natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The state of conservation and the damaging processes affecting the stone structures of the site are studied in this M.A.
Tässä pro gradu -tutkielmassa tutkitaan FJHP:n arkeologisissa kaivauksissa paljastuneiden kivirakenteiden vaurioitumista.
Anaïs Nin’s (1903—1977) "poetic novel" House of Incest (1936) is a story of sexual and artistic awakening while Hélène Cixous’s (b. 1937) first novel Dedans (1969) depicts the growth of a little girl whose father dies.
Anaïs Ninin (1903—1977) esikoisromaani House of Incest (1936) on minäkertojan tarina aikuisen naisen seksuaalisesta ja taiteellisesta kehityksestä ja Hélène Cixous’n (s. 1937) Dedans (1969) kuvaa samoin minäkertojan näkökulmasta pienen tytön kehitystä perheessään.
The birth of a lacanian subject in Anaïs Nin's House of Incest and Hélène Cixous' Dedans
Minästä toiseen : Lacanilaisen subjektin syntymä Anaïs Ninin House of Incestissä ja Hélène Cixous'n Dedans'issa
From the Lacanian perspective man’s great Other is the order of language, Symbolic, which constitutes the individual, the speaking subject.
Lacanilaisesta näkökulmasta ihmisen suuri Toinen on kielen järjestelmä, symbolinen, joka muodostaa puhuvan subjektin.
The study concentrates on analysing the novels’ writing, where meanings are constantly changing: "I" becomes you, the father becomes a mother, inside becomes outside.
Tutkielmassa analysoidaan romaanien kirjoitusta, jossa merkitykset ovat jatkuvassa liikkeessä: minästä tulee sinä, isästä äiti tai sisäpuolesta ulkopuoli.
The Lacanian point of view exposes language as a constantly moving universe where the subject has no more stability than the momentary meanings language creates.
Lacanilaisen kielikäsityksen mukaan kieli on jatkuvassa liikkeessä eikä subjektilla ole sen suurempaa pysyvyyttä kuin kielen luomilla hetkellisillä merkityksillä.
The anguish experienced in the novels, in the "house of incest" or "inside", is due to clinging on the unchanging "I".
Romaanien tiloissa, insestin talossa tai "sisässä", koettu ahdistus aiheutuu minään tarrautumisesta.
This technique enables also the deconstruction of certain opposing notions in the novels.
Näin tekstissä tapahtuu myös tiettyjen käsitteiden dekonstruoituminen.
The self’s identity depicted in the novels is a Lacanian fixed identity, whose growth is necessary but opposes the flux imminent to the Symbolic.
Romaanien kuvaama minän identiteetti on lacanilainen identiteetin "panssari", jonka kehitys on välttämätöntä, mutta joka toisaalta vastustaa symboliselle ominaista merkityksen liikettä.
The study can thus also be used as a brief introduction to Lacanian theory in finnish.
Tutkielma on täten myös suppeahko johdatus lacanilaiseen teoriaan.
The process of coming a subject of the Symbolic is depicted also as a process of renouncing the "dream of the womb", which, if realized, could only mean the non-existence of the subject, i.e. death.
Symboliseen synnyttäessä subjektin on kuitenkin hylättävä "haave kohdusta", jonka toteutuminen tarkoittaisi subjektiuden menetystä ts. kuolemaa.
In the Imaginary phase the novels’ characters are also trying to deal with the opposite realm of the Symcolic, the Real.
Romaanien minähahmot pyrkivät myös käsittelemään symbolisen "vastapoolia", reaalista.
Each chapter opens up with a quick introduction to the Lacanian concepts used in the following part that analyses the novels.
Jokaisen luvun alkuun sisältyy pieni johdanto luvun varsinaisessa analyysiosassa käytettäviin lacanilaisiin käsitteisiin.
The study approaches two modern novels using the conceptual frame of Lacanian psychoanalysis, especially the Lacanian notion of subject.
Tutkielmassa lähestytään kahta modernia romaania lacanilaisen psykoanalyysin luoman viitekehyksen avulla.
The novels can be described as subversive "Bildungsromans" (development novels) highly influenced by psychoanalytic thought.
Tutkittavat romaanit ovat psykoanalyyttisestä ajattelusta vahvoja vaikutteita saaneita kasvukertomuksia.
In the novels the Real is experienced as a womblike state where the self is immersed in the other’s body.
Romaaneissa reaalista edustaa eräänlainen kohdun tila, jossa minä on hukkunut toisen ruumiiseen.
The Lacanian Real is not the reality "before words" but a reality left over from the Symbolic, aside of it but constituted by the Symbolic, to be deducted only from within it.
Lacanilainen reaalinen on todellisuus, joka jää symbolisen ulkopuolelle, mutta joka toisaalta on pääteltävissä vain symbolisesta käsin.
In the Imaginary or Mirror phase the "I" mirrors himself with different others (e.g. with his mirror image and the family members, the surrounding others) learning to see his body and his selfhood both as familiar and strange, other.
Syntyminen tapahtuu erityisesti lacanilaisessa imaginaarisessa, jossa minä peilaa itseään erilaisiin toisiin (aina peilikuvasta ympäröiviin ihmisiin) hahmottaen ruumiinsa ja minuutensa sekä samanaikaisesti myös niiden toiseuden.
Novels are being approached as texts that break with the Cartesian notion of an autonomous subject making room for a dialectics of self and other, for a movement in which the "I" builds an identity mirroring itself with others.
Romaaneja tutkitaan teksteinä, joissa kartesiolainen autonomiselle minälle perustuva subjektikäsitys rikotaan ja sen sijalle nousee minän ja toisen dialektiikka.
Using this perspective the novels are interpreted as describing the process of becoming a subject of the Symbolic; subjected to Symbolic order.
Tästä lähtökohdasta romaanit avautuvat kuvauksina syntymisestä symbolisen subjekteiksi.
Concentrating in the narrator’s internal life the novels writings break with the realistic conventions of narrative, bringing forth the themes of anguish, alienation from the world and escape into the prison like realm of the self.
Molempien romaanien keskittyminen päähenkilön, minän, sisäiseen maailmaan rikkoo realistisen kuvauksen ja nostaa esille teosten keskeisen teeman: maailmasta vieraantumisen ja paon omaan itseen.
However, the writing of the novels shows how the meaning of the "I" changes constantly and the fixity thus becomes movement.
Romaanien kirjoituksessa minän merkitys muuttuu jatkuvasti ja jähmettyneisyys muuttuu merkitysten liikkeeksi.
Having constituted the self’s identity, the narrator finds from inside of the self also an other or "you" – this discovery is the final clue to the coffin of the autonomous self.
Minän identiteetin omaksuttuaan minäkertoja löytää minästä myös toisen tai sinän, jonka löytyminen rikkoo minän yhtenäisyyden.
The psychoanalytic narrative/story of the birth of the subject and the novels stories can be seen as mirroring each other.
Tutkimusmetodini perustuu dialogille lacanilaisen käsitteistön ja romaanianalyysien välillä: tutkielmassa lacanilainen kertomus subjektin synnystä sekä romaanien vastaavaa prosessia kuvaava kirjoitus heijastelevat toisiaan.
The study follows roughly the Lacanian process of becoming a subject.
Tutkielman käsittelyjärjestys noudattelee lacanilaista subjektiuden synnyn prosessia.
While both of the novels recount the birth of a character called I, they also have a first person narrator apart from the character "I".
Romaanit käsittelevät "minähahmon" syntymää, mutta niissä on myös kerrotusta hahmosta erottuva minäkertoja.
This way House of Incest and Dedans, despite their pessimistic stories, manage to create an image of a new, moving subject.
Näin romaaneissa luodaan myös kuva uudenlaisesta, liikkuvasta subjektiudesta.
As a final conclusion it can be said that environmental degradation was widely understood as a problem only in the 1960s.
Tutkimuksen tuloksena voidaan todeta, että Kotkassa vesistön saastuminen ymmärrettiin laajalti ympäristöongelmaksi vasta 1960-luvulla.
There is no previous research on this area from an environmentally historical perspective, nor have many of the sources here discussed been previously used.
Tätä aluetta ei ole aiemmin tutkittu ympäristöhistoriallisesti, eikä monia tässä tutkimuksessa käytettyjä lähdeaineistoja ole käytetty aiemmassa historiantutkimuksessa.
The focus of this thesis is the marine environmental history of the eastern part and the estuary of the Kymi river from 1945 to 1970.
Työ käsittelee Kymijoen itäisen suuhaaran vesistöympäristöhistoriaa vuosina 1945-1970.
Kotka on the other hand was a major center of wood processing industry and one of Finlands major industrial ports.
Kotkan kaupunki on puunjalostusteollisuuden keskittymä ja yksi teollisuuden tärkeimmistä vientisatamista.
The principal assumption has been that the city of Kotka, due to its ongoing expansion, was slow to respond to environmental hazards.
Tutkimuksen lähtöoletuksena on ollut se, että Kotkan kaupungin läpi tutkimusaikavälin jatkunut laajentuminen hidasti vesiensuojeluun ryhtymistä asettamalla kaupungille huomattavia rasitteita.
Primary sources include local and city archives, environmental studies, and legal documents linked with the above.
Tutkimuksen ensisijaiset lähdeaineistot koostuvat alueellisten toimijoiden arkistoaineistoista ja tutkimusalueella tutkimusaikavälillä suoritetuista vesistötutkimuksista, sekä niihin liittyvien katselmuksien asiakirjoista.
The Kymi river was among the most degraded bodies of water during this period.
Kymijoki oli 1900-luvun puolivälissä yksi Suomen saastuneimmista vesistöistä.
It is this contradictory use of the environment that allows one to discuss the local struggle for the correct use of the environment.
Kotkan alueella voi näin tarkastella ympäristön saastumisen aiheuttamaa yhteiskunnallista valtataistelua siitä, kuka päättää ympäristön käytöstä.
The archives of the city of Kotka and of various private associations form the core sources.
Erityisen tärkeitä ovat Kotkan kaupungin viralliset sekä yksityisten yhdistysten kokoelmat.
Therefore the thesis expands academic understanding of local environmental processes and protection in and around the city of Kotka and the Kymi river.
Tutkimuksessa on kartoitettu paikallisia ympäristöhistoriallisia lähdeaineistoja ja näiden avulla syvennetty Kotkan kaupungin ja Kymijoen osalta ymmärrystä Suomalaisen vesistönsuojelun kehityksestä.
The influential role of the city of Kotka however determined the pace with which these problems were then solved.
Kaupungin vahva asema määräsi paikallisesti vesiensuojelun kehityksen tahdin.
In the past the river and its estuary had provided ample resources for fishers.
Ennen tätä Kymijoki taas oli kuulu kalastuksestaan.
Another goals has been to accumulate environmental research for a future multidisciplinary study in this area.
Vuosikymmenien saatossa kertynyttä aineistoa kartoittamalla on luotu lähtökohta tulevia monitieteellisiä tutkimusprojekteja varten.
Alongside with current environmental research they also provide insight into the state of the environment.
Tutkimuskirjallisuuden valossa tätä aineistoa on käytetty luomaan kuva ympäristön tilasta tutkimusalueella ja –aikavälillä.
The thesis falls within the methodological field of socio-political history, as the research focus is centered on the local process of establishing the nature of environmental problems and solving them.
Tutkimuskohteena on ympäristöongelmien määrittelyprosessi paikallisella tasolla ja vesiensuojelun kehitys.
Interlocking Spaces of Time : On Architecture, Photography and Representing the Past in W. G. Sebald's Austerlitz
Ajan sisäkkäiset tilat : Arkkitehtuuri, valokuva ja menneisyyden esittäminen W. G. Sebaldin romaanissa Austerlitz
Kaakinen devotes the final part of her thesis to study the demands of representing a historical trauma, drawing on authors such as Dominick LaCapra and Michael Rothberg.
Kaakinen suhteuttaa Sebald-luentansa eritoten Anne Whiteheadin Sebald-tulkintoihin sekä Dominick LaCapran ja Michael Rothbergin kirjoituksiin historiallisen trauman esittämisestä.
The novel tells a story of Jacques Austerlitz, who as a small child was sent from Prague to Britain in one of the so-called Kindertransports that saved children from Central Europe occupied by the National Socialists.
Romaanin nimihenkilö Jacques Austerlitz on lähetetty vuonna 1938 sotalapseksi Englantiin ja unohtanut varhaisen lapsuutensa Prahassa.
Only gradually he remembers his Jewish parents, who have most likely perished in Nazi concentration camps.
Englannissa kasvaneen Austerlitzin juutalaiset vanhemmat ovat mitä luultavimmin menehtyneet keskitysleireillä, minkä hän päästää tietoisuuteensa vasta vuosikymmenien päästä.
The poetics of spatial time manifests itself on multiple levels of the text.
Tilallisen ajan poetiikka osoittautuu monitahoiseksi ilmiöksi.
The novel brings the problematic of writing about another person's past to the fore by the fact that Austerlitz's story is told by an anonymous narrator, Austerlitz's interlocutor, who listens to and writes down Austerlitz's story.
Romaani ei esitä Austerlitzin vähä vähältä rekonstruoimaa tarinaa kronologisesti vaan kerii tarinan auki paikkojen ja kuvien herättämin assosiaatioin - tavalla, joka muistuttaa Austerlitzin omaa kokemusta torjutun menneisyyden muistamisesta.
Architectural and photographic representations serve as meeting points for different aspects and angles of the novel and illustrate the idea of a layered present that has multiple connections to the past.
Arkkitehtuuri ja valokuva kuitenkin hahmottavat myös ajatusta nykyisyydessä syntyvästä menneisyyden tulkinnasta, joka mahdollistaa toisen ihmisen muistojen kunnioittamisen.
Austerlitz shows the need to recognize the inevitable absence of the past as well as the distance from the experiences of others.
Romaanissa tilallinen aika ilmentää siten sekä Austerlitzin traumaattista kokemusta menneisyyden toistumisesta että ajatusta menneisyyden muistamisen tärkeydestä.
Kaakinen traces it in architectural representations, photographic images, intertextuality, as well as in the form of the text, using the concept of spatial form by Joseph Frank.
Teoksen muodon analyysissa hyödynnetään Joseph Frankin tilallisen muodon käsitettä.
The poetics of Austerlitz reflects the paradox of the simultaneous impossibility and indispensability of writing history.
Austerlitzin poetiikkaa luonnehditaan tilallisen ajan poetiikaksi.
Sebald describes time in spatial terms: it is like a building, the rooms and chambers of which are connected to each other.
Austerlitzissa aikaa kuvataan sisäkkäisinä tiloina tai palimpsestisina kerrostumina, joissa nykyisyys on läheisessä yhteydessä menneisyyden eri hetkiin.
In her thesis, Kaisa Kaakinen analyzes how the German emigrant author W. G. Sebald (1944-2001) uses architecture and photography in his last novel "Austerlitz" to represent time, history and remembering.
Siinä tutkitaan tapoja, joilla valokuvaa ja arkkitehtuuria käytetään romaanissa ajan ja historian kuvaamiseen.
Buildings are also shown to be able to both cover and preserve memories - an idea that also is repeated in the use of photography, which tends to both replace memories and cause an experience of the presence of an absent thing.
Myös teoksen kerronta seuraa ajatusta ajan sisäkkäisistä tiloista: siihen on upotettu useita sisäkkäisiä kertomuksia.
Commenting and critisizing some recent studies on Sebald, the author develops a reading which stresses the ambivalence inherent in Sebald's view on history and historiography.
Tutkielmassa analysoidaan romaanissa muodostuvaa ja "perheyhtäläisestä" historvaikutelmaa verkostomaisesta iasta, joka vastustaa "monumentaalista", kattavuuteen pyrkivää historiankirjoitusta.
Through the analysis of architectural and photographic representations in the novel, she demonstrates how Austerlitz highlights the sense of singularity and inaccessibility of memories of an individual, while also stressing the necessity - and therefore a certain kind of possibility - of passing these memories to another person.
Romaanissa hahmottuva eettinen historiankirjoitus tunnustaa menneisyyden poissaolon, mutta korostaa myös menneisyyden jälkien, "indeksien", avulla aina uudestaan kirjoitettavan historian merkitystä.
Equally important, however, is the refusal to give up narrating the past: Sebald's novel stresses the necessity to preserve the sites of the past, which carry silent traces of vanished life.
Tilallisen ajan poetiikka ei kadota otetta historiasta eikä yksilöllisistä kokemuksista, vaan Sebaldin romaani onnistuu tasapainoilemaan yksilön traumaattisen kokemuksen ainutkertaisuuden tunnustamisen ja näihin kokemuksiin eläytymisen välillä.
In this master s thesis I ask the following question: To what extent and under what conditions is it possible to achieve absolute certainty in the sense of the attempts of Cartesian foundationalism?
Tässä pro-gradu tutkielmassa kysyn: Missä määrin ja millä ehdoilla on mahdollista tavoittaa ehdoton varmuus, sanan kartesiolaisessa mielessä?
One of the most important tasks of this tradition has been to ground all knowledge on absolutely certain foundations.
Yksi hankkeen tärkeimmistä tehtävistä on ollut löytää ehdottoman varma perusta kaikelle tiedolle.
Epistemological foundationalism has for centuries attempted to unify all scientific inquiry into the context of one grand science, the first philosophy.
Perustahakuiset tietoteoriat ovat vuosisatojen ajan pyrkineet yhdistämään tieteellisen tutkimuksen yhdeksi suureksi oppijärjestelmäksi, ensimmäiseksi filosofiaksi.
By examining how the 20th century philosophers, Edmund Husserl (1859-1938), Hannah Arendt (1906-1975) and Maurice Merleau-Ponty (1908-1961) interpret the epistemological methodology of René Descartes, I claim that the Cartesian achievement of absolute certainty rests on the implicit presupposition of an epistemologically prior form of faith in the world and trust (pistis) in other conscious beings.
Tutkimalla Edmund Husserlin (1859-1938), Hannah Arendtin (1906-1975) ja Maurice Merleau-Pontyn (1908-1961) tulkintoja René Descartesin menetelmästä väitän, että esi-tiedollinen usko (pistis) maailman olemassaoloon ja luottamus toisiin tietoisiin olentoihin toimivat kartesiolaisen, ehdotonta varmuutta tavoittelevan filosofian ennakkoehtoina.
I show that knowledge is possible only within the context of a common world that is inhabited by several conscious beings that share a common linguistic system.
Osoitan, että toisten tietoisten olentojen olemassaolo sekä yhteinen maailma ja kieli muodostavat kontekstin, joka toimii tiedon mahdollisuusehtona.
The data of study (N = 31) constituted of a www-survey to which the managers were asked to answer.
Tutkimuksen aineiston (N = 31) muodosti www-kyselylomake, johon tavaratalonjohtajia pyydettiin vastaamaan.
The respondents also believed that customers consider background music important and pleasant.
Vastaajat uskoivat myös asiakkaiden pitävän taustamusiikkia tärkeänä ja miellyttävänä.
The problem was investigated through the opinions, attitudes, and conceptions of the managers of Anttila, Sokos and Stockmann department stores.
Ongelmaa tutkittiin Anttila-, Sokos- ja Stockmann-tavarataloketjujen tavaratalonjohtajien mielipiteiden, asenteiden ja käsitysten kautta.
In the fourth chapter, the significance of background music s musical features was examined but the research results were found so contradictory that only the complexity of the studied phenomenon became clear.
Neljännessä luvussa tarkasteltiin taustamusiikin musiikillisten ominaisuuksien merkitystä, mutta tutkimustulosten huomattiin olevan niin ristiriitaisia, että selväksi tuli ainoastaan tutkittavan ilmiön monimutkaisuus.
In the third chapter, the interaction process between service encounter atmosphere and consumer behaviour was examined and the essential finding was that atmospheric stimuli affects an individual through emotional, cognitive, and physiological processes, in which individual s personal characteristics are also in a great role.
Kolmannessa luvussa tarkasteltiin asiakaspalvelutilan ilmapiirin ja kuluttajan käyttäytymisen välistä vuorovaikutusprosessia ja keskeinen havainto oli, että ilmapiirin ärsykkeet vaikuttavat yksilöön välillisesti emotionaalisten, kognitiivisten ja fysiologisten prosessien kautta, joissa myös yksilön persoonallisuuden piirteet ovat merkittävässä asemassa.
Background Music as a Marketing Tool in Finnish Department Stores
Taustamusiikki markkinoinnin työvälineenä suomalaisissa tavarataloissa
The main research problem of this study was to explain how and why background music is used in Finnish department stores and how it is related to their marketing.
Tutkimuksen pääkysymys oli, miten ja miksi suomalaisissa tavarataloissa käytetään taustamusiikkia ja kuinka se liittyy niiden markkinointiin.
In the second chapter, the service encounter s environment and atmosphere in relation to marketing was examined and it was found that they are a part of customer s product or service experience.
Toisessa luvussa tarkasteltiin asiakaspalvelutilan ympäristön ja ilmapiirin suhdetta markkinointiin ja havaittiin niiden olevan osa asiakkaalle tarjottavaa tuote- tai palvelukokemusta.
The main conclusion of the study was that background music is an important marketing tool, at least in a department store type service encounter.
Tutkimuksen johtopäätökset olivat, että taustamusiikki on tärkeä markkinoinnin työkalu ainakin tavaratalotyyppisessä asiakaspalvelutilassa.
The respondents considered background music in department stores as a fundamental element and they understood its significance in enterprise s marketing.
Vastaajat pitivät taustamusiikkia tavaratalossa välttämättömänä elementtinä ja ymmärsivät sen merkityksen yrityksen markkinoinnissa.
Respondents views on background music s effects to purchasing behaviour divided opinions more, but the majority however believed that background music has effects to purchasing behaviour.
Vastaajien näkemykset taustamusiikin vaikutuksista asiakkaiden ostokäyttäytymiseen jakoivat mielipiteitä enemmän, mutta silti suurin uskoi taustamusiikilla olevan vaikutuksia ostokäyttäytymiseen.
Findings from the study s empirical section showed that all examined department stores play background music and the usage of music is chain-controlled.
Tutkimuksen empiirisen osan tuloksena havaittiin, että kaikissa tutkimuksen kohteena olleissa tavarataloissa soitetaan taustamusiikkia ja sen käytöstä päätetään ketjuohjatusti.
In the first chapter of the study s theoretical section, the relationship between background music and an enterprise was examined.
Tutkimuksen teoreettisen osan ensimmäisessä luvussa tarkasteltiin taustamusiikin ja yrityksen markkinoinnin suhdetta ja havaittiin taustamusiikin voivan toimia kilpailuedun tavoittelun apuvälineenä.
The Byzantines protected their frontiers by building castles.
He myös suojasivat omia rajaseutujaan rakentamalla linnakkeita.
Especially in sieges the loyalty of population was decisive.
Piiritystilanteissa väestön heikko lojaliteetti oli usein ratkaisevaa.
Military Operations between Byzantines and Principality of Achaia 1259–83 : A Case Study about Late Byzantine Warfare
Bysanttilaisten ja Akhaian ruhtinaskunnan väliset sotatoimet vuosina 1259–83 : Tapaustutkimus myöhäis-bysanttilaisesta sodankäynnistä
It was possible to sell prisoners, especially women and children, to slavery, but the scale of this trade does not seem to be great in military operations treated in this theses.
Myös orjaksi myyminen oli mahdollista, varsinkin naisten ja lasten kohdalla, mutta käsiteltyjen sotatoimien yhteydessä toiminta ei näytä olleen suurimittaista.
The legitimacy of rulers surrounding the Aegean sea was weak and in many cases political intrigues and personal relationships can have resolved the battles.
Koska Egeanmeren ympäristön hallitsijoiden legitiimiys oli heikko, niin taisteluissakin poliittinen peli ja henkilösuhteet ovat voineet määrätä lopputuloksen.
On the other hand people started to concentrate into villages which (with growing risks for trade) probably caused disturbance in economic development and in result birth rates might have decreased.
Kaupan riskien lisääntyminen ja asutuksen keskittyminen turvallisuusnäkökohtien takia ovat kuitenkin voineet haitata talouskehitystä ja sitä kautta syntyvyyttä.
Military operations against the Principality of Achaia were mostly small scale raids following an intensive beginning.
Akhaian ruhtinaskuntaa vastaan käyty sota oli alkuvaihetta lukuun ottamatta lähinnä sarja pieniä ryöstöretkiä.