminen FGFR1 poistogeenisissä hiirissä.
Our microarray screen identified several previously uncharacterized genes which may participate in the development of midbrain R1 region.
Lisäksi havaitsimme ennestään tuntemattomia geenejä, jotka ilmenivät spesifisesti keksi- ja taka-aivojen alueella.
The neuroectodermal tissue close to the midbrain hindbrain boundary (MHB) is an important secondary organizer in the developing neural tube.
IsO:n aktiivisuus säätelee mm. taka-aivojen alueelta syntyvien pikkuaivojen ja serotonergisten (SA) neuronien sekä ventraalisessa keskiaivoissa sijaisevien dopaminergisten (DA) neuronien kehitystä.
Our results also show altered neurogenesis in the midbrain and R1 of the Fgfr1 mutants.
Tutkimuksessa analysoitiin poistogeenisen FGFR1 hiiren geeniekspression muutoksia keski- ja taka-aivojen alueella käyttäen hyväksi DNA-mikrosirutekniikkaa.
The slowly proliferating boundary cells are necessary for development of the characteristic isthmic constriction.
Tärkeä aivojen kehitystä ohjaava mekanismi on solujen välinen kommunikaatio.
It has been previously shown that FGF-receptor 1 (FGFR1) is required for the normal development of this brain region in the mouse embryo.
Näistä Cnpy1 osoittautui olevan vuorovaikutuksessa FGFR1-proteiinin kanssa ja voimistavan FGFR1-signalointia spesifisesti keski- ja taka-aivojen välisellä alueella.
Unlike the cells further away from the boundary, these cells express Fgfr1 but not the other FGF receptors.
FGF8:n soluvaikutukset välittyvät solun pinnalla olevien FGF-reseptorien (FGFR1-4) kautta.
The subsequent radiations differ in terms of the number of extant species (from 37 to more than 100) and the level of ecological differentiation.
Nämä neljä lantakuoriaislinjaa eroavat toisistaan lajimääriltään (37 yli 100 lajiin) sekä monilta ekologisilta piirteiltään.
Some species have evolved to forage in the canopy and a few species have shifted to use cattle dung, a new resource in the open habitats following the introduction of cattle 1500 years ago.
Jotkin lajeista ovat kehittyneet asumaan puiden latvustossa, kun taas muutama laji on siirtynyt käyttämään lehmänlantaa avoimilla alueilla.
In this thesis I have reconstructed molecular phylogenies for the two tribes using several gene regions and different phylogenetic methods.
Väitöskirjatutkimuksessani olen selvittänyt madagaskarilaisten lantakuoriaisten evoluutiota rakentamalla useaan geenialueeseen perustuvia sukupuita.
In addition, Onthophagini (6 species) and Scarabaeini (3) have colonised Madagascar several times, but they have not radiated and the few species have not entered forests where Canthonini and Helictopleurina mostly occur.
Saarella esiintyy myös Onthophagini- ja Scarabaeini-sukuryhmien lantakuoriaislajeja, mutta nämä ryhmät eivät ole pystyneet lajiutumaan saarella lähes lainkaan eivätkä leviämään sademetsiin.
The Malagasy Canthonini consists of three large lineages, while Helictopleurina forms a monophyletic group.
Suurin osa lajeista kuuluu Canthonini- ja Helictopleurina-sukuryhmiin.
Malagasy dung beetles are dominated by two tribes, Canthonini and Helictopleurina, with more than 250 endemic species.
Madagaskarilta tunnetaan yli 250 kotoperäistä lantakuoriaislajia.
An ancestral population may evolve into a large number of species via an adaptive radiation.
Lajit ovat syntyneet saarella ja sopeutuneet sen moniin erilaisiin ympäristöihin.
Characteristic features of Malagasy biota are exceptionally high level of endemism, high species richness as well as lack of many higher taxa that are dominant on the African mainland.
Toisaalta, eristyneisyytensä takia Madagaskarilta puuttuu monia eläinryhmiä, jotka esiintyvät runsaina manner-Afrikassa.
In Madagascar, most groups of animals and plants have radiated on the island, having arrived via oceanic dispersal during the long isolation of Madagascar.
Pääosin nykylajiston kantamuodot ovat saapuneet saarelle meriteitse kymmeniä miljoonia vuosia sitten saaren jo ollessa erkaantunut Afrikan mantereesta.
The latter shift has allowed species to expand their geographical ranges.
Lehmänlannan käyttö on mahdollistanut näiden lajien levittäytymisen koko saarelle, sillä karjaa kasvatetaan ympäri saarta.
Among the three Canthonini radiations, speciation appears to have been mostly allopatric in the oldest and the youngest clades, while in the Epactoides clade sister species have diverged in their ecologies but have similar geographical distributions, indicating that speciation may have occurred in regional sympatry.
Suurin osa lajeista ei ole erikoistunut eri ravintoihin, mutta kahdella vanhimmalla linjalla on monipuolisempi ravinto kuin nuoremmilla ryhmillä.
Most species are generalists feeding on both carrion and dung, and competition among ecologically similar species may prevent their coexistence in the same communities.
Todennäköisesti ne ovat saapuneet saarelle myöhemmin kuin Canthonini- ja Helictopleurina-ryhmät, ja kilpailu näiden aiemmin kehittyneiden ja siten saarelle paremmin sopeutuneiden lajien kanssa on estänyt uudempien ryhmien levittäytymisen.
Speciation on islands is affected by island size and the range of habitats and resources available and often also by limited interactions with other taxa.
Madagaskarin eläin- ja kasvilajisto on hyvin rikas, ja suurin osa lajeista on kotoperäisiä, eli ne ovat kehittyneet saarella ja ne esiintyvät vain siellä.
The mean vegetation C sink of Finnish forests from 1922 to 2004 was 3.3 Tg C a-1, and in soil was 0.7 Tg C a-1.
Keskimääräinen vuotuinen hiilivaraston muutos Suomen metsien kasvillisuudessa vuosien 1922 2004 aikana oli 3.3 Tg C a-1, ja kangasmaiden maaperän hiilivarastossa 0.7 Tg C a-1.
The applied methodology builds on the forest inventory measured data (or modelled stand data), and uses statistical modelling to predict biomasses and litter productions, as well as a dynamic soil C model to predict the decomposition of litter.
Laskentamenetelmä käyttää lähtötietoinaan inventointitietoa metsistä (tai simuloitua metsikkötietoa), liittää sen tilastollisiin biomassa- ja karikemalleihin, sekä dynaamiseen maaperän karikkeen ja hiilen hajotusmalliin.
The Kyoto protocol and its accords state that signatory countries need to monitor their forest C pools, and to follow the guidelines set by the IPCC in the preparation, reporting and quality assessment of the C pool change estimates.
Kioton sopimuksen allekirjoittaneet maat ovat velvollisia seuraamaan metsiensä hiilivarastoja ja arvioimaan niiden luotettavuutta.
If the national soil sink estimates were prepared by repeated soil sampling of model-stratified sample plots, the uncertainties would be accounted for in the stratum formation and sample allocation.
Mikäli Suomen kangasmaiden maaperän nielua arvioitaisiin toistuvilla metsikkökohtaisilla mittauksilla maaperän hiilivarastoista, mallipohjaisella näytteenotannan osituksella voitaisiin saavuttaa kohtuullisia parannuksia näytteenotannan tehokkuudessa.
Country-scale carbon accounting of the vegetation and mineral soils of Finland
Metsien kasvillisuuden biomassa ja maaperä ovat merkittäviä hiilen varastoja.
This is due to the fact that annual forest sinks vary considerably and annual estimates are uncertain, and they have severe consequences for the reliability of the total national GHG balance.
Väitöskirjassa tarkasteltiin Suomen metsien vuotuisten hiilivarastojen muutoksien (nielujen) luotettavuuksia, niihin vaikuttavia tekijöitä, sekä arvioitiin niiden epävarmuuksien merkitystä Suomen koko kasvihuonekaasutaseelle.
If forest C sink estimates will be used in practice average sink estimates seem a more reasonable basis than the annual estimates.
Suomen metsien nieluja raportoitaessa ja käytettäessä on nykyisin perustellumpaa tukeutua keskiarvoihin, jotka on laskettu useampien vuosien nieluarvioista.
The uncertainties of annual sinks can be reduced most efficiently by concentrating on the quality of the model input data.
Metsien vuotuisia nieluarvioita ja niiden luottamusrajoja voidaan tarkentaa tulevaisuudessa yhdistämällä useampia tietolähteitä ja malleja.
The increase in global temperature has been attributed to increased atmospheric concentrations of greenhouse gases (GHG), mainly that of CO2.
Suomen metsien vuotuiset nielut olivat silti lähes kertaluokkaa epävarmempia kuin esimerkiksi fossiilisten polttoaineiden poltosta johtuvat hiilidioksidipäästöt, ja ne heikensivät oleellisesti Suomen kasvihuonekaasutaseen luotettavuutta.
The aims of this thesis were i) to estimate the changes in carbon stocks vegetation and soil in the forests in Finnish forests from 1922 to 2004, ii) to evaluate the applied methodology by using empirical data, iii) to assess the reliability of the estimates by means of uncertainty analysis, iv) to assess the effect of forest C sinks on the reliability of the entire national GHG inventory, and finally, v) to present an application of model-based stratification to a large-scale sampling design of soil C stock changes.
Väitöskirjassa arvioitiin Suomen metsien kasvillisuuden ja kangasmaiden maaperän hiilitasetta vuosina 1922 2004, sekä verrattiin menetelmän tuottamia ennusteita metsikkökohtaisiin mittauksiin maaperän hiilivarastoista.
The ultimate verification of sink estimates should be based on comparison to empirical data, in which case the model-based stratification presented in this study can serve to improve the efficiency of the sampling design.
Väitöskirjassa esitettiin myös laskentamenetelmän sovellus, jossa malliennusteita käytettiin hyväksi maaperän hiilivarastojen näytteenotannan tehostamisessa.
Annual estimates of vegetation and soil C stock changes fluctuated considerably during the period, were frequently opposite (e.g. vegetation was a sink but soil was a source).
Menetelmän ennusteet metsikkökohtaisista maaperän hiilivarastoista ja niiden pitkän ajan muutoksista olivat yhteneväisiä metsiköistä mitattuihin keskiarvoihin.
The estimation of average sinks should still be based on annual or even more frequent data due to the non-linear decomposition process that is influenced by the annual climate.
Ilmakehän hiilidioksidia sitoutuu metsiin hitaasti metsien kasvun myötä, mutta sitä voi vapautua ilmakehään nopeasti ja hyvinkin suuria määriä esimerkiksi ihmisen toiminnan tai ilmastonmuutoksen vaikutuksesta.
The models in this thesis could be further applied in case specific risk assessment of GMOs by supplementing them with detailed data of the species biology, the effect of the transgene introduced to the species, and also the characteristics of the populations or the environments in the risk of being invaded.
Kehitettyjen mallien soveltaminen tapauskohtaiseen riskinarviointiin edellyttäisi kuitenkin niiden täydentämistä yksityiskohtaisilla tiedoilla geenimuunneltavien kohdelajien biologiasta, muuntogeenin vaikutuksista kohdelajeissa sekä sen ympäristön erityispiirteistä, jonne GMO:n arvellaan voivan levittäytyä uutena tulokaslajina.
A careful ecological risk analysis therefore has to precede any responsible GMO introduction.
Nämä uhkatekijät on otettava huomioon ekologisessa riskinarvioinnissa ennen GMO lajikkeen käyttöönottoa.
I also showed that the prevalence of mature parr (aka. sneaker) strategy among GH-fish may have clear effect on invasion outcome.
Havaitsin myös, että alkuperäislajikkeen ja GMO:n erilainen pariutumiskäyttäytyminen vaikuttaa invaasion onnistumiseen ja lopputulokseen.
The introduction of gene modified organisms (GMOs) to agricultural, fisheries and forestry practices brings them into contact with natural populations.
Maan- ja vesiviljelyn tuottavuuden tehostamiseksi kehitetyt muuntogeeniset organismit (GMO), kuten tuholaisen kestävät viljelyskasvit tai kasvuhormonilisätyt kalat, voivat kehittyä uusiksi tulokaslajeiksi, mikäli ne pystyvät runsastumaan luonnonympäristöissä tai risteytymään villien sukulaistensa kanssa.
Biological invasions are considered as one of the greatest threats to biodiversity, as they may lead to disruption and homogenization of natural communities, and in the worst case, to native species extinctions.
Tulokaslajit ovat yksi luonnon monimuotoisuutta pahiten uhkaavista tekijöistä elinympäristöjen tuhoutumisen ohella.