natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Results indicate that the LEINIKKI method’s "Inflected forms and grammatical structures" subscale functions better with children under 3 years 6 months and "Language complexity" subscale functions better with children older than 3 years 6 months.
Tulosten perusteella LEINIKKI-menetelmän Taivutusmuodot ja kielen rakenteet -osio vaikuttaa toimivan paremmin alle 3;6-vuotiailla lapsilla ja Kielen kompleksisuus -osio yli 3;6-vuotiailla lapsilla.
Using the Mean Length of Three Longest Utterances (M3L value) in this population seems promising if the instructions can be modified so that parents understand them more consistently.
Lapsen kolmen pisimmän ilmauksen keskipituuden (M3L-arvo) käyttäminen tutkitussa ikäryhmässä vaikuttaa lupaavalta, mikäli vanhempien paneutumista ilmausten kirjaamiseen onnistutaan jatkossa yhdenmukaistamaan esimerkiksi lomakkeen ohjeistusta laajentamalla.
Before a new assessment method can be applied research has to exist about its reliability and validity to support conclusions made by the assessment method.
Ennen kuin uusi arviointimenetelmä voidaan ottaa käyttöön, sen reliabiliteettia ja validiteettia on tutkittava.
In addition to parent report instrument (LEINIKKI) children’s language skills were assessed by examiner-administered tests (the Finnish Morphology test, the Finnish version of the Reynell Developmental Language Scales III).
Vanhempien täyttämän LEINIKKI-arviointimenetelmän lisäksi tutkittavien kielellisiä taitoja arvioitiin muodollisin testein (Morfologiatesti, Reynellin kielellisen kehityksen testi).
Reliability and validity were examined by internal consistency and concurrent validity, respectively.
Luotettavuutta tarkasteltiin sisäisen yhtenevyyden ja rinnakkaisvaliditeetin näkökulmista.
Results about the whole assessment tool’s usability and validity will be gotten after the normative study of the LEINIKKI method is ready.
Tietoa koko menetelmän käytettävyydestä ja validiteetista tullaan saamaan LEINIKKI-menetelmän validiteetti- ja normitutkimuksen valmistuttua.
The LEINIKKI method is under development to fill this gap.
Tähän tarkoitukseen on kehitteillä LEINIKKI-menetelmä.
Concurrent validity was assessed by comparing the results from the LEINIKKI method and the examiner-administered tests by using correlation coefficients.
Rinnakkaisvaliditeettia arvioitiin vertailemalla LEINIKKI-menetelmällä ja muodollisilla testeillä saatuja tuloksia korrelaatiokertoimien avulla.
The sample included 60 healthy, monolingual Finnish-speaking children aged between 2 years 7 months and 4 years 1 month.
Tutkittavat (n = 60) olivat 2;7–4;1-vuotiaita, terveitä, yksikielisten suomenkielisten perheiden lapsia.
This study used data from the LEINIKKI research project.
Tämän työn otos on osa LEINIKKI-tutkimuksen laajempaa aineistoa.
Internal consistency of the LEINIKKI method’s subscales that assess morphology and syntax skills was high, although some items were very easy.
LEINIKKI-menetelmän morfologiaa ja syntaksia mittaavat osiot olivat sisäisesti hyvin yhtenevät, vaikka ne sisälsivät myös joitakin huomattavan helppoja kohtia.
The aim of this study was to gain information about the LEINIKKI method’s subscales that assess morphology and syntax skills when assessing preschool aged children.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli saada tietoa LEINIKKI-menetelmän morfologisia ja syntaktisia taitoja arvioivien osioiden luotettavuudesta tutkittaessa leikki-ikäisiä lapsia.
Internal consistency of the LEINIKKI method’s subscales that assess morphology and syntax skills was measured by the coefficient alpha and by examining the distribution of the answers.
LEINIKKI-menetelmän morfologiaa ja syntaksia arvioivien osioiden sisäistä yhtenevyyttä tutkittiin laskemalla Cronbachin alfoja sekä tarkastelemalla vastausten jakautumista eri vastausvaihtoehtojen välille.
This thesis focuses only on LEINIKKI method’s subscales that assess morphology and syntax skills.
Tämä työ käsittelee ainoastaan LEINIKKI-menetelmän morfologisia ja syntaktisia taitoja arvioivia osioita.
Statistically significant correlations were found between the LEINIKKI method and the examiner-administered tests.
LEINIKKI-menetelmän ja muodollisten testien väliltä löytyi useita tilastollisesti merkitseviä, positiivisia ja kohtalaisen vahvoja yhteyksiä, joten rinnakkaisvaliditeetista saatiin alustavaa näyttöä.
Methods The sample of this study (n = 3976) consisted of youth aged 18 - 25 who participated in the British survey "Understanding Society: the UK Household Longitudinal Study" and reported using social media.
Menetelmät Tutkimuksen otos (n = 3976) poimittiin Iso-Britannialaisesta Understanding Society: the UK House-hold Longitudinal Study -aineistosta ja rajattiin sosiaalista mediaa käyttäviin, 18 - 25 -vuotiaisiin nuoriin.
Overall, the results on extraversion and preliminary results on other traits suggest that personality is a factor that should be taken in account when investigating social media’s effects on the psychological wellbeing of youth.
Kaiken kaikkiaan tulokset ekstraversion kohdalla sekä alustavat tulokset muiden piirteiden kohdalla osoittavat, että persoonallisuus on tekijä, joka on syytä huomioida nuorten sosiaalisen median käytön hyvinvointivaikutuksia tutkittaessa.
The personality profiles were extracted using latent profile analysis.
Persoonallisuusprofiilien muodostamiseen käytettiin latenttien profiilien analyysia.
In the latent profile analysis, three personality profiles were extracted from the sample, and named resilient, excitable and average.
Persoonallisuusprofiileja tunnistettiin aineistosta kolme ja ne nimettiin resilienteiksi, herkiksi ja keskimääräisiksi.
The objective of this study was to examine the associations between social media use, personality and psychological distress in youth.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli tarkastella nuorten sosiaalisen median käytön, persoonallisuuden ja psyykkisen kuormittuneisuuden yhteyksiä.
In addition to the interaction, suggestive effects were found for neurotiscm and conscientiousness, indicating that the traits are related to both social media use and psychological distress.
Piirteistä lisäksi neuroottisuuden ja tunnollisuuden kohdalla havaittiin viittellisiä tuloksia, jotka osoittavat piirteiden liittyvän sekä sosiaalisen median käyttöön että kuormittuneisuuteen.
Results and Conclusions High social media use and higher psychological distress were found to be linked with each other.
Tulokset ja johtopäätökset Suuren sosiaalisen median käytön määrän havaittiin yhdistyvän suurempaan psyykkiseen kuormittuneisuuteen.
Objectives Social media is a modern phenomenon that influences youth around the world.
Tavoitteet Sosiaalinen media on nuorten elämään vaikuttava ajankohtainen ilmiö, jonka käytöllä on yleisesti ajateltu olevan negatiivisia hyvinvointivaikutuksia.
Personality was examined both as specific traits and as personality profiles that combine multiple traits.
Persoonallisuutta mallinnettiin sekä yksittäisiä piirteitä että piirteitä yhdistäviä persoonallisuusprofiileja tarkastellen.
The profiles were found to have no effects on the association between social media use and psychological distress, but the validity analysis of the profiles contributes to the person-centered literature.
Profiilijäsenyys ei vaikuttanut sosiaalisen median käytön ja kuormittuneisuuden yhteyteen, mutta profiileihin liittyvä validointitarkastelu täydentää yksilökeskeiseen näkökulmaan liittyvää kirjallisuutta.
In a cross-sectional design, social media use was assessed using one question, psychological distress using General Health Questionnaire and personality using Big Five Inventory Short Version.
Poikkileikkausasetelmassa sosiaalisen median käytön määrää mitattiin yhdellä kysymyksellä, psyykkistä kuormittuneisuutta GHQ-12 -kyselyllä, ja persoonallisuutta viiden suuren piirteen BFI-S -kyselyllä.
The associations were analyzed using hierarchical linear and logistic regression analyses.
Hierarkkisissa lineaarisissa ja logistisissa regressioanalyyseissa tarkasteltiin ensin, kuinka sosiaalisen median käyttö oli yhteydessä psyykkiseen kuormittuneisuuteen.
The effects of personality in the association between social media use and psychological wellbeing remain to be investigated, however.
Persoonallisuus nuorten sosiaalisen median käytön ja psyykkisen kuormittuneisuuden yhteyteen vaikuttavana tekijänä
It is possible that individual differences in personality can explain the differing results around the topic.
Tutkimustulokset aiheesta eivät kuitenkaan ole yhdenmukaisia, ja persoonallisuutta voidaan esittää tekijänä, joka voi liittyä yhtälöön.
The results were analyzed by statistical methods.
Tulokset analysoitiin tilastollisin menetelmin.
For every child’s part, a 30-minute long video of a spontaneous playing or eating situation was analyzed at five different age points (1;0, 1;6, 2;0, 2;6 and 3;0).
Jokaisen lapsen osalta analysoitiin noin 30 minuutin kestoinen video spontaanista leikki- tai ruokailutilanteesta viidessä eri ikäpisteessä (1;0, 1;6, 2;0, 2;6 ja 3;0).
The source material of this longitudinal study consisted of a video material of five (n=5) children.
Tämän pitkittäistutkimuksen aineisto koostui viiden lapsen (n=5) videoaineistosta.
Responsive pointings were used by the children to answer questions of adults.
Vastausosoituksia lapset käyttivät vastatakseen aikuisen esittämiin kysymyksiin.
ELAN-software was used to mark the variables that were observed.
Tarkasteltavien muuttujien merkitsemiseen käytettiin ELAN-ohjelmistoa.
The use of pointing gestures in different kinds of situations and the features associated with them were surveyed by the means of conversational analysis.
Osoituseleiden käyttöä eri tilanteissa ja niihin liittyviä piirteitä tarkasteltiin keskusteluanalyysin keinoin.
I also surveyed in what kind of situations children use pointing gestures, and what kind of features are associated with their usage.
Lisäksi tarkastelin, millaisissa tilanteissa lapset käyttivät funktioltaan erilaisia osoituseleitä, ja millaisia piirteitä niiden käyttöön liittyi.
The children used imperative pointings most commonly when they wanted an object.
Imperatiivisia osoituksia lapset käyttivät yleisimmin halutessaan jonkin esineen.
The use of pointing gestures was at its height at the age point of 1;6, after which their use decreased.
Lasten osoituseleiden käyttö oli suurimmillaan ikäpisteessä 1;6, jonka jälkeen niiden määrä väheni.
The results also support the importance of initiative and declarative pointing gestures in the development of a child's speech.
Tulokset tukevat myös aloiteosoitusten ja deklaratiivisten osoitusten merkitystä lapsen puheen kehityksessä.
Initiatives and declarative pointings were the most commonly occurred functions.
Deklaratiivinen osoittaminen oli toinen yleisimmin käytetty osoituseleen funktio.
The aim of my study was to find out how much children, ages one to three, use functionally different kinds of pointing gestures, and whether their usage has a connection to children’s productive language development.
Tutkielmani tarkoitus oli selvittää, kuinka paljon 1–3-vuotiaat lapset käyttävät funktioltaan erilaisia osoituseleitä sekä sitä, onko niiden käytöllä yhteyttä lasten tuottavan sanaston määrään ja tuotettujen ilmausten keskipituuteen.
It has been estimated that the combinations of pointing gesture and single word production in children predicts the skill to combine individual words into longer expressions.
Lisäksi on arvioitu, että osoituseleiden ja sanojen yhdistelmien käyttö ennustaa kehitysvaihetta, jossa lapset alkavat yhdistelemään yksittäisiä sanoja pidemmiksi ilmauksiksi.
Answers and imperative pointings performed by pointing gestures appeared remotely in the entire source material, and no change in them was discovered between the age points.
Osoituseleellä tehtyjä vastauksia ja imperatiivisia osoituksia esiintyi vähän kaikissa ikäpisteissä, eikä niiden käytöllä ollut yhteyttä lasten puheen kehitykseen.
The analysing of pointing gestures as a part of children’s interaction can aid to acquire a more thorough understanding of the development of a child’s speech and interactional skills during their first years.
Osoituseleen käytön arviointi osana lapsen vuorovaikutusta voi tuoda uusia logopedisen arvioinnin välineitä pienten lasten puheen ja kielen kehityksen tarkastelun tueksi.
It’s been noticed in earlier studies that different type of pointing gestures has different type of features, for example there is usually sound or word production with declarative pointing but imperative pointing often occur without word production.
Esimerkiksi deklaratiivisiin osoituksiin liittyy lähes aina ääntelyä tai sanojen tuottoa, kun taas imperatiiviset osoitukset esiintyvät usein ilman ääntelyä tai puheen tuottoa.
Initiatives and declarative pointings were used by the children to draw an adult’s attention or to ask for the naming of objects.
Aloiteosoituksia ja deklaratiivisia osoituksia lapset käyttivät eniten pyytäessään kohteiden nimeämistä.
Earlier studies have shown that the use of pointing gestures is at its largest at the age of 1,5 years, and that both the initiative pointing features and the declarative pointing features have a connection to the language acquisition of a child.
Aiempien tutkimusten perusteella osoituseleiden käyttö on suurimmillaan noin puolentoista vuoden iässä ja osoituseleiden käytön lisääntyminen edeltää lapsen tuottavan sanaston kasvua.
The increase in number of pointing gestures precedes the growth of the productive vocabulary.
Tulokset tukevat aiempaa tutkimustietoa siitä, että osoituseleen käytön lisääntyminen edeltää tuottavan sanaston voimakasta kasvua.
Initiatives, and declarative and imperative pointings were almost always related to production of language, unlike the responsive pointings.
Aloiteosoituksiin sekä deklaratiivisiin ja imperatiivisiin osoituksiin liittyi ääntelyä tai sanojen tuottoa.
The amount of produced words grew bigger than the amount of pointing gestures a little before the children’s second birthday.
Aloiteosoitusten ja deklaratiivisten osoitusten määrä kasvoi ikäpisteeseen 1;6 asti, jonka jälkeen niiden käyttö väheni samanaikaisesti, kun lasten tuottamien eri sanojen määrä alkoi kasvaa.
Developmental delay was measured as the number of categories where the child did not reach expected development.
Kehityksen viiveen suuruus mitattiin monessako kehityksen osa-alueessa lapsi ei saavuttanut odotettua kehitystä.
The children’s developmental milestones were assessed using the Ages and Stages Questionnaire Third edition (ASQ-3) completed by the mothers between the years 2 and 5.
Lapsen kehitysviivettä mitattiin käyttäen Ages and Stages Questionnaire (ASQ-3) –kyselyn kolmatta painosta, jonka äidit täyttivät lapsen ollessa 2 – 5 -vuotiaita.
Folate levels were measured from the serum up to three times during pregnancy.
Folaattitasot mitattiin äidin veren seerumista korkeintaan kolme kertaa raskauden aikana.
Methods: The mother-child dyads in this study are part of the Prediction and Prevention of Pre-eclampsia and Intrauterine Growth Restriction (PREDO) -cohort.
Metodit: Tutkielmassa käytettiin osa-aineistoa Prediction and Prevention of Pre-eclampsia and Intrauterine Growth Restriction (PREDO) -kohortista.
Background: Micronutrient folate is crucial in neural development.
Tausta: Folaatti on välttämätön ravintoaine neurokehitykselle.
The maternal MTHFR SNPs (rs1801133, rs1801131, rs1999594) were genotyped using the Illumina Global Screening Array.
Äidin MTHFR SNPs (rs1801133, rs1801131, rs1999594) genotyypitys tehtiin käyttäen Global Screening Array sirua.
Results: Maternal folate levels during pregnancy did not associate with the risk of DD in the offspring.
Tulokset: Äidin raskausajan folaattitasot eivät olleet yhteydessä lapsen kehitysviivästymään.
This study set out to study the effects of prenatal maternal folate levels and genomic variation in MTHFR on offspring developmental delay (DD), and whether the candidate maternal single nucleotide polymorphisms (SNPs) modify the effect of folate on the risk of DD in the offspring.
Folaattiaineenvaihduntaan vaikuttaa geneettinen variaatio methylenetetrahydrofolate reductase (MTHFR) geenissä.Tutkielman tarkoituksena on selvittää vaikuttaako äidin MTHFR geenin kolme yhden emäksen monimuotoisuutta (SNP) lapsen kehitysviiveen riskiin ja muokkaako genotyyppi folaattitason vaikutusta lapsen kehitysviivästymän riskiin.
Conclusions: The current findings suggest that C alleles in the MTHFR SNP rs1801131 may protect early neurodevelopment in the offspring, especially when folate levels are low, but might also be a risk factor with high folate levels.
Johtopäätökset: Äidillä oleva rs1801131 C alleeli voi suojata lasta kehitysviiveeltä erityisesti silloin, kun äidin alkuraskauden aikainen folaattitaso on matala.
Maternal rs1801131 genotype in MTHFR modifies the association between prenatal folate levels and child’s developmental delay
Äidin rs1801131 genotyyppi muokkasi äidin alkuraskauden aikaisten folaattitasojen vaikutusta lapsen kehitysviivästymään.
Any C alleles in the maternal rs1801131 associated with both higher folate levels during pregnancy in the mother and a lower risk of DD in the offspring.
Äidin rs1801131 AC/CC genotyyppi oli yhteydessä korkeampaan äidin folaattitasoon ja vähäisempään kehitysviivästymään lapsella.
While the CC genotype in rs1801133 associated with higher folate levels during pregnancy in the mother, we found no associations between maternal rs1801133 or rs1999594 and the risk of DD in the offspring.
Yhteyksiä ei löydetty myöskään äidin rs1801133 tai rs1999594 genotyyppien ja lapsen kehitysviiveen välillä.
Increasing maternal early pregnancy folate levels increased the risk of DD in the offspring with maternal C allele carriers and decreased with maternal AA carriers.
Äidin AC/CC genotyyppi vähensi kehitysviiveen riskiä matalilla folaattitasoilla verrattuna AA ryhmään.
The data of present study consisted of 226 subjects from which 180 had perinatal risk factors and 46 subjects was in the control group.
Tämän tutkimuksen otos koostui 226 henkilöstä, joista 180 kuului syntymäaikaisten riskitekijöiden ryhmään ja 46 kontrolliryhmään.
However, only little is known how early factors in childhood and youth are associated to positive life attitude in adulthood.
Kuitenkin vain vähän tiedetään siitä, kuinka varhaiset lapsuuden ja nuoruuden tekijät ovat yhteydessä positiivisen elämänasenteeseen aikuisuudessa.
Objectives Positive life attitude is known to be positively correlated with physical health and longevity, and positive emotions are important to wellbeing and optimal functioning.
Tavoitteet Positiivisen elämänasenteen tiedetään olevan positiivisessa yhteydessä fyysiseen terveyteen ja pitkäikäisyyteen, ja positiiviset tunteet ovat tärkeitä hyvinvoinnille ja optimaaliselle toimintakyvylle.
The variables in this study were explaining 13 % of thriving, 17 % of gratitude, 10 % of life satisfaction, but the 2 % explained proportion of curiosity was statistically insignificant.
Tutkimuksessa tarkastelun kohteena olleet muuttujat selittivät positiivista elämänasennetta aikuisuudessa menestymisen osalta 13 %, kiitollisuuden osalta 17 % ja elämäntyytyväisyyden osalta 10 %, mutta uteliaisuuden osalta havaittu 2 % selitysosuus ei ollut tilastollisesti merkitsevä.
The other risk factor group was included maternal diabetes, hypoglycemia, neurological symptoms and respiratory problems.
Muut riskitekijät -ryhmään oli yhdistetty syntymäaikaisista riskitekijöistä äidin diabetes, hypoglykemia, neurologiset oireet ja hengitysvaikeudet.
Childhood cognitive capacity was positively explaining thriving and satisfaction with life but were explained by own educational level.
Lapsuuden kognitiivinen kapasiteetti selitti positiivisesti menestymistä ja elämäntyytyväisyyttä, mutta yhteys selittyi omalla koulutusasteella.
The aim of this study was to study whether perinatal risk factors, cognitive capacity in childhood and problem behavior in youth are associated with positive life attitude in adulthood at the age of 40.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli tutkia ovatko syntymäaikaiset riskitekijät, lapsuuden kognitiivinen kapasiteetti ja nuoruuden ongelmallinen käyttäytyminen yhteydessä positiiviseen elämänasenteeseen aikuisuudessa 40 vuoden iässä.
Positive life attitude was studied via thriving, gratitude, curiosity and life satisfaction.
Positiivista elämänasennetta tarkasteltiin menestymisen, kiitollisuuden, uteliaisuuden ja elämäntyytyväisyyden kautta.
Results and conclusions In this study the other perinatal risk factor group and low birthweight were negatively explaining gratitude.
Tulokset ja johtopäätökset Tässä tutkimuksessa muut syntymäaikaiset riskitekijät -ryhmä sekä matala syntymäpaino selittivät kiitollisuutta.
Methods The original subject group consisted of children born between 1971–1974 at Kätilöopisto hospital in Helsinki with perinatal risk factors and control subjects with no perinatal risk factors.
Menetelmät Alkuperäinen tutkimusjoukko koostui vuosina 1971–1974 Helsingin Kätilöopistolla syntyneistä lapsista, joilla oli syntymäaikaisia riskitekijöitä sekä verrokeista, joilla ei ollut syntymäaikaisia riskitekijöitä.
Cognitive capacity in childhood was studied in the age of nine, and externalizing and internalizing problem behavior in the age of 16 via ratings of parents and youth.
Lapsuuden kognitiivista kokonaiskapasiteettia tarkasteltiin yhdeksän vuoden iässä ja nuoruuden ongelmallista käyttäytymistä eksternalisoivan ja internalisoivan käyttäytymisen kautta 16 vuoden iässä vanhemman ja nuoren itsensä arvioimana.
Perinatal risk factors were studied via primary perinatal risk factor that were: hyperbilirubinemia, low Apgar scores, low birth weight and other risk factor group.
Syntymäaikaisia riskitekijöitä tarkasteltiin ensisijaisen syntymäaikaisen riskiryhmän kautta, joita olivat: hyperbilirubinemia, matalat Apgar pisteet, matala syntymäpaino ja muut riskitekijät -ryhmä.
Especially internalizing behavior of problem behavior in youth was negatively explaining thriving, gratitude and life satisfaction.
Nuoruuden ongelmallisesta käyttäytymisestä etenkin internalisoiva käyttäytyminen selitti menestymistä, kiitollisuutta ja elämäntyytyväisyyttä.
True dislocation is greater in younger than elderly patients and in injuries caused by assault compared to falling.
Leikkaushoitoa tarvinneet potilaat olivat useammin miehiä, nuorempia ja saaneet poskiluun murtuman väkivallan seurauksena verrattuna leikkauksettomasti hoidettuihin.
Other studied variables were gender, age group, injury mechanism, clinical asymmetry, and human-evaluated dislocation in CT images.
Heiltä kerättiin potilastietokannasta tietokonetomografiakuvat (TT) sekä taustamuuttujat (ikä, sukupuoli, vammamekanismi, hoitolinja, alkutilanteen kliininen puoliero kasvoissa).
The aim of the study was to examine the association between ZMO fracture dislocation and injury etiology and treatment.
Tutkimuksen päätavoite oli tuottaa uutta tietoa poskiluun murtumien siirtymistä puoliautomaattisen analyysimenetelmän avulla ja tutkia niiden ja leikkaushoidon välistä yhteyttä.
There was a significant association between mean dislocation and operative treatment.
Tämän lisäksi tutkittiin siirtymän vaikeusasteen ja vammamekanismin välistä yhteyttä.
The primary predictor variable was mean surface point-to-point dislocation (the mean distance of dislocation for all surface points in isolated ZMO fracture segments between the original position and after virtual repositioning).
Tuloksena saatiin tieto murtumakappaleen siirtymästä kolmiulotteisesti kappaleen liikkeen ja kiertymisen sekä keskimääräisen pinnan pisteen liikkeen suhteen, joita verrattiin hoitolinjan (leikkauksellinen / leikkaukseton) sekä taustamuuttujien suhteen.
Descriptive and bivariate statistics were computed, and the threshold for statistical significance was set at P < .05.
Logistisessa regressioanalyysissa murtumakappaleen liike mediaalisesti yhdistyi lisääntyneeseen leikkaushoidon tarpeeseen (p < 0.001).
Conclusion The results of the present study demonstrate that the threshold for operative treatment of ZMO fracture dislocation is over 2 mm, which the human eye is able to detect.
Yli 2 mm keskimääräinen pinnan pisteen liike assosioitui radiologisesti ja kliinisesti diagnosoituun dislokaatioon.