natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Liver fat content was measured by proton magnetic resonance spectroscopy, and adipose tissue inflammation was assessed by gene expression, immunohistochemistry and lipidomics analysis.
Rasvamaksan (NAFLD) periytyvyyttä tutkittiin mittaamalla veren maksaentsyymien (rasvamaksan merkkiaine) pitoisuutta identtisillä ja epäidenttisillä kaksosilla.
Subcutaneous adipose tissue biopsies were obtained for measurement of gene expression before and during 6 hours of euglycemic hyperinsulinemia.
Rasvakudosnäytteitä otettiin ennen ja insuliinin antamisen jälkeen ja niistä mitattiin eri geenien ilmentymistä, tulehdussolujen määrää sekä useiden rasva-aineiden pitoisuuksia.
Genetic factors contributing to serum ALT activity were determined in 313 twins by statistical heritability modeling.
Maksan rasvapitoisuus mitattiin magneettikuvauksella.
AIMS: To determine whether acute regulation of adipocytokine expression by insulin in adipose tissue is altered in obesity.
YHTEENVETO: Heikentynyt insuliinin vaikutus pahentaa rasvakudoksen tulehdustilaa.
Genetic factors could explain variation in liver fat independent of obesity but the heritability of NAFLD is unknown.
On epäselvää miksi insuliiniresistenssi ja rasvamaksa kehittyvät joillekin, mutta eivät kaikille lihaville henkilöille.
The results revealed no significant differences in the 2-year outcome between the groups.
Kahden vuoden seurannassa kaikilla tekniikoilla saavutettiin hyvä leikkaustulos, eikä ryhmien kesken ollut merkittäviä eroja.
Of the 175 patients who underwent an arthroscopically assisted ACL reconstruction, 99 patients were randomized into patellar tendon (n=51) or hamstring tendon (n=48) groups.
Sairaala ORTONissa tehtiin polven eturistisiteen korjausleikkaus 175 potilaalle.
Although clinical evaluation and conventional radiography are routinely used in follow-up after ACL surgery, magnetic resonance imaging (MRI) plays an important role in the diagnosis of complications after ACL surgery.
Kliininen tutkimus sekä röntgenkuvaus ovat tavallisesti käytössä leikkauksen jälkeisessä seurannassa.
In follow-up, MRI permits direct evaluation of the ACL graft, the bone tunnels, and additional disorders of the knee.
Magneettikuvauksella pystytään tarkasti arvioimaan eturistisidesiirteen kiinittyminen, porakanavien sijainti sekä polvinivelen muut mahdolliset poikkeavuudet.
The aim of this thesis was to study the clinical outcome of patellar and hamstring tendon ACL reconstruction techniques.
Tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää neljän eri eturistisideleikkaustekniikan tulokset sekä arvioida magneettikuvauksen soveltuvuus leikkauksen jälkeiseen diagnostiikkaan.
Anterior cruciate ligament (ACL) tear is a common sports injury of the knee.
Urheilu ja vapaa-ajan liikunta ovat tavallisimpia polvivammojen aiheuttajia.
In addition, the postoperative appearance of the ACL graft was evaluated using several MRI sequences.
Osalle leikkauspotilaista tehtiin polven magneettikuvaus Meilahden sairaalassa käyttäen useita eri kuvaustekniikoita.
In the asymptomatic knees, the graft showed homogeneous and low signal intensity with periligamentous streaks of intermediate signal intensity on T2-weighted MR images.
Normaalin eturistisidesiirteen ilmentymä on magneettikuvauksella vaihteleva.
Bone tunnel enlargement and periligamentous tissue showing contrast enhancement were non-specific MRI findings that did not signify ACL deficiency.
Röntgenkuvissa nähtävä porakanavien laajentuminen ei huononna leikkaustulosta.
The grafts most commonly used are the patellar and the hamstring tendons, by various fixation techniques.
Vaurioitunut eturistiside korvataan polvilumpio- tai polven koukistajajänteillä tähystystekniikalla tapahtuvassa leikkauksessa.
In conclusion, all techniques appeared to improve patients' performance, and were therefore considered as good choices for ACL reconstruction.
Yli 80 % potilaista oli tyytyväisiä leikkaustulokseen kansainvälisen polvipisteytyksen mukaan arvioituna.
Among 3 lax grafts visible on arthroscopy, MRI showed an intact graft and improper bone tunnel placement.
Mikäli leikkauksen jälkeen polvessa esiintyy vaivoja, on syynä useimmiten uusi vamma tai porakanavien väärä sijainti.
To prevent unnecessary procedures, recognizing the children who will benefit most from operative treatment is important.
Jotta haittoja voidaan välttää, on tärkeää tunnistaa ne lapset, jotka hyötyvät leikkauksesta.
Evaluation of surgery rates is necessary to rationalize the treatment.
Leikkausmäärien arvioiminen on tärkeää, jotta leikkauskäytäntöjä voidaan järkeistää.
In Norway, the greatest difference was between the Northern and Eastern catchment areas.
Norjassa suurimmat erot olivat pohjoisen ja itäisen piirin välillä.
Finnish children are operated on at a younger age than Norwegian children.
Suomalaisia lapsia leikattiin keskimäärin paljon nuorempina kuin norjalaisia lapsia.
Guidelines for treating upper respiratory infections exist, but the usefulness of these guidelines has been questioned and they have been poorly followed.
Hoitosuositusten merkitys käytäntöihin on kyseenalaistettu ja voi olla, ettei hoitosuosituksia noudateta.
Upper respiratory operations, such as adenoidectomies, (adeno)tonsillectomies and tympanostomy tubes, are very common in children.
Lasten ylähengitystiekirurgia (kita-nielurisojen poisto ja tärykalvon putkitus) on länsimaissa erittäin yleistä.
Surgical rates were viewed in light of child density, geographical distribution, age and gender.
Lukuja verrattiin ko. maan lasten lukumäärään, maantieteelliseen sijoittumiseen sekä lasten ikään ja sukupuoleen.
In Finland, the largest difference was between the Western and Eastern catchment areas.
Suomessa suurimmat erot leikkausmäärissä löydettiin läntisen ja itäisen miljoonapiirin välillä.
Throughout the study period, adenoidectomy rates remained higher in Finland than in Norway, but a striking decreasing trend was observed in Finnish rates.
Suomessa tehtiin tutkimuksen koko aikavälillä enemmän kitarisanpoistoja kuin Norjassa, mutta ko. leikkausten määrä oli maassamme selvästi laskussa.
In addition, the surgical rates were evaluated against the number, geographical distribution, age and gender of otorhinolaryngologists and general practitioners in Finland and Norway.
Lisäksi leikkausmääriä arvioitiin suhteessa korva-, nenä- ja kurkkulääkäreiden sekä yleislääkäreiden määrään, maantieteelliseen sijoittumiseen ja lääkäreiden ikään ja sukupuoleen.
The rates of adenoidectomy, tympanostomy tubes, myringotomy, tonsillectomy and adenotonsillectomy were collected from national databases – STAKES, NPR, Statistics Finland, Statistics Norway and various medical associations.
Kitarisanpoiston, välikorvan putkituksen, tärykalvopiston, nielurisanpoiston ja kita- ja nielurisanpoiston leikkausmäärät saatiin kansallisista tietokannoista.
In this study, paediatric upper respiratory surgery rates were assessed in and between Finland and Norway.
Tässä väitöskirjatyössä tutkittiin ylähengitystieleikkausten määriä Suomessa ja Norjassa sekä näiden kahden maan välillä.
(Adeno)tonsillectomy rates remained, however, higher in Norway than in Finland throughout the study period, staying constant in Finland, while in Norway a weak increasing trend was observed.
Näiden leikkausten määrät pysyivät tutkimuksen aikavälillä Suomessa samalla tasolla, kun Norjassa leikkausmäärät hieman nousivat.
Variation in upper respiratory surgery rates between Finland and Norway was also observed, with a strong decreasing trend in adenoidectomy rates in Finland, seemingly resulting in converging upper respiratory surgery rates.
Kuitenkin Suomessa tehtyjen kitarisanpoistojen huomattavan vähenemisen myötä maiden ylähengitystieleikkausten määrät lähenivät toisiaan.
Variation in upper respiratory surgery rates in Finland or Norway has not been previously assessed.
Tutkimuksessa ei löydetty selitystä ylähengitystieleikkausten määrän suurelle vaihtelulle Suomessa ja Norjassa tai maiden välillä.
Treating upper respiratory infections surgically is also a major financial issue.
Ongelma on paitsi lääketieteellinen, myös taloudellinen: ylähengitystiekirurgiasta aiheutuu merkittäviä kuluja.
Variations in paediatric upper respiratory surgery rates within and between two Nordic countries
Lasten ylähengitystieinfektioiden kirurginen hoito Suomessa ja Norjassa
Sentinel lymph node biopsy as a diagnostic tool in the treatment of breast cancer
Vartijaimusolmuketutkimus diagnostisena työkaluna rintasyövän hoidossa
None of the ultrasound examinations were false positive, and no study participant was subjected to unnecessary surgery due to ultrasound monitoring.
Mikäli poistetut vartijasolmukkeet ovat terveitä, kainaloresidivoinnin riski on todettiin erittäin pieneksi eikä ultraäänitutkimuksella saada seurannassa merkittävää lisähyötyä.
Adjusting the dose of the radioactive tracer according to patient BMI does not increase the visualization rate of SNs.
Löydöksinä oli, ettei annetun isotooppimerkkiaineen annoksen säätäminen potilaan painokertoimen (BMI) mukaan lisännyt vartijasolmukkeiden kuvautumista leikkausta edeltävässä kuvantamisessa.
A special interest was in sentinel node (SN) visualization, intraoperative detection of SN metastases, the feasibility of SNB in patients with pure tubular carcinoma (PTC) and in those with ductal carcinoma in situ (DCIS) in core needle biopsy (CNB) and additionally in the detection of axillary recurrences after tumour negative SNB.
Toisaalta todettiin leikkauksen aikaisen immunohistokemiallisen tutkimuksen parantavan merkitsevästi toiseksi yleisimmän rintasyöpätyypin, lobulaarisen syövän metastaasien havaitsemista jo leikkauksen aikana ja mahdollisesti muissakin syövissä pienimpien, nk. mikrometastaasien toteamisen paranemisessa.
The purpose of this study was to evaluate the use of sentinel node biopsy (SNB) in the axillary nodal staging in breast cancer.
Väitöskirjatutkimuksessa selvitettiin vartijaimusolmukebiopsian käyttökelpoisuutta erilaisten rintasyöpäpotilaiden diagnostiikassa ja hoidossa.
SNB seems to be a feasible method for axillary staging of pure tubular carcinoma in patients with a low prevalence of axillary metatastases.
Vartijasolmukebiopsian on todettu tarjoavan varsin tarkan kuvan rintasyövän levinneisyydestä kainaloimusolmukkeisiin.
It also seems useful in patients with lesions visible in breast US. During follow-up, routine monitoring of the ipsilateral axilla using US is not worthwhile among breast cancer patients who avoided AC due to negative SN findings.
Leikkaushoidon osana toteutettu kainaloimusolmukkeiden poisto, nk. kainaloevakuaatio on merkittävästi parantanut rintasyöpäpotilaiden ennustetta tarjoten tietoa liitännäishoitojen suunnittelua varten ja poistaen syövän etäpesäkkeet (metastaaasit).
SNB also appears to be a sensible method in patients undergoing mastectomy due to DCIS in CNB.
Tutkimuksen tulokset osoittavat myös, että vartijasolmukebiopsia kannatta suorittaa paikallisen, in situ – kasvain potilaille, joilta taudin vuoksi poistetaan rinta sekä myös tietyissä tapauksissa, joissa suoritetaan rinnan osapoisto.
The intraoperative diagnosis of SN metastases is enhanced by rapid IHC particularly in patients with ILC.
Kainaloevakuatioon liittyy kuitenkin huomattavaa, etenkin yläraajaan kohdistuvaa sairastavuutta.
The strongest predictive factor for invasion was the visibility of the lesion in ultrasound.
Vartijaimusolmuke on ensimmäinen kasvaimesta imunestettä keräävä solmuke, niitä voi olla yksi tai useampia.
We also presented a differential diagnostic problem in a TRAPS patient, emphasizing for the clinician the importance of differential diagnostic vigiliance in dealing with rare hereditary disorders.
Raportoimme myös diagnostisen ongelman TRAPS potilaassa, painottaen kliinikol-le erotusdiagnostiikan tärkeyttä harvinaisten perinnöllisten tautien yhteydessä.
This study also demonstrates the challenges of clinical work in differentiating the symptoms of rare genetic disorders from those of other pathologic conditions and presents the possibility of an autoinflammatory disorder as being the underlying cause of severe clinical complications.
Tämä tutkimus kuvaa myös kliinisen työn haasteita harvinaisten perinnöllisten tautien ja muiden saman-tyyppisiä oireita aiheuttavien sairauksien erotusdiagnostiikassa, sekä esittää autoinflammatorista oireyh-tymää mahdollisena altistavana tekijänä vaarallisten komplikaatioiden aiheuttajana.
The underlying genetic disease of the patient both served as a misleading factor, which possibly postponed arrival at the correct diagnosis, but may also have predisposed to the pathologic condition, which led to a critical state of the patient.
Tässä tapauksessa poti-laan tiedossa oleva geneettinen sairaus oli harhauttava tekijä, joka saattoi johtaa oikean diagnoosin vii-västymiseen, mutta joka myös mahdollisesti altisti akuutin, henkeä uhkaavan tilan kehittymiseen.
Furthermore, functional studies of fresh blood leukocytes show that TRAPS is often associated with a low NF-κB and p38 phosphorylation profile, although low phosphorylation levels are not a requirement for the development of TRAPS.
Lisäksi, funktio-naaliset tutkimukset veren valkosoluista osoittavat, että usein TRAPS:iin liittyy matalia NF-κB:n ja p38:n fosforylaatiotasoja, jotka saattavat johtua sisäsyntyisen immuunijärjestelmän vajavuudesta johtu-vien kompensatoristen mekanismien aktivoitumisesta.
Genomic sequencing revealed two novel TNFRSF1A mutations, F112I and C73R, in two Finnish families.
Kahdessa suomalaisessa suvussa, osoitimme kaksi ennen julkaisematonta TNFRSF1A-geenin mutaatio-ta, F112I ja C73R.
Using a method of flow cytometric analysis modified for the use on fresh whole blood, we studied intracellular signalling pathways in three Finnish TRAPS families with the F112I, C73R and the previously reported C88Y mutations.
Tuo-reita verisoluja varten sovellettua virtaussytometrista menetelmää käyttäen, tutkimme solunsisäistä sig-naalivälitystä TRAPS potilaissa kolmesta, F112I, C73R, ja aiemmin raportoitua C88Y, TNFRSF1A-geenin mutaatiota omaavasta suomalaisesta suvusta.
Evaluation of TNF-induced phosphorylation of NF-κB and p38, revealed low phosphorylation profiles in nine out of ten TRAPS patients in comparison to healthy control subjects.
Yhdeksässä kymmenestä TRAPS potilaassa to-tesimme matalia NF-κB:n ja p38:n fosforylaatiotasoja TNF:llä stimulaation jälkeen verrattuna terveisiin kontrollihenkilöihin.
The aim of this study was to investigate the genetic background of hereditary periodically occurring fever syndromes in Finnish patients, to explore the reliability of determining serum concentrations of soluble TNFRSF1A and metalloproteinase-induced TNFRSF1A shedding as helpful tools in differential diagnostics, as well as to study intracellular NF-κB signalling in an attempt to widen the knowledge of the pathomechanisms underlying TRAPS.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli selvittää jaksoittaisen kuumeen mahdollinen perinnöllinen tausta suomalaisissa potilaissa, arvioida eri tutkimusmenetelmien luetettavuutta erotusdiagnostisina menetel-minä, sekä tutkia solunsisäistä signaalivälitystä TRAPS:n taustalla olevien tautimekanismien valaisemi-seksi.
This study shows that TRAPS is a diagnostic possibility in patients of Nordic descent, with symptoms of periodically recurring fever and inflammation of the serosa and joints.
Tämä tutkimus osoittaa, että TRAPS on diagnostinen ongelma pohjoismaisissa potilaissa, joilla esiintyy jaksoittaista kuumetta ja nivelten, sekä limakalvojen tulehdusta, varsinkin, mikäli suvussa esiintyy vas-taavanlaisia oireita.
The systemic autoinflammatory disorders are a group of rare diseases characterized by periodically recurring episodes of acute inflammation and a rise in serum acute phase proteins, but with no signs of autoimmunity.
Systeemiset autoinflammatoriset oireyhtymät ovat joukko harvinaisia, autosomaalisesti periytyviä tauteja, joiden oirekuvaan kuuluvat toistuvat kuumekohtaukset, muine tulehdusoireineen.
Clinical characteristics of TRAPS are recurrent attacks of high spiking fever, associated with inflammation of serosal membranes and joints, myalgia, migratory rash and conjunctivitis or periorbital cellulitis.
Yhteistä kaikille kuumeoireyh-tymille on jaksottaisesti esiintyvä korkea kuume, peritoneumin, pleuran, perikardiumin ja nivelten tulehdus, sekä lihassärkyä ja erilaisia ihottumia.
The discovery of three different mutations in a population as small as the Finnish, reinforces the notion that the extracellular domain of TNFRSF1A is prone to be mutated at the entire stretch of its cysteine-rich domains and not only at a limited number of sites, suggesting the absence of a founder effect in TRAPS.
Kolmen eri TNFRSF1A-geenin mutaation löytyminen niin pienessä kuin suomalai-sessa populaatiossa, osoittaisi, että TNFRSF1A-geeni on altis mutaatioille laajemmallakin alueella.
Tumour necrosis factor receptor-associated periodic syndrome (TRAPS) : Identification of novel TNFRSF1A mutations and intracellular signalling defects
Oireisilla henkilöillä todettiin mata-lat seerumin TNFRSF1A-tasot ja DNA-sekvenssimäärityksellä todettiin kuusi eri TNFRSF1A:n piste-mutaatiota, josta nimi tumour necrosis factor receptor-associated periodic fever syndrome (TRAPS).
Systemic AA amyloidosis may occur as a sequel of the systemic inflammation.
CRP ja SAA, sekä muut akuutin faasin proteiinit nousevat voimakkaasti, jonka seurauksena saattaa olla komplikaatiot, kuten AA-amyloidoosi.
The aberrant signalling would suggest that the hyperinflammatory phenotype of TRAPS is the result of compensatory NF-κB-mediated regulatory mechanisms triggered by a deficiency of the innate immune response.
Var-sinkin FMF:ssa, jonka taustalla on tulehdusreaktiota ja apoptoosia säätelevää pyriiniä koodaavan MEFV geenin mutaatio, AA-amyloidoosi on yleinen komplikaatio.
(II) TPA induced MC degranulation in vitro.
II)Liuotushoidon aine (TPA) aktivoi syöttösoluja in vitro.
Stroke, ischemic or hemorrhagic, belongs among the foremost causes of death and disability worldwide.
Aivoinfarkti on yhdessä sydäninfarktin ja syövän kanssa yleisimpiä kuolinsyitä maailmassa.
(I) Pharmacological MC stabilization led to significantly reduced ischemic brain swelling (40%) and BBB leakage (50%), whereas pharmacological MC degranulation raised these by 90% and 50%, respectively.
I) Syöttösolujen aktivaatio (yhdiste 48/80) lisäsi veri-aivo esteen vauriota (50 %), aivoturvotusta (90 %) sekä tulehduksellista reaktiota kun taas aktivaation esto (kromoglikaatti) vähensi nämä vasteet seuraavasti: 50 %, 40 % ja 40 % kontrolliryhmään verrattuna.
Mast cells (MCs) are perivascularly located resident inflammatory cells which contain potent vasoactive, proteolytic, and fibrinolytic substances in their cytoplasmic granules.
Nämä tiettyjen aivoverisuonten ympärille sijoittuvia soluja sisältävät jyväsissään verisuoniin vaikuttavia, valkuaisaineita pilkkovia, fibriiniä hajoittavia sekä muita välittäjäaineita, jotka vapautuvat syöttösolujen aktivaation johdosta.
Genetic MC deficiency revealed a beneficial effect similar to that found with pharmacological MC stabilization.
Syöttösolupuutteisilla rotilla oli samanlaisia löydöksiä kun kromoglikaattihoidetuilla.
Massive brain swelling is the leading cause of death in large hemispheric strokes and is only modestly alleviated by available treatment.
Jos aivoinfarkti johtuu primäärisestä aivoverenvuodosta, ennuste on tunnetusti huono ja hoitokeinot lähes olemattomat.
In addition, recanalization of the occluded artery (spontaneously or with thrombolysis) may cause reperfusion injury by promoting brain edema, hemorrhage, and inflammatory cell infiltration.
Valtimotukoksen syntymisen ja sen uudelleen avautumisen (spontaanin tai lääkkeellisen) välinen aikaviive ratkaisee kokonaisvaurion laajuuden, koska verenkierron myöhäinen palautuminen johtaa veri-aivo esteen vaurioon, aivoturvotukseen, verenvuotoon ja tulehdussolujen vasteeseen.
Moreover, genetic MC deficiency was associated with an almost 60% reduction in brain swelling, 50% reduction in BBB leakage, and 50% less neutrophil infiltration, compared with controls.
Syttösolupuutteisilla rotilla oli 90 % vähemmän TPA:n aiheuttamaa aivoverenvuotoa kuin villityypeillä.
In vivo experiments with post-ischemic TPA administration demonstrated 70- to 100-fold increases in hemorrhage formation (HF) compared with controls HF. HF was significantly reduced by pharmacological MC stabilization at 3 (95%), 6 (75%), and 24 hours (95%) of follow-up.
TPA:n aiheuttaman aivoverenvuodon vähensi (n. 90 %) syöttösolujen aktivoinnin estämällä 3, 6 sekä 24 tunnin kohdalla.
Pharmacological MC stabilization and genetic MC deficiency were also associated with significant reduction in brain swelling and in neutrophil infiltration.
Syöttösolujen aktivoinnin esto ja syöttösolupuutteisuus ilmeni myös vähentyneenä kuolleisuutena ja parempana neurologisena toipumisena.
(III) Finally, in ICH experiments, pharmacological MC stabilization resulted in significantly less brain swelling, diminished growth in hematoma volume, better neurological scores, and decreased mortality.
III) Myös primäärisessä aivojen sisäisessä verenvuodossa syöttösolujen aktivoinnin esto merkittävästi vähensi aivoverenvuodon ja aivoturvotuksen kasvua kun taas syöttösolujen aktivointi aiheutti päinvastaisen muutoksen.
In contrast to ischemic stroke, no widely approved clinical therapy exists for intracerebral hemorrhage (ICH), which is associated with poor outcome mainly due to the mass effect of enlarging hematoma and associated brain swelling.
Tulokset viittaavat vahvasti tärkeään syöttösolujen rooliin veri-aivo esteen vaurion, aivoturvotuksen, tulehduksellisen reaktion, liuotushoidon aiheuttaman aivoverenvuodon sekä primäärisen aivojen sisäisen verenvuodon kasvun ja sen aiheuttaman aivoturvotuksen synnyssä.
The role of mast cells in ischemic and hemorrhagic brain injury
Syöttösolut on hyvin tunnettuja soluja mm allergia-sairauksissa.
Furthermore, these experiments could hint at a novel therapy to improve the safety of thrombolytics, and a potential cellular target for those seeking novel forms of treatment for ICH.
Lisäksi, syöttösolupuutteisilla rotilla oli, villityyppeihin verrattuna, jopa kromoglikaattihoidettuja parempaa löydöstä.
--- Results and conclusions.
Tulokset ja päätelmät.
Study subjects in the current work were subcohorts of participants of the Childhood Diabetes in Finland Study (DiMe; n=755), the Cardiovascular Risk in Young Finns Study (LASERI; n=3475), and the Finnish Type 1 Diabetes Prediction and Prevention Study (DIPP) Study subjects (n=7410).
Tämän työn tutkittavat olivat Lasten diabetes Suomessa -tutkimuksen (DiMe; n=755), Lasten sepelvaltimotaudin riskitekijät -tutkimuksen (LASERI; n=3475) ja Tyypin 1 diabeteksen ennustamiseen ja ehkäisyyn tähtäävän tutkimuksen (DIPP; n=7410), osallistujia.
Subjects and methods.
Tutkittavat ja tutkimusmetodit.
Young age at seroconversion, increased weight-for-height, decreased early insulin response, and increased IAA and IA-2A levels predict T1D in young children with genetic disease susceptibility and signs of advanced beta-cell autoimmunity.
Nuori esidiabeteksen ilmaantumisikä, koholla oleva suhteellinen paino, vähentynyt varhainen insuliinieritys ja koholla olevat insuliini- ja saarekesoluvasta-aine 2 (IA-2A) -tasot ennustavat sairastumista lapsilla, joilla on perinnöllinen T1 diabetesalttius ja merkkejä esidiabeteksesta.
The current work aimed at assessing the predictive role of diabetes-associated immunologic and metabolic risk factors in the general population, and comparing these factors with data obtained from studies on FDRs.
Tämän väitöskirjatyön tavoitteena oli tutkia diabetekseen liittyvien immunologisten ja aineenvaihdunnallisten tekijöiden ennusarvoa normaaliväestössä ja verrata saatuja arvoja diabeetikkojen perheenjäsenillä havaittuihin tuloksiin.
Type 1 diabetes (T1D), an autoimmune disease in which the insulin producing beta cells are gradually destroyed, is preceded by a prodromal phase characterized by appearance of diabetes-associated autoantibodies in circulation.
Tyypin 1 (T1) diabetes on autoimmuunisairaus, jossa insuliinia tuottavat beetasolut vähitellen tuhoutuvat.