natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By this Pekkanen gave inspiration to his writer colleague Väinö Linna who decided to picture in his trilogy Täällä Pohjantähden alla [Under the North Star] (1959–62) the chain which led to the civil war and beyond it.
Linna sai tästä sysäyksen Täällä Pohjantähden alla -trilogiansa (1959–1962) kirjoittamiseen.
War had a special meaning when it effected on families and family like groups of people.
Teos ilmentää hyvin sitä, miten sota vaikutti perheiden elämään tärkeän perheenjäsenen menetyksen kautta.
With these questions in mind, I analyze Finnish novels, autobiographies and literary reviews in a period of 1917–1995.
Aineistona on 31 Suomen eturivin kirjailijan kaunokirjallista ja elämäkerrallista teosta sekä johtavien kulttuuriaikakauslehtien kirjallisuuskritiikki lähes 80 vuoden ajalta, vuosilta 1917–1995.
In representing war, was there any difference between autobiographies and novels?
Tutkimuksen alakysymyksiä ovat, a) Oliko elämäkerrallisella ja kaunokirjallisella sodan kuvauksella eroa?
This study concerns of Finnish writers and how they reacted to war.
Kirjoitettu sota suomalaisessa kaunokirjallisuudessa Tutkimuksen aiheena on, mitä sota on merkinnyt suomalaisille kirjailijoille.
One of the first to open this to question was Olavi Paavolainen in his war time memoirs Synkkä yksinpuhelu [Pessimistic Monolog].
Olavi Paavolainen oli ensimmäisiä sankarimyytin purkajia ja raportoi vainajien silpoutumisesta liiankin estottomasti Synkässä yksinpuhelussa (1946).
The novels instead focused on human scale stories about men, women and children in wartime.
Kaunokirjailijat ottivat kuvattavakseen niitä ihmisryhmiä, joista virallinen sotahistoria ei ollut kiinnostunut: kotirintaman, naiset, lapset, nuoret, vanhukset, hävinneet ja kadonneet.
The radicalism of the 1960ies and 1970ies remained quite modest in Finland.
1960-luvun nuorisoliikkeestä tuli myytti vaikka vain pieni osa nuorista radikalisoitui ja toimi julkisuudessa.
A novel by Maila Talvio, Kurjet [Cranes], represented a war between White freedom fighters and Red criminals allied with the Russians.
Esimerkiksi Maila Talvio teki näin kuvatessaan vuonna 1918 valkoisten vastustajiksi venäläisiin liittyneet rikolliset.
The child protagonist is sick and starving and hardly survives the famine after the civil war.
Päähenkilö on työläisperheen lapsi, sotatapahtumien ulkopuolella ja siten vähäpätöinen henkilö virallisen valkoisen sotahistorian näkökulmasta.
In his novel Marian rakkaus [Love of Maria] (1994) he depicts refugees of war as a universal human experience.
Rintalan teoksessa Marian rakkaus (1994) kuten sotalapsuutta muistelevissa teoksissa yleensäkin tyypillistä on omaelämäkerrallisen ja fiktioaineksen sekoittuminen.
The writers felt collision with the historians who were writing great scale history of the state and the army.
Väinö Linna muistetaan kirjailijana, joka haastoi historiantutkijat kaunokirjallisella kuvauksellaan Suomen historiasta.
The prolonged war raised questions about the necessity of dying a heroic death on the front.
Sodan päämääriä ei saanut kritisoida joten julkisuudessa kuolema verhottiin sankarimyyttiin.
How did the cultural journals control the war fiction in their reviews?
b) Miten kirjallisuuskritiikki halusi kaunokirjallisuuden kuvaavan sotaa?
The third part of his trilogy represents the militarism of the 1930ies.
1930-luku oli edelleen luonteeltaan sotainen aikakausi.
Though the war meant tragedy for them and some of them lost their family members, the novels paint a very lyric and nostalgic picture of their experience.
Erityisesti sodassa kadonneet olivat niitä, joiden kohtalon selvittäminen oli kaikki kaikessa heidän läheisilleen mutta historiankirjoituksen ja sodan kokonaiskuvan kannalta vain vähäpätöinen seikka.
The novels were not "real" documents of war but they were realistic enough to raise a sense of reality.
Kirjailijoilta odotettiin sodan "oikeanlaista" kuvausta.
One of the Torchbearers was writer Pentti Haanpää whose novel Kenttä ja kasarmi [Field and barracks] contained criticism against army and militarism.
Pekkanen, Haanpää, Paavolainen, Linna ja Jotuni olivat kirjailijoita, joiden tuotannossa vuodelta 1918 periytyvä sodasta sankaruutta ja kunniaa hakeva puhetapa sai kyseenalaistajansa ja lähti purkautumaan.
Paavolainen was accused of being an opportunist and this was to end his career as a writer.
Hän julkaisi sodan arvoihin kriittisesti suhtautuvan teoksensa liian nopeasti sodan jälkeen ja tämä johti käytännössä hänen kirjallisen uransa päättymiseen.
And finally, considering the topic of war, did fiction have anything to offer to history?
sekä c) Millä tavoin kaunokirjallisuuden sodankuvaus toimi historiankirjoituksena?
For many decades the historians focused on the White heroes of the war.
Linna kiinnitti huomiota erityisesti sisällissodan valkoista voittajaosapuolta suosivaan tulkintaan.
During the 1950ies the young writers Eeva Joenpelto and Paavo Rintala started to unravel the myth of the heroic soldier’s death.
Myös Eeva Joenpelto koetti varhaisteoksessaan Veljen varjo (1951) purkaa myyttiä ja kuvata sankarit inhimillisinä nuorina miehinä.
Talvio was especially appreciated by the cultural journal Aika and its editor in chief V. A. Koskenniemi.
Linna on seurannut historianfilosofiassaan ja kuvaustekniikassaan Leo Tolstoita.
The critics considered that the war books were no literature of high quality and only the newspapers were interested in review them.
Kulttuurilehtien kirjallisuuskritiikki ei tosin oikeastaan milloinkaan pitänyt sotakirjallisuutta hyvänä kirjallisuudenlajina.
The hegemonic patriotic discourse glorified the Finns as a nation of heroes when Finland was united in the Winter War against Soviet Union in November 1939.
1960-luvun näkyvä "nuorisoradikaali" Pentti Saarikoski pyrki ärsyttämään konservatiiveja puheillaan esimerkiksi Suomen Neuvostoliittoon liittämisestä, mutta tämä oli myös huomiontavoittelua isien sukupolvelta.
Some writers represented elderly war veterans and the generation gap in their novels.
Kriitikot pitivät silti kunniatehtävänään jakaa sotakuvauksissa onnistuneet ja epäonnistuneet teokset eri pinoihin.
The patriotic discourse of war had hegemony but it was challenged by contradictory discourses.
Julkisuudessa sota oli totuttu oikeuttamaan maanpuolustuksellisilla ja isänmaallisilla syillä.
In the early 1950ies the writer Toivo Pekkanen returned to his childhood and the war of 1918 in his autobiography Lapsuuteni [My Childhood].
Vuonna 1953 ilmestynyt Toivo Pekkasen Lapsuuteni oli tärkeä keskustelunavaaja vuoden 1918 tapahtumista.
In the novel the young and naïve characters get positively excited about the acts of violence before they grow up and start their adult family life.
Erityisen koskettavasti teos kuvaa sitä, mitä sota ja nälänhätä merkitsivät kasvavalle, sairaalloiselle pojalle.
Yet there was no publicity for the red version of the war.
Tällöin hän vaikeni sodan sisäpoliittisista syistä.
The literary critics emphasized the writers’ responsibility as members of intelligentsia to comprehend the causes and the effects of war.
Kaunokirjailijat kokivat vastakkaisuutta historiankirjoituksen kanssa siitä syystä, että historiankirjoitus samastui valtiojohdon tavoitteisiin sen sijaan että historiaa olisi kirjoitettu yksittäisten ihmisten näkökulmasta käsin.
The possibility of the atomic war aroused the fear that there might not be a future for the children and grandchildren.
Sodassa kuolleiden mukana kuoli myös heidän tulevaisuutensa, toivo sukupolvien ketjun jatkumisesta.
Both fiction and history have a "plot" because they tell their narrative in a certain sequence of events.
Kaunokirjalliset teokset, joilla on historiankirjoitukselle jotakin annettavaa, sisältävät perheen tai perheenkaltaisen ryhmän tarinan, olipa tarina onnellinen tai onneton tai vaikkapa lopputulos olisi, että ihminen jää yksin ja vaille yhteyttä toisiin ihmisiin.
In a satirical short story by Veikko Huovinen growing old without any close relations leads to embitterment of a veteran.
Koskenniemeläisen Aika–lehden kirjallisuusarvostelu oikeutti Talvion näkemyksiä.
In the real life the future is unknown and so it is in the novels as well.
Menneisyys, nykyisyys ja tulevaisuus limittyvät nostalgisessa puhetavassa.
The total value of the construction industry in Finland in 2018 was 35 billion euros and the industry has a significant value on the Finnish national economy.
Suomen rakennusalan tuotannon arvo vuonna 2019 oli yhteensä 36 miljardia euroa ja alan merkitys Suomen kansantaloudelle on merkittävä.
However, the construction industry is still a very labour-intensive industry, and thus the thinking, sentiments and actions of people working within it have a direct and integral effect on the efficiency of the entire industry and, consequently, the national economy.
Rakennusala on kuitenkin edelleen erittäin työvoimavaltainen ala, jolloin alalla työskentelevien ihmisten ajattelulla, tuntemuksilla ja toiminnalla on suora sekä olennainen vaikutus koko alan tehokkuuteen ja tätä kautta kansantalouteen.
Lastly, the study examines, with the methods of a case-study, those factors that construction professionals see as promoting or hindering the desired change.
Lopuksi tutkimuksessa tarkastellaan tapaustutkimuksen keinoin niitä tekijöitä, jotka rakentamisen ammattilaiset kokevat toivotunlaista muutosta edistävinä ja estävinä tekijöinä.
Many measures aiming to increase the efficiency and productivity of the construction industry have, indeed, systematically ignored the labour-intensive nature of the industry and the significance of this human factor as part of the value creation of a construction process.
Monet rakennusalan tehokkuuden ja tuottavuuden nostoon pyrkivät toimet ovatkin systemaattisesti sivuuttaneet alan työvoimavaltaisuuden ja tämän inhimillisen tekijän merkityksen rakennusprosessin arvontuoton osana.
The study found that a so-called strong overall culture has a positive correlation with the efficiency of construction sites.
Tutkimuksessa havaittiin niin kutsutun vahvan kokonaiskulttuurin korreloivan positiivisesti rakennustyömaiden tehokkuuden kanssa.
The study can be utilized to develop construction company management and to increase understanding of the complexity of organizational culture among different levels of operation in the construction industry (officials, companies, individuals).
Tutkimusta voidaan hyödyntää rakennusyritysten johtamisen kehittämisessä ja lisäämään ymmärrystä organisaatiokulttuurin kompleksisuudesta rakennusalalla eri toimintatasojen välillä (viranomainen, yritys, yksilö).
When considering new kinds of solutions to the inefficiency problem of the construction industry, this doctoral thesis approaches the perceived defect from the point of view of an organizational culture that affects people's behaviour.
Pohtiessamme uudenlaisia ratkaisuja rakennusalan tehottomuusongelmaan, tämä väitöstutkimus lähestyy havaittua epäkohtaa ihmisten käyttäytymiseen vaikuttavan organisaatiokulttuurin näkökulmasta.
The study finds that the development of the organizational culture in the industry requires concurrent measures on the levels of officials, companies and education alike.
Tutkimuksessa havaitaan, että alan organisaatiokulttuurin kehittäminen vaatii yhtäaikaisia toimia niin viranomaisten tasolla, kuin yritysten ja koulutuksenkin tasolla.
The doctoral thesis generates new information regarding the construction industry organizational culture in Finland and complements international research in the field of organizational culture in the construction industry.
Väitöstutkimus luo uutta tietoa rakennusalan organisaatiokulttuurista Suomessa ja osaltaan täydentää kansainvälistä tutkimusta rakennusalan organisaatiokulttuurin tutkimuskentässä.
The key hypothesis is that a change in the organizational culture in the construction industry could lead to a better level of construction efficiency and thus a higher level of productivity in construction companies.
Keskeisin lähtöolettamus on, että rakennusalan organisaatiokulttuurimuutoksella voidaan saavuttaa parempi rakentamisen tehokkuuden taso ja tätä kautta nykyistä parempi tuottavuuden taso rakennusyrityksissä.
Compared to many other sectors, the development of productivity in the construction industry has been slow.
Tuottavuuskehitys rakennusalalla on ollut hidasta verrattuna moneen muuhun toimialaan.
The organizational culture of construction companies is approached on the site organization level, which is presumed to be directly linked with the efficiency of construction.
Rakennusyritysten organisaatiokulttuuria lähestytään työmaaorganisaation tasolta, jolla oletetaan olevan suora yhteys rakentamistoiminnan tehokkuuteen.
Shifting from the current toward the desired organizational culture in construction companies requires increasing the transparency of information, deeper and genuine cooperation among the different parties of a construction project, increasing the horizontal mobility of labour as well as better information management and factual knowledge based management, through which the construction company can develop its processes through organizations fact-based learning.
Itseohjautuvuuden lisääntynyt tarve johtaa tarpeeseen lisätä tiedon läpinäkyvyyttä kaikilla organisaation tasoilla ja entistä syvempää yhteistyötä eri rakennusprojektin osapuolten välillä, horisontaalisen työvoiman liikkuvuuden tukemista rakennusyritysten sisällä, sekä nykyistä parempaa ja reaaliaikaista tiedolla johtamista, jonka avulla rakennusyritys on kykenevä kehittämään prosessejaan perustuen organisaatioiden faktapohjaiseen oppimiseen.
The most significant scientific contribution of this study is associated with describing the current and ideal states of organizational culture within the construction industry in Finland and in a Finnish construction company.
Tutkimuksen merkittävin tieteellinen kontribuutio liittyy organisaatiokulttuurin nyky- ja toivetilojen kuvaamiseen Suomen rakennusalalla ja suomalaisessa rakennusyrityksessä.
The aim of the study is to define the relationship between the organizational culture of a construction company and the efficiency of construction.
Tutkimuksen tavoitteena on määrittää rakennusyrityksen organisaatiokulttuurin ja rakentamisen tehokkuuden välistä suhdetta.
In order to do this, the study establishes the current state of the industry culture within construction in Finland as well as the ideal state described by professionals, where operational efficiency is seen to be at a significantly higher level than currently.
Tätä määritystyötä varten tutkimuksessa selvitetään Suomen rakentamisen toimialan organisaatiokulttuurin nykytila, sekä rakennusalan ammattilaisten kuvaama toivetila, jossa toiminnan nähdään olevan selvästi nykyistä tehokkaampaa.
The study concentrates on the organizational culture of a construction company and the relationship of that culture with the efficiency of construction.
Tutkimuksessa keskitytään rakennusyrityksen organisaatiokulttuuriin, sekä sen ja rakentamisen tehokkuuden väliseen suhteeseen.
Neither clinically relevant bacteria nor viruses were found, suggesting that the prostate does not harbour the normal microbial flora and that a microbial aetiology for CPPS is unlikely.
Yhdessäkään näytteessä ei todettu bakteereita tai viruksia, mikä viittaa siihen, että krooninen eturauhastulehdus ei ole infektiosairaus ja että eturauhasessa ei esiinny ns. normaalia mikrobikasvustoa.
Treatment of CPPS with finasteride has a positive effect on the symptoms, whereas the effect of TUNA thermotherapy is not superior to that of a sham treatment.
Kroonisen eturauhastulehduksen hoidossa finasteridi on hyödyllinen osalle potilaista, mutta radioaaltohoito on teholtaan lumeen veroinen, eikä sitä voi suositella kroonisen eturauhastulehduksen rutiinihoidoksi.
As the efficacy of TUNA was not superior to that of sham treatment, it cannot be recommended for routine use in cases of CPPS.
Sekä radioaaltohoito, että lumehoito lievittivät oireita, mutta koska radioaaltohoidon teho ei ollut lumehoitoa parempi, ei sitä voi suositella kroonisen eturauhastulehduksen rutiinihoidoksi.
Side-effects were few, and treatment with finasteride was well tolerated.
Oireet lievittyivät sekä finasteridia että lumelääkettä saaneilla, mutta finasteridilla oireet lievittyivät merkittävästi enemmän.
In conclusion, the results suggest that a microbial aetiology for CPPS is unlikely and that the Finnish NIH-CPSI is a valid and easily comprehensible tool for measuring the symptoms of CPPS and should therefore be used as the primary outcome measure in clinical trials and in practice.
Suomenkielisen oirekyselyn käyttökelpoisuutta ja ymmärrettävyyttä selvitettiin validointitutkimuksella, jonka tulokset osoittivat, että suomenkielinen NIH-CPSI ­ oirekysely on helppokäyttöinen, ymmärrettävä ja erityisesti kroonisen eturauhastulehduksen oireet selvästi muista kipuoireista erotteleva.
The results suggest that finasteride may be beneficial in CPPS, and should be considered as a viable treatment option.
Tämän havainnon perusteella finasteridihoitoa voidaan pitää hyödyllisenä ainakin osalle kroonista eturauhastulehdusta potevista.
The aim was to determine the role of bacteria or viruses as aetiological factors in CPPS.
Tutkimuksissa käytettiin herkkää geenimonistusmenetelmää (polymeraasiketjureaktio, PCR) bakteerien ja virusten toteamiseksi eturauhasen kudosnäytteistä.
The effects of finasteride on the symptoms of CPPS were studied in a randomised, parallel, placebo-controlled trial involving 41 men with moderate to severe symptoms of CPPS, 31 of whom were randomised to 12 months of finasteride treatment, while 10 received placebo treatment.
Neljäs osatyö oli lumekontrolloitu, kaksoissokkoutettu tutkimus, jossa tutkittiin eturauhasen liikakasvun hoidossa käytettävän, eturauhasen kokoa pienentävän lääkkeen, finasteridin, vaikutusta kroonisen eturauhastulehduksen oireisiin.
Male chronic pelvic pain syndrome (CPPS) is a common disease affecting 4 to 16% of men, but its cause and pathophysiology are mostly unknown and treatments are still empirical, being targeted at alleviating the symptoms rather than curing the disease.
Miehen krooninen lantion kiputila eli krooninen eturauhastulehdus on yleinen sairaus ja suomalaisilla miehillä sen esiintyvyys on noin 14 %.
The presence of microbes in prostate tissue samples obtained by radical prostatectomy from ten patients with localized prostate cancer having moderate to severe symptoms of CPPS and ten non-symptomatic controls was investigated by two broad-range bacterial polymerase chain reaction (PCR) methods to detect bacteria and by viral PCR for herpes simplex viruses (HSV) 1 and 2, cytomegalovirus (CMV) and human papillomaviruses (HPV).
Näytteitä otettiin paikallisen eturauhassyövän takia tehdyn eturauhasen poistoleikkauksen yhteydessä sekä kroonista eturauhastulehdusta potevilta että oireettomilta potilailta.
The efficacy of transurethral needle ablation (TUNA) for treating CPPS was investigated in a randomised sham-controlled study with 33 men who had moderate to severe symptoms of CPPS.
Viides osatyö oli lumekontrolloitu tutkimus, jolla selvitettiin eturauhasen liikakasvun oireita lievittävän radioaaltohoidon (TUNA) vaikutusta eturauhastulehduksen oireisiin.
The results revealed that the Finnish NIH-CPSI has good content, construct and convergent validity.
Suomenkielelle käännetty NIH-CPSI -oirekyselylomake on luotettava ja käyttökelpoinen kroonisen eturauhastulehduksen oireiden mittaamisessa.
Christine Nöstlinger s books Ein Mann für Mama and Luki-live as an example.
Esimerkkinä Christine Nöstlingerin teokset Ein Mann für Mama ja Luki-live
The data for this study consist of two books (Ein Mann für Mama, 1972, and Luki-Live, 1978), written by the renowned Austrian author Christine Nöstlinger, and their translations into English, Finnish and Swedish.
Tutkimusaineistona on ollut kaksi itävaltalaisen kirjailija Christine Nöstlingerin teosta: Ein Mann für Mama (1972) ja Luki-live (1978) sekä näiden teosten käännökset englanniksi, ruotsiksi ja suomeksi.
Translating irony in children s and youth books.
Ironian kääntäminen lasten- ja nuortenromaaneissa.
In the third, they added signals to the target text.
Ensinnäkin lähdeteksti vaikuttaa kohdetekstiin.
In the strategies used there were more translation choices contributing to an ironic interpretation than undermining it.
Kokonaisuutena tarkasteltuna lukijan ironian tulkintamahdollisuuksien tukevien käännösstrategioiden osuus oli kuitenkin kaikissa käännöksissä suurempi kuin niiden, jotka heikensivät ironista tulkintaa.
Within translation studies the main focus has been on target reader oriented translation theories and a functional approach in general.
Metodologisessa keskiössä ovat olleet kohdekulttuurin ja kohdekielisen lukijan huomioon ottavat käännösteoriat.
The aim of this study is to discover relevant answers to the question of how literary irony is transferred from the source culture to the target culture in such a way that it functions in a new culture, too, and is even able to retain its critical edge for a new audience.
Tutkimuksen tavoitteena on ollut selvittää, miten yhdessä kulttuurissa syntynyt kaunokirjallinen ironia voidaan välittää toista kulttuuria edustavalle lukijalle, ironian uudelle yleisölle.
In this study special attention was therefore paid to irony signals, which were analysed to ascertain how the possibility for an ironic interpretation was activated in the source texts, and how the translators used these to achieve a similar effect in the target texts.
Keskeinen kiinnostuksen kohde on siten ollut, miten kääntäjä aktivoi käännöksessään kohdetekstin lukijalle ironisen tulkintamahdollisuuden tarjoavat elementit ja mahdollistaa ironian toteutumisen myös kohdekulttuurissa.
In the first, they adopted the models used for irony in the source texts.
Selitystä voidaan etsiä keinoista, joilla ironiaa oli teksteihin rakennettu.
Additions have been previously discussed in studies dealing with the translation of humour or culture-bound features in general.
Tämä on tullut esille muun muassa käännösuniversaaleja koskevassa tutkimuksessa, jossa on tutkittu käännöskielelle tyypillisiä piirteitä.
Irony is often considered virtually untranslatable, or at least its very nature poses a great challenge to the translator.
Usein ironia kääntyi lähdekielestä kohdekieleen lähes sanasanaisena käännöksenä.
Modifications and additions were thus used to provide extra indications of ironic intention, revealing ironic tone, to increase ironic effect and explicating ironic context.
Muokkaukset ja lisäykset puolestaan toivat ironisiin tekstikohtiin muun muassa tulkinnassa auttavaa ensyklopedista tietoa tai tarkensivat muuten käsillä olevaa tilannetta.
To analyse this kind of irony, e.g. Gricean conversational maxims and implicatures, echoic mention theory, the pretence theory of irony or the allusional pretence theory of discourse irony, were used as a starting point.
Käytännössä kääntämisessä ongelmallisimmaksi nousivat ironian keinot, jotka olivat tiukasti sidoksissa lähdekieleen tai -kulttuuriin, kuten sanaleikit, sanojen semantiikasta avautuvat uudet ironiset tulkintamahdollisuudet sekä lähdekulttuurin tapojen ja ilmiöiden perusteella syntyvä ironia.
Compared to the English translation, both the Swedish and Finnish translations tend to follow the source text model more closely.
Tutkimuksen ennakko-odotuksista poikkeavin tulos oli, että ironian kääntämisessä käytettiin suhteellisen runsaasti lähdetekstin mallia läheisesti seuraavia käännösratkaisuja.
The methodology adapted here was based on a critical reading of theories of irony, of children s literature and the relevant literature in translation studies.
Tutkimuksen menetelmänä on ollut vertaileva käännösanalyysi yhdistettynä monitieteiseen teoriataustaan (kielitiede, kehityspsykologia ja kirjallisuustiede).
When translating irony for children and adolescents, it is important to exploit translation strategies that can increase the opportunities for the young target readers to detect, interpret and understand it.
Lasten- ja nuortenkirjallisuuden kohdalla kysymys tulkintamahdollisuuksista ja niiden tukemisesta on erityisen relevantti, koska lapset ja nuoret ovat usein vasta tutustumassa tähän uusia merkityksiä avaavaan keinoon ja sen tekstiin luomiin tasoihin.