natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In a close reading, both the explicit citations and the more subtle allusions are investigated in an attempt to trace the theology of the epilogue.
Väitöskirjassa tehty rakenneanalyysi ja epilogissa käytettyjen Vanhan testamentin sitaattien analyysi osoittaa, että yksi tekstin keskeisistä teemoista on Israelin kansan liitto Jumalan kanssa ja uskollisuus tälle liitolle.
Women and women’s words in discussions about the ordination of women in the General Synod between 1974 and 1987
Naiset ja naisten puheet kirkolliskokouksen naispappeuskeskusteluissa vuosina 1974-1987
The research material consists of the speeches about the ordination of women given by the women representatives in the General Synod of the Evangelical Lutheran Church in Finland between the years 1974 and 1987.
Naiset ja naisten puheet kirkolliskokouksen naispappeuskeskusteluissa vuosina 1974 1987 Naiselle annettiin mahdollisuus saada pappisvihkimys Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa vuoden 1986 kirkolliskokouksessa siitä huolimatta, että hän on nainen.
Did this change really mean greater equality between women and men, as was intended?
Kuitenkin tutkija jää kysymään, mikä todella muuttui ja mikä oli se tasa-arvo, joka saavutettiin.
According to the opinions of the women representatives, the concept of change turned out to be a very decisive factor as the church sought a way to reach its members.
Naispappeuden hyväksyminen oli suuri muutos, jonka puolesta naisedustajat yhdistivät voimansa kerta toisensa jälkeen.
The problem was that even though the ordination of women was established, the fixed mental schemes of the people and the strong power structures of the church remained untouched.
Tutkimus toteaa, että naispappeus ei ole tullut kirkon agendalle alun alkaen teologisista syistä.
At the same time, the changing climate in people s attitudes toward the church and the changing position of women in society clearly weighed in on this matter.
Se on otettu mukaan, koska yhteiskunnallinen muutos koko modernin ajan on vienyt kehitystä yhteiskunnassa kohti naisten tasavertaista osallistumista erilaisiin tehtäviin, periaatteessa kaikkiin tehtäviin.
The different points of view had divided the church and the people, and had placed the church under pressure to resolve the issue as soon as possible.
Tosin tutkittujen puheiden pitäjien tärkeä motiivi oli ennen muuta turvata kirkon mahdollisuus tehdä varsinaista työtään sen ajan ihmisten parissa ja heidän hyväkseen.
In 1986, the General Synod of the Evangelical Lutheran Church in Finland approved the ordination of women.
Kaikki 60 naisedustajaa, jotka olivat mukana kirkolliskokouksissa tutkittuina vuosina, puolustivat naispappeutta.
Women were allowed into a new area of church life, but with certain publicly pronounced and unconsciously recognized conditions.
Kirkko on mukauttanut toimintaansa ja käytäntöjään sekä opin tulkintaansa vähitellen monilla eri alueilla, ei suinkaan vain naispappeudessa, yhteiskunnallisen kehityksen mukaiseksi.
This framework has facilitated the identification of three effective discourses in the studied argumentation: the folk church discourse, the pastor image discourse and the church image discourse.
Naispappi kirkon modernin ilmeen symbolina Naispappi on puheissa ilmenevien diskurssien eli yhteen koottujen aiheryppäiden mukaan ennen muuta merkki kirkon modernisoitumisesta.
A framework, which I named rhetoric patterning, was developed to interpret the results.
Lähes viimeisenä tuli tämä vallan alue, jolla teologinen tietämys on määräävä.
The basic methods of the analysis include discourse analysis as well as the new rhetorics and some concepts used by Pierre Bourdieu.
Näin esitän väitöskirjatutkimuksessani, jossa olen analysoinut naisedustajien kirkolliskokouksessa mainitusta aiheesta pitämät puheet.
The theology of marriage in the Church of England(CofE) and in the Evangelical Lutheran Church of Finland(ELCF)1963–2006
Avioliiton teologia Englannin kirkossa ja Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa vuosina 1963-2006
In the CofE the understanding of divorce and co-habiting has changed, too.
Myös käsitykset kihlauksesta, avoliitosta ja avioerosta ovat muuttuneet.
The formulas do not include sexuality, childbirth or children and their education as purposes of marriage.
Nykyinen suomalainen vihkikaava ei mainitse mitään parisuhteen seksuaalisesta tarkoituksesta, lasten syntymisestä tai kasvatuksesta tai eronneiden vihkimisen erityiskysymyksistä.
The theology of love unites the love of God and marriage.
Sama koskee rakkauden teologista tulkintaa ja erityisesti Jumalan rakkauden ja aviorakkauden välistä yhteyttä.
This has resulted in less theology of marriage in the formulas.
Vaikka monimuotoisuutta on lisätty, avioliiton teologia on jäänyt vähälle huomiolle.
This interpretation of marriage means that it does not presuppose Christian education for children to follow.
Avioliiton vahvasti teologinen tulkinta ei näytä merkitsevän avioliiton "kirkollistamista" vaan se säilyy maallisena instituutiona.
The process of continuing change in society refines the terms for marriage more than the theological arguments do.
Avioliiton perusluonne yhteiskunnallisena, kaikkia koskettavana instituutiona säilyy, vaikka avioliiton teologiset perusteet on ilmaistu laajemmin kuin Suomessa.
The formulas include less theological vocabulary than in the CofE.
Suomessa vihkikaavojen sisältö on ollut suppeampi kuin Englannin kirkossa.
Similarly, the ELCF also maintains that the order of creation is the origin of marriage as a lifelong institution.
Painopiste on siirtynyt pysyvästä luomisjärjestyksestä kohti avioliittoa, joka on jatkuvasti muuttuva yhteiskunnallinen instituutio.
In the CofE marriage stems from creation, but it is also sacramental, grounded in the theology of love and redemption.
Englannin kirkko liittää armon jo luomisen perusteella avioliittoon, mikä vahvistuu sakramentaalisessa tulkinnassa.
The society defines marriage and the church gives its blessing to the married couples if so requested.
Kirkon tehtäväksi jää avioliiton siunaaminen, joka on ollut kirkollisen vihkimisen tärkein merkitys.
The purposes of marriage have been expressed in a different order than earlier.
Suomessa piispojen kannanotoissa avioliittoon liitetään selvästi enemmän tarkoituksia ja merkityksiä kuin vihkikaavoissa.
There is a difference between the marriage formulas and the other sources concerning the purposes of marriage in the ELCF.
Suomalaiset ja englantilaiset tulkinnat avioliitosta poikkeavat toisistaan.
A personal relationship and marriage as a school of faith and love have a central place in the theology of marriage.
Avioliitto saa uskon ja rakkauden kasvamisessa oleellisen merkityksen.
Luther’s view of marriage is different from this because he saw marriage as a school of love and faith, similar to CofE.
Väitöskirja tuo esille kirkon avioliittokäsityksen perusteet ja muutokset Avioliiton teologia kuvaa käsityksiä mm. seksuaalisuudesta ja rakkaudesta, kirkollisen vihkimisen perusteista sekä avioliiton ominaisuuksista kuten elinikäisyys, uskollisuus ja erottamattomuus.
In the Lutheran churches there is not any need to express the doctrine in the wedding formulas.
Lutherin teksteihin nojaava perustelu on jäänyt taka-alalle ja Raamatun käyttö koskee lähinnä luomista.
Divorce has been understood as a phenomenon that must be taken as a fact after an irretrievable breakdown of marriage.
Avoliitto ja avioero ovat osa yhteiskunnallista todellisuutta ja ne ovat edelleen ei- suositeltavia, mutta niihin suhtaudutaan aiempaa myönteisemmällä tavalla.
Man and woman have a connection between them that is a mystical union in character because of the one between Christ and the Church; therefore every marriage is sacramental.
Kihlaus on menettänyt sekä yhteiskunnallisen että kirkollisen merkityksensä: siitä on tullut pelkästään yksilöiden toimenpide.
This is also an argument for the solemnization of marriage in the church.
Tutkimus tarkastelee avioliittoa myös kutsumuksena ja yhteisön osana.
The doctrine of the two kingdoms is definitely essential as background.
Vihkikaavat ovat keskittyneet kahdenkeskisyyteen ja yksilölliseen merkitykseen.
Because of severe inflation, prices began to rise as of 1915 and tripled in 1917-1918.
Rahan arvo heikkeni ratkaisevasti vuosina 1917-1918.
An institutional approach to social welfare work in the parishes of the Diocese of Porvoo especially in the deaneries of Iitti and Tampere, Finland, in the years 1897-1923 Social welfare work (also known as diakonia) has achieved a high status in the Evangelical Lutheran Church of Finland.
Ihanteena vapaaehtoisuus : Diakoniatyö Porvoon hiippakunnan seurakunnissa, erityisesti Iitin ja Tampereen rovastikunnissa vuosina 1897-1923
In the 1890s, two approaches were used in church social work in Finland.
Seurakuntadiakonia organisoitiin Suomessa 1890-luvulla kahdella toisistaan poikkeavalla ja keskenään kilpailevalla tavalla.
The approach to social work adopted by the Diocese of Porvoo turned out to be no more than a brief detour in the history of social work in the Evangelical Lutheran Church of Finland.
Vapaaehtoisuuteen nojaava Porvoon hiippakunnan diakoniamalli osoittautui vain lyhyeksi jaksoksi seurakuntadiakonian kehityksessä.
Based on the ideal of volunteerism, the institutional social work practiced in the Diocese of Porvoo ran into serious difficulties at the end of the First World War.
Diakonissalaitoksiin tukeutuneen diakonian ihanteet joutuivat kovalle koetukselle ensimmäisen maailmansodan aikana jatkuvasti kiihtyneen inflaation vuoksi.
This study sets out to examine the background and development of social welfare work in the Evangelical Lutheran Church of Finland from the 1890s to the 1920s, by which time social welfare work had become an established practice in the Church.
Se kääntyi jo 1920-luvun alussa kohti suomalaisen diakonian pääuomaa, seurakuntakeskeistä diakoniaa, ja johti vuonna 1944 lakisääteisen diakonian syntymiseen Suomen ev.-lut.
The dioceses of Kuopio, Savonlinna and Turku pursued a congregational approach to social work, while the Diocese of Porvoo employed an institutional approach, mainly because of the influence of Bishop Herman Råbergh.
Porvoon hiippakunnassa, joka oli nykyisen Tampereen hiippakunnan edeltäjä, diakoniaa haluttiin toteuttaa lähinnä sisarkotijärjestelmää noudattavien diakonissalaitosten tuella.
In the institutional approach, volunteers were recruited to carry out church social work.
Sen johdosta vapaaehtoiselle työlle rakentunut diakonia ajautui taloudellisiin vaikeuksiin.
The institutional approach to church social work adopted by the Diocese of Porvoo was based on the German system of Asisters= houses@, in which deaconess institutes sent parish sisters to serve congregations.
Toimintamallin ihanteena oli herätyskristillinen, vapaaehtoisuuden varaan rakentunut paikallisen tason diakoniatyö, jota ylläpidettiin yksityisten ihmisten antamilla lahjoituksilla ja jota toteuttivat lähinnä sisarkotijärjestelmää noudattavien diakonissalaitosten sisaret Diakonissalaitoksiin tukeutunut diakonia liittyi muualla luterilaisessa maailmassa laajalti käyttöön tulleeseen diakonian toteuttamistapaan, jossa diakonissalaitokset lähettivät työntekijöitä seurakuntien palvelukseen.
The social welfare work carried out by parishes and a number of voluntary organisations satisfied the emerging need for medical treatment in Finnish society.
Heimo Rinteen tutkimus tuo esille merkittävää uutta tietoa omaleimaisen suomalaisen seurakuntadiakonian syntyvaiheisiin.
The approach relied on the administrative bodies of parishes and the Church, and tax revenue collected by the parishes, as well as other forms of public funding, could be used to carry out the social welfare work.
Seurakuntien omien hallintoelinten asemesta työstä vastasivat vapaaehtoiset diakoniatyön ystävät joko yksityisesti tai muodostamiensa yhdistysten kautta.
The parishes employed deacons and deaconesses and paid their salaries.
Professori Hannu Mustakallio on viime vuosien tutkimuksissaan täsmentänyt diakonian organisoimismalleja ja korjannut niitä koskevia aikaisemman tutkimuksen puutteita.
In contrast, congregational social work, which was based on public funding, was able to cope with the changes and survived the crisis.
Julkisella rahoituksella - erityisesti seurakuntien omilla verotuloilla - tuli olemaan diakoniatyölle aikaisempaa keskeisempi merkitys kriisikauden jälkeen.
The autonomous status of Finland as part of the Russian Empire did not give Finns the right to develop legislation on social affairs and health care.
Ongelmaksi tässä mallissa muodostui seurakuntien epäitsenäinen asema työntekijävalinnassa ja usein myös työn organisoimisessa.
The study investigates the development of social welfare work on the level of parishes.
Esimerkkiseurakuntien osalta tutkimuksessa on yksityiskohtaisesti kuvattu diakoniatyön rahoituspohjan syntymistä, työn organisoimista, diakoniatyöntekijöitä ja työn kohteita.
Light to the East?
Valoa itään?
The Finnish Lutheran Mission and the Soviet Union 1967 1973
: Kansanlähetys ja Neuvostoliitto 1967-1973
From the church s point of view, this kind of missionary work was understandable but bothersome.
Kirkon kannalta idäntyö oli sekä ymmärrettävää että kiusallista.
SUPO did not consider the work of the Department as illegal activity or as a threat to Finnish national security.
Suojelupoliisi ei uskonut, että idäntyöllä olisi ollut poliittisia taustapelureita eikä katsonut sen aiheuttavan erityistä uhkaa Suomen turvallisuudelle.
Besides the official ecumenical relations between east and west, there existed unofficial activity from west to east, such as smuggling Bibles and distributing information about the severe condition of human rights in the USSR.
Rautaesiripun vastakkaisille puolille jääneiden kirkkojen välille syntyi virallisten suhteiden lisäksi myös epävirallista kanssakäymistä, johon liittyi muun muassa Raamattujen salakuljetusta ja Neuvostoliiton ihmisoikeustilanteesta raportointia.
It especially concentrates on the missionary work to the Soviet Union done by the Finnish Lutheran Mission (FLM, Suomen Evankelisluterilainen Kansanlähetys) founded in 1967.
Raamattujen salakuljetuksesta tunnettu idäntyö sai Suomessa laajimmat mittasuhteet vuonna 1967 perustetussa Suomen Evankelisluterilaisessa Kansanlähetyksessä.
The fundamental work of the Department for the Slavic Missions was to organise the smuggling of Bibles and other Christian literature to the Soviet Union and other countries behind the iron curtain.
Osasto kustansi kymmeniä tuhansia venäjänkielisiä Raamattuja ja Uusia testamentteja salakuljetettavaksi Neuvostoliittoon ja sen satelliittimaihin.
FLM was founded within the Evangelical Lutheran Church of Finland, but it was not connected to the church on an organisational level.
Suomen kirkon sisällä esiintyneen evankelikaalisen herätyksen (nk. viides herätysliike) myötä syntyneestä Kansanlähetyksestä kehkeytyi kirkon sisäinen omaleimainen lähetysjärjestö.
The work for Eastern Europe was organised through the Department for the Slavic Missions.
Idäntyö laajeni ja monipuolistui nopeasti Slaavilaislähetysosaston toiminnan myötä.
The resistance against the Soviet Union was not as much political but religious: the staff of the Department were religious and revivalist young people who thought, for instance, that communism was in some way an apocalyptic world power revealed in the Bible.
Itäblokin todellisuus oli tuttu kirkon johdolle, mutta Neuvostoliiton julkinen arvostelu ja poliittiseksi tulkittavissa oleva toiminta huolestutti: laajennettu piispainkokous ei hyväksynyt idäntyötä kirkon viralliseksi lähetystyöksi.
They also financed several Christian radio programmes produced and aired mainly by the international Trans World Radio.
Myös kristillinen radiotyö sai osaston toiminnassa keskeisen roolin.
Smuggling Bibles was discussed widely in the Finnish media and even in parliament and the Finnish Security Police (SUPO, Suojelupoliisi) and in the Lutheran Church.
Idäntyöksi kutsuttua ilmiötä on tarkasteltu myös suhteessa suomalaiseen yhteiskuntaan ja luterilaiseen valtakirkkoon.
This study examines this kind of unofficial activity originating in Finland.
Tämän tutkimuksen kohteena on ollut Suomessa 1960-luvulla käynnistynyt mainitunlainen itäblokin alueelle suunnattu toiminta, joka tunnetaan nimellä idäntyö .
It published its own magazine, Valoa idässä (Light in the East), 5 to 6 times per year.
Osaston oma Valoa idässä -lehti oli avoimen kriittinen Neuvostoliittoa kohtaan.
The leftist media and members of parliament especially accused the work of the Department of being illegal and endangering relations between Finland and the Soviet Union.
Suojelupoliisi suhtautui ilmiöön maltillisesti ja totesi, ettei toiminta ollut ehkä kaikilta osin järkevää mutta ei myöskään Suomen lakien vastaista.
The Department diversified its activity to humanitarian help by distributing material help such as clothes and shoes to the unregistered evangelical and baptist groups, which were called the underground churches .
Laajimmillaan osaston toiminta käsitti myös diakonisen avun välittämistä maanalaisille kristillisille ryhmille.
Through their ecumenical connections, the bishops knew the critical situation of churches behind the iron curtain very well, but wanted to act diplomatically and cautiously to prevent causing harm to ecumenical or political relations.
Raamattukuriireja motivoi voimakas uskonnollinen vakaumus, idäntyön ympärille muodostunut jännittävä ja innostunut ilmapiiri ja kylmän sodan jännitteinen tunnelma.
Through the magazine and by distributing samizdat material received from the unregistered Christian groups, it discussed and reported the violations of human rights in the Soviet Union, especially when the unregistered Christian groups were considered the victims.
Lisäksi osasto harjoitti tiedotustoimintaa, jonka tavoitteena oli pitää esillä Neuvostoliiton heikoksi arvioitua ihmisoikeustilannetta ja uskonnonvapautta.
The Finnish Lutheran Mission and the Soviet Union 1967 1973 The Cold War affected the lives of Christian churches, especially in Europe.
Kylmä sota vaikeutti idän ja lännen kirkkojen välistä kanssakäymistä.
One Word, One Body, One Voice : Studies in Apophatic Theology and Christocentric Anthropology in Gregory of Nyssa
Yksi Sana, Yksi Ruumis, Yksi Ääni : Tutkimuksia apofaattisesta teologiasta ja kristosentrisestä antropologiasta Gregorios Nyssalaisella
The whole humanity expresses divine love by manifesting Christ in words and deeds, singing in one voice to the glory of the Father, the Son and the Holy Spirit.
Näin tulee olemaan yksi Sana jolla on yksi ruumis, näkyvä kirkko, joka yhteen ääneen julistaa Poikaa Isän kunniaksi Pyhässä Hengessä.
The overarching aim of the studies and the summary is to examine the inner coherency of the theological and anthropological thinking of Gregory of Nyssa (331-395).
Väitöskirjatutkimuksessani tarkastelen Jumalan kolminaisuuden ja kristillisen ihmiskäsityksen välistä suhdetta Gregorios Nyssalaisen ajattelussa.
The aim of the studies is pursued by the method of "identification", a combination of the modern critical "problematic method" and Gregory's own aphairetic method of "following" (akolouthia).
Gregorios kehitteli seuraamisesta raamatuntulkinnallisen logoksen seuraamisen metodin (akolouthia), joka oli samalla universaali tieteellinen metodi tarkasteltaessa luomakuntaa, joka on saanut alkunsa Jumalan Sanan (logos) kautta.
It is suggested that the coherency is to be found from the Christological concept of unity between "true God" and "true man" in the one person of Jesus Christ.
Mitä merkitystä kristillisessä ihmiskäsityksessä on Jumalan tunnistamisella ja tunnustamisella yhtenä olemuksena mutta kolmena persoonana?
In theology, the human person becomes an image of the Word by which the Father expresses his love to "man" whom he loves as his own Son.
Gregorioksen mukaan Jumalan tahto ihmisen luomisessa oli, että universaalissa ihmisyydessä tulisi heijastua hänen kuvansa paljastettuna hänen oman Sanansa mukaan, rakastavana ja kolmiyhteisenä.
It is not indebted to the classical concept of theology as metaphysics or human speculation of God.
Nyssalaisen teologisen ajattelun apofaattinen lähtökohta on, että Jumala on ikuiselta olemukseltaan tuntematon: ihminen ei opi tuntemaan Jumalan olemusta edes autuudessa.
The preoccupation with issues relating to the so-called Hellenization of Christianity in the patristic era was strong in the twentieth-century Gregory scholarship.
Arvellaan jopa, että juuri hänen kynänsä kirjoitti Konstantinopolin kirkolliskokouksessa vuonna 381 vahvistetun Pyhää Henkeä koskevan uskonartiklan,joka lisättiin Nikean uskontunnustukseen (325).
The main conclusion of the thesis concerns the concept of theology in Gregory.
Kolminaisuusteologian ohella, toinen Gregorioksen ajattelun painopistealue on antropologia.
Eventually the whole humankind, as one, gives the divine Word a physical - audible and sensible - Body.
Ihmisyyden päämääränä on tulla yhdeksi ruumiiksi Kristuksessa: näkyväksi kehoksi Jumalan hengelliselle Sanalle ja Jumalan kuultavaksi ääneksi luomakunnassa.
Instead, it is founded to the traditional Judeo-Christian idea of God who speaks with his people face to face.
Hän on kiinnostava vanhan kirkon opettaja etsittäessä kristillisen ihmiskäsityksen historiallisia juuria kirkon ajattelun perinteessä.
The basic issue concerning the relation of theology and anthropology is discussed in the contexts of his central Trinitarian, anhtropological, Christological and eschatological sources.
Sekä Nyssalaisen kolminaisuusteologinen että antropologinen ajattelu on poikkeuksellisen kiehtovaa ja syvällistä: häntä ei syyttä ole kutsuttu Idän Augustinukseksi .
Gregory is among the first to make a full recognition of two natures of Christ, and to use this recognition systematically in his writings.
Gregorios Nyssalainen on yksi kristillisen kirkon yhteisen uskontunnustuksen lopulliseen muotoiluun vaikuttaneista kirkkoisistä.
It is obvious from the account of Irenaeus that the boundaries between the Valentinians and other Christians were not as clear or fixed as he probably would have hoped.
Kirkkoisä Irenaeuksen kirjoituksista tiedämme, että rajat valentinolaisten ja muiden kristittyjen välillä eivät olleet hänen aikanaan niin selkeitä, kuin Irenaeus itse olisi toivonut; Irenaeuksen seurakunnan jäsenet kävivät myös valentinolaisissa kokouksissa.
In the present study, however, the text is read as a whole and placed into a broader context by searching for parallels from other early Christian texts.
Tässä tutkimuksessa tekstiä luetaan kuitenkin kokonaisuutena ja sille etsitään rinnakkaismateriaalia laajemmin varhaiskristillisestä kirjallisuudesta, ei vain ns. gnostilaisista teksteistä.
Outsiders can become insiders and the insiders are also in danger of falling out again.
Rajat sisä- ja ulkopuolisten välillä tekstissä ovat silti myös avoimia: ulkopuolisista voi tulla sisäpuolisia opetuksen ja initiaation kautta, mutta sisäpuoliset voivat myös taas ajautua ulkopuolelle.
The identity of an individual is built and strengthened through rituals, experiences and teaching.
Samalla teksti kuitenkin korostaa identiteetin jatkuvaa muutosta ja hengellistä kehitystä: opetus, rituaalit ja hengelliset kokemukset jatkuvasti vahvistavat ja syventävät kristityn identiteettiä.
Thirdly, the categorizations, attributes, beliefs and behaviour associated on the one hand with the "insiders", the true Christians, and, on the other, with outsiders in the Gospel of Philip, are analyzed using social identity theory the insiders and outsiders are described through stereotyping in the text.
Osin sosiaalitieteellisiä identiteettiteorioita hyödyntäen analysoin sitä, kuinka tekstissä stereotypisoidaan sekä sisäpuolisia että ulkopuolisia; edellisiin liitetään positiivisia ominaisuuksia, oikeina pidettyjä opillisia näkemyksiä ja eettisiä käyttäytymismalleja, kun taas jälkimmäisiin liitetään negatiivisia metaforia ja väärinä pidettyjä näkemyksiä ja toimintamalleja.