natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The study presents a heuristic diagnosis of political poverty as loss of experiential freedom that involves four aspects of experience that have specifically political relevance: loss of trust, loss of expressivity, loss of a sense of access to the public world, and the loss of future temporality in experience.
Nämä ovat luottamus kanssaihmisiin ja yhteiskuntaan, kykenevyys ilmaisuun, kokemus pääsystä julkiseen maailmaan ja toivon, eli positiivisen tulevaisuushorisontin, läsnäolo havaintokokemuksessa.
This is a phenomenon which has been heretofore neglected by political theorists.
Työssä esitetään, että merkityksellisessä poliittisen toimijuuden kokemuksessa on monia osatekijöitä.
This thesis consists of four studies.
Tämä väitöskirja koostuu neljästä osatyöstä.
Gastric cancer (GC) is the fifth most common cancer worldwide and third most common cause of cancer-related deaths.
Mahasyöpä on maailman viidenneksi yleisin syöpätyyppi ja kolmanneksi yleisin syöpäkuolemien aiheuttaja.
In low-risk countries, such as Finland, most GCs are diagnosed at an advanced stage, which decreases the prognosis.
Matalan mahasyöpäriskin maissa kuten Suomessa, suurin osa mahasyövistä todetaan yleisimmin edenneessä vaiheessa, jolloin ennuste heikkenee.
1344 men with low PGI participated.
Tutkimukseen osallistui 1344 miestä, joilla oli matala PGI.
The patient materials of studies I-II were based on the previous Helsinki Gastritis Study, where 22 346 male smokers were screened for serum pepsinogen I (PGI).
Kaksi ensimmästä osajulkaisua pohjautuvat Helsinki Gastritis Study -tutkimukseen, jossa 22 346 mieheltä tutkittiin verestä pepsinogeeni I (PGI).
In the COX study, probiotic bacteria L. acidophilus and B. lactis did not affect COX-2 expression profile.
COX-tutkimuksessa L. acidophilus ja B. lactis eivät vaikuttaneet COX-2 entsyymin ilmentymiseen.
In the third study the aim was to investigate the results of surgical treatment in patients with early gastric cancer (EGC) and to elucidate the extent of lymphadenectomy (D1 vs D2) on morbidity and survival.
Kolmannessa työssä selvitettiin varhaisvaiheen mahasyöpää sairastavien potilaiden leikkaustuloksia ja verrattiin imusolmukkeiden poiston laajuuden (D1 vs D2) vaikutusta leikkauskomplikaatioihin ja ennusteeseen.
The third study consisted of 94 patients with EGC operated at Helsinki University Hospital between the years 1983 and 2007.
Kolmannessa tutkimuksessa oli mukana Meilahden sairaalassa vuosina 1983-2007 leikatut varhaisvaiheen mahasyöpää sairastaneet potilaat (n=94).
In two studies, the aim was to evaluate GC risk in elderly male smokers with atrophic corpus gastritis.
Kahdessa työssä oli tavoitteena tutkia atrofista gastriittia sairastavien tupakoivien miesten pitkäaikaismahasyöpäriskiä.
In the EGC study, the extent of lymphadenectomy did not affect survival, but the risk of complications was higher in D2 operated patients and those with total gastrectomy or pancreatic resection.
Varhaisvaiheen mahasyöpää koskevassa osatyössä imusolmukepoiston laajuus ei vaikuttanut potilaiden elinaikaan, mutta D2 lymfadenektomia sekä koko mahalaukun poistoleikkaus ja haiman osapoisto lisäsivät komplikaatioriskiä.
The aim of the fourth study was to investigate the cyclooxygenase (COX) profile of GC cell lines and the effect of two probiotic bacteria, Lactobacillus acidophilus and Bifidobacterium lactis, on COX expression profile.
Neljännessä osatyössä tutkittiin kahden probiootin (Lactobacillus acidophilus ja Bifidobacterium lactis) vaikutusta mahasyöpäsolujen syklo-oksygenaasi (COX) entsyymien tuotantoon.
Male smokers with atrophic corpus gastritis had an over 2-fold increased GC risk than the general male population.
Tupakointi yhdistettynä atrofiseen gastriittiin lisää mahasyöpäriskin yli kaksinkertaiseksi.
Extent of lymphadenectomy did not influence on survival of the patients with EGC.
Imusolmukkeiden poiston laajuus ei vaikuta varhaisvaiheen mahasyöpää sairastavien potilaiden ennusteeseen.
Probiotic bacterium L. acidophilus may possess cytoprotective properties in the gastric mucosa.
Lactobacillus acidophilus -bakteerilla saattaa olla mahalaukun limakalvoa suojaavia ominaisuuksia.
In study I, 35 (2.6%) men were diagnosed with GC during the follow-up with incidence rate 1.94/1000 patient-years.
Mahasyövän ilmaantuvuus oli 1,94/1000 potilasvuotta kohden.
Instead, L. acidophilus upregulated cytoprotective COX-1.
L. acidophilus lisäsi mahalaukun limakalvoa suojaavan COX-1 entsyymin eritystä.
COX expression profiles were determined by real-time PCR.
Neljännessä tutkimuksessa selvitettiin COX -entsyymien ilmentymistä RT-PCR:llä.
Male smokers with normal PGI had SIR 1.13; those with low PGI had SIR 2.43.
Vakioitu ilmaantuvuussuhde (SIR) samanikäiseen miespuoliseen vertailuväestöön verrattuna oli tupakoivilla miehillä ilman atrofista gastriittia 1.13 ja atrofisen gastriitin kanssa 2.43.
The staging methods OLGIM and TAIM can stratify patients with highest GC risk.
OLGIM- ja TAIM-luokituksista näyttää olevan hyötyä riskipotilaiden mahasyöpäriskiä arvioitaessa.
In study II, OLGIM and TAIM stagings showed prognostic value in evaluating GC risk in men with atrophic corpus gastritis.
Toisessa tutkimuksessa OLGIM- ja TAIM-luokituksilla oli parempi ennustearvo OLGA:an verrattuna.
We also created a new staging system, Topography, Atrophy, and Intestinal Metaplasia (TAIM), which combines atrophy and IM into one staging.
Toisessa osatyössä tutkittiin OLGA- ja OLGIM-riskiluokitusten sekä kehittämämme TAIM-luokituksen (lyhennelmä sanoista topografia, atrofia ja intestinaalinen metaplasia) hyödynnettävyyttä.
Additionally, Finland is systematically compared to the other Nordic countries.
Suomea verrataan lisäksi järjestelmällisesti muihin Pohjoismaihin.
These time series are analysed using quantitative methods in this study.
Tutkimuksessa analysoidaan näitä aineistoja määrällisiä menetelmiä käyttäen.
The Finnish incarceration statistics are also built to their maximum length.
Lisäksi Suomen vankilukutilastot rakennetaan enimmäispituuteensa.
The number of prisoners decreased in Denmark, Norway and Sweden but remained stable in Finland.
Sen jälkeen vankimäärä väheni Norjassa, Ruotsissa ja Tanskassa, mutta pysytteli vakaana Suomessa.
Incarceration rates began to differ in 1867.
Vankiluvut alkoivat erota toisistaan vuonna 1867.
Executions demanded by the statute were converted to deportations to Siberia, and most corporal punishments were converted in the courts of appeal.
Lain vaatimat teloitukset muunnettiin karkotuksiksi Siperiaan ja useimmat ruumiinrangaistuksetkin muunnettiin hovioikeuksissa.
In the meantime, offences related to the protection of communal moral values, such as illicit intercourse, breach of the sabbath and slander were slowly disappearing from the court agendas.
Samaan aikaan yhteisöllisten moraalikäsitysten suojeluun liittyneet rikosnimikkeet, kuten salavuoteudet, sapatin rikkomiset ja kunnianloukkaukset alkoivat vähitellen kadota tuomioistuinten asialistoilta.
The draconic penal system of the Swedish Civil Code of 1734 faded away during the century and the law was not enacted according to its letter.
Vuoden 1734 lain ankara rangaistusjärjestelmä hiipui pois vuosisadan kuluessa eikä lakia pantu täytäntöön sen kirjaimen mukaisesti.
The effects of the deportations from Finland to Siberia on the Finnish imprisonment rates and the severity of the criminal justice system is analysed for the first time in the study.
Siperiaan karkotusten vaikutusta Suomen vankilukuun ja rikosoikeudellisen järjestelmän ankaruuteen arvioidaan tutkimuksessa ensimmäistä kertaa.
The chapter on sentencing practices examines the criminal law reforms of the 19th century and the forms of punishment in legislature and court practice.
Rangaistuskäytäntöä koskevassa pääluvussa tarkastellaan 1800-luvun rikosoikeusuudistuksia sekä rangaistusmuotoja lainsäädännössä ja tuomioistuinkäytännössä.
By the end of the century, the Finnish incarceration rate was significantly higher than in the other Nordic countries.
Vuosisadan loppuun mennessä Suomen vankiluku olikin huomattavasti suurempi kuin muissa Pohjoismaissa.
The period of autonomy denoted the disappearance of the old forms of punishment and their replacement by the current system of incarceration and fines.
Autonomian aikaa leimaakin vanhojen rangaistusmuotojen katoaminen ja korvautuminen nykyisellä vankeuteen ja sakkoon perustuvalla järjestelmällä.
The new law was significantly delayed due to the so-called state night and Finland was left decades behind the other Nordic countries in terms of the criminal justice system.
Rikosoikeusuudistus kuitenkin viivästyi merkittävästi ns. valtioyön vuoksi ja Suomi jäi vuosikymmeniä muita Pohjoismaita jälkeen rikosoikeuden kehityksessä.
This development culminated in Finland in the enactment of the new Criminal Code of 1889.
Suomessa kehitys huipentui vuoden 1889 rikoslain säätämiseen.
During the century, convictions were starting to consist more and more of urban misdemeanours such as public intoxications.
Vuosisadan kuluessa tuomiot alkoivat enenevässä määrin koostua kaupunkien rikkomuksista, kuten juopumuksista.
Using the new data, it is for the first time possible to study how the imprisonment rates in Finland developed during the 19th century compared to the other Nordic countries.
Uutta aineistoa käyttämällä voidaan ensimmäistä kertaa tutkia, miten Suomen vankiluku kehittyi 1800-luvun aikana muihin Pohjoismaihin verrattuna.
The effects of the deporations may perhaps best be demonstrated by noting that during the 1870s Finland had in Siberia a second incarceration system which was as large as the one in Finland.
Karkotusten vaikutukset voidaan ehkä parhaiten tiivistää toteamalla, että Suomella oli 1870-luvulla Siperiassa toinen vapaudenmenetysjärjestelmä, joka oli kooltaan yhtä suuri kuin kotimaan vankilajärjestelmä.
The study consists of three main parts discussing respectively criminality, sentencing practice and the prison system.
Tutkimus koostuu kolmesta pääosiosta, jotka käsittelevät rikollisuutta, rangaistuskäytäntöä sekä vankilajärjestelmää.
Crime and Punishment according to Justice Statistics during the Finnish Autonomy : The Development of Crime and Sentencing Practices in Finland and the other Nordic Countries in 1809–1917
Autonomian ajan rikos ja rangaistus oikeustilaston valossa : tutkimus rikollisuuden ja rangaistuskäytännön kehityksestä Suomessa ja muissa Pohjoismaissa vuosina 1809–1917
The most important single event affecting the development of criminality in the 19th century was the Finnish famine of 1866–1868 which launched the first recorded crime wave in the history of Finland, causing theft convictions to quadruple in just two years.
Merkittävin yksittäinen 1800-luvun rikollisuuteen vaikuttanut ilmiö olivat Suomen 1860-luvun suuret nälkävuodet, jotka tuottivat Suomen historian ensimmäisen tilastoidun rikosaallon, kun varkaustuomiot nelinkertaistuivat kahdessa vuodessa.
The chapter on incarceration examines the structure and development of the prison system.
Vankeinhoitoa koskevassa pääluvussa tarkastellaan rangaistuslaitosjärjestelmän rakennetta ja kehitystä.
In the early 19th century crime and its control were concentrated in rural areas and the most common types of convictions were illicit intercourse and timber theft.
1800-luvun alkupuolella rikollisuus ja sen kontrolli keskittyivät maaseutualueille ja tyypillisimmät tuomitut rikosnimikkeet olivat salavuoteus ja metsänhaaskaus eli puuvarkaus.
With the new statistics, incarceration statistics now begin in 1810 and conviction and sanction statistics in 1842.
Uuden aikasarja-aineiston myötä vankilukutilastot alkavat nyt vuodesta 1810 ja muut oikeustilastot vuodesta 1842.
A collection of statistics depicting convictions, sanctions and imprisonment in Finland, Denmark, Norway and Sweden in 1809–1917 is also constructed in the study.
Tutkimuksen yhteydessä myös rakennetaan tilastoaineisto, joka kuvaa rikostuomioita, seuraamuksia sekä vankiloita Suomessa, Norjassa, Ruotsissa ja Tanskassa vuosina 1809–1917.
The inclusion of the deported in the analysis of incarceration rates shows that the Finnish criminal justice system at the end of the 19th century was significantly more severe than in the other Nordic countries.
Siperiaan karkotettujen luvun huomioiminen osoittaa, että Suomen rikosoikeudellinen järjestelmä oli 1800-luvun loppupuolella merkittävästi ankarampi kuin muissa Pohjoismaissa.
The purpose of this study is to form an overall view of the development of recorded crime, sentencing practices and incarceration rates in Finland during the period of autonomy.
Tutkimuksen tarkoituksena on muodostaa kokonaiskuva tilastoidun rikollisuuden, rangaistuskäytännön sekä vankilukujen kehityksestä Suomessa vuosina 1809–1917.
Unfortunately, those encouraging complete responses happen only in a minority of patients (< 10%).
Valitettavasti näitä täydellisiä hoitovasteita esiintyy vain pienessä osassa potilaista (< 10%).
Over the last ten years, the use of immunotherapeutic treatments for cancer has exponentially increased due to the promising responses across different tumour types.
Viimeisen kymmenen vuoden aikana immunoterapian käyttö syövän hoidossa on kasvanut eksponentiaalisesti johtuen useissa eri syöpätyypeissä esiintyneistä lupaavista hoitovasteista.
One of the particularities of the approach is that patients can develop long lasting curative responses.
Yksi immunoterapian erityispiirre on potilaiden mahdollisuus kehittää pitkäaikaisia parantavia hoitovasteita.
While in vivo murine and hamster models provided the basis for direct antitumour effect and survival assessments, other studies including human tumour sample histocultures and other in vitro experiments were performed to understand the subjacent cellular and molecular mechanisms involved.
In vivo hiiri- ja hamsterimallit muodostivat pohjan suorille kasvainvaikutuksille ja selviytymistutkimuksille, kun taas ihmiskudosten viljelykokeet ja muut in vitro -tutkimukset antoivat lisätietoa solunsisäisistä ja molekylaarisista mekanismeista.
To study the potential of oncolytic viruses to increase the efficacy of immune checkpoint inhibitors, an array of preclinical models that allowed to study the matter from different angles were used.
Tutkiaksemme onkolyyttisten virusten mahdollisuutta tehostaa immuunivasteen vapauttajien toimintaa, käytimme useita prekliinisillä malleja, jotka mahdollistavat ilmiön tutkimisen useista lähestymiskulmista.
That synergistic combination rendered an increased percentage of responses even in tumours previously resistant or refractory to immune checkpoint inhibitors.
Synergistinen yhdistelmä paransi hoitovastetta jopa kasvaimissa, jotka olivat aiemmin olleet vastustuskykyisiä immuunivasteen vapauttajille.
Results obtained from clinical experiences showed that patients responding better to immune checkpoint inhibitors tend to have "hot tumours", meaning that there are effector components (such as T cells) and the microenvironment supports their function.
Kliininen kokemus on osoittanut immuunivasteen vapauttajista hyötyvien potilaiden omaavan useammin "kuumia kasvaimia", joille on tyypillistä sekä immuunisolujen esiintyminen, että niiden toimintaa tukeva kasvaimen mikroympäristö.
Overall, this work revealed the potential of using engineered adenoviruses to repolarize the tumour microenvironment in general and the T-cell compartment in particular to a point that complement the mechanism of action of PD-1 and PD-L1 inhibitory antibodies.
Kokonaisuudessaan tämä väitöstyö osoittaa modifioitujen adenovirusten kyvyn muokata kasvaimen mikroympäristöä tavalla, joka tukee PD-1- ja PD-L1-vasta-ainehoitojen vaikutusmekanismeja erityisesti T-soluihin liittyen.
Viruses are able to trigger the immune alarm and thus, make tumours hot when their replication is restricted to the tumour.
Virukset kykenevät herättämään immuunivasteen tehden kasvaimista "kuumia" erityisesti silloin, kun niiden lisääntyminen on rajoitettu kasvainkudokseen.
Immune checkpoint inhibitors, like anti-PD-1 or anti-PD-L1, are embodiments of that kind of therapy, whose concept revolves around the concept of stopping inhibitory signals that limit the development of antitumour responses.
Immuunivasteen vapauttajat, kuten PD-1- ja PD-L1-vasta-aineet, ovat immunoterapiaa, jonka vaikutusmekanismi perustuu immuunivastetta inhiboivien signaalien estoon.
The best T-cell engagement was provided by the adenovirus candidate.
Tutkimuksissa parhaan T-soluvasteen herätti adenoviruksiin kuuluva virus.
In both cases, the proposed strategy was able to cure all the animals.
Kummankin vasta-aineen kohdalla yhdistäminen adenovirusterapiaan paransi kaikki koe-eläimet.
Due to the critical role of the T-cell compartment surrounding the activity of immune checkpoint inhibitors, different virus families were studied in terms of their ability to trigger T-cell responses.
T-solut ovat tärkeässä roolissa immuunivasteen vapauttajien toiminnan kannalta, minkä vuoksi tutkimme useiden eri virusperheiden kykyä herättää T-soluvaste.
An adenovirus engineered to support further antitumour immune responses was used to enable anti-PD-1 and anti-PD-L1 therapies.
Modifioitu adenovirus kykeni tehostamaan syöpäkudokseen kohdistuvaa immuunivastetta ja täten parantamaan PD-1- ja PD-L1-vasta-ainehoitojen tehoa.
To make immune checkpoint inhibitors work in those patients with cold tumours, the use of oncolytic adenoviruses could provide the spark to warm them.
Immuunivasteen vapauttajien tehon parantamiseen myös "kylmiä kasvaimia" omaavilla potilailla voidaan hyödyntää onkolyyttisiä adenoviruksia.
Additionally, tumours that were already refractory to anti-PD-1 still respond to virotherapy and the virus resets the tumour microenvironment sensitizing those tumours respond to anti-PD-1.
Lisäksi jo vastustuskyvyn PD-1-vasta-aineelle kehittäneet kasvaimet vastasivat adenovirusterapiaan.
Private Actors in Space Law : The Legality of Space Resource Exploitation
Yksityiset toimijat avaruusoikeudessa : avaruuden luonnonvarojen hyödyntämisen laillisuus
The hierarchy of norms will be derived from ICJ statute Article 38, with treaty interpretation being done through the use of the Vienna Convention Articles 31 and 32.
Oikeuslähdeoppina käytetään kansainvälisen tuomioistuimen peruskirjan 38 artiklan oppeja sekä valtiosopimusten tulkinnassa Wienin valtiosopimuksia koskevan yleissopimuksen 31 ja 32 artiklojen tulkintasääntöjä.
The research is completed using a legal dogmatic method and partially a politico-legal one.
Tutkielmamenetelmänä toimi oikeusdogmaattinen tutkimusmenetelmä sekä osin osittain oikeuspoliittinen näkökulma.
The main sources being used are specific national space resource legislation (The United States, Luxembourg, and the UAE), international space law treaties (the most important ones being the Outer Space Treaty and the Moon Agreement), the legal principles derived out of those international treaties, and especially those scientific articles, books, and writings that concern themselves with space resource topics in the field of law.
Tutkimuksen päälähteinä ovat tietyt kansalliset avaruuden luonnonvaroista määräävät kansalliset lainsäädännöt (Yhdistyneet Arabiemiirikunnat, Luxembourg, ja Yhdysvallat), kansainväliset avaruusoikeussopimukset (tärkeimpinä avaruusyleissopimus ja kuusopimus) sekä erityisesti ne tieteelliset artikkelit ja kirjoitukset, jotka määräävät avaruusperäisitä luonnonvaroista, sekä niistä sopimuksista johdetut oikeudelliset periaatteet.
The thesis focuses on the legality of use of space-based resources, on behalf of private actors and States.
Tutkielma keskittyy avaruuden luonnonvarojen hyödyntämisen laillisuuteen yksityistoisten toimijoiden ja yksittäisten valtioiden intressien valossa.
This forms a considerable risk to the international space law principle on the sharing of space resources as the common property of all mankind.
Tämä muodostaa merkittävän riskin kansainvälisen avaruusoikeuden keskeiselle oikeusperiaatteelle hyötyjen jakamisesta ihmiskunnan yhteisenä perintönä.
The final deductions of this research are that in the end it would be pertinent to crate new international space resource law, so that private actors functioning in the realm of outer space would be more efficient and predictable, and the principle of space resources as the common good of all mankind would be realised not just de jure, but also de facto.
Tutkielmassa päädytään siihen, että lopulta kuitenkin tarvittaisiin uutta yhtenäistä kansainvälistä lainsäädäntöä avaruusluonnonvarojen hyödyntämisestä, jotta yksityistenkin tekijöiden lisääntyvä toimiminen olisi sujuvampaa ja kansainvälinen periaate avaruusluonnonvaroista ihmiskunnan yhteisenä hyvänä toteutuisi paitsi de jure, myös de facto.
The third question aims to discover if national space law is beginning to overtake international space law norms, in the specific case of laws concerning space resource extraction, and if States are driving their own interests instead of sharing the benefits as the common property of all nations and peoples.
Kolmantena tutkimuskysymyksenä on, että alkavatko kansalliset avaruuslainsäädännöt ohittaa kansainvälisestä oikeudesta saatuja normeja avaruuden luonnonvaroista sekä ajavatko kansallisvaltiot omia hyötyjään sen sijaan, että ne jakaisivat ne saadut hyödyt toisten valtioiden kesken, ihmiskunnan yhteisenä perintönä.
This is especially true of the international space law system.
Jäljessä kehitystä näistä kahdesta on etenkin kansainvälinen avaruusoikeus.
There are three main research questions, out of which the first one asks whether private actors need their own legal regimes and instruments, separate from those that bind States.
Ensimmäisenä tutkimuskysymyksenä on, että tarvitsevatko avaruudessa toimivat yksityiset toimijat oman lainsäädäntönsä ja oikeudellisen instrumenttinsa, joka eroaa nykyisestä kansainvälisestä lainsäädännöstä.
The existing national space law systems also undercut international treaty principles with the effect that international space resource law is becoming less effective in controlling space resources.
Olemassa olevat kansalliset järjestelmät osittain leikkaavat kansainvälisiä normeja sillä seurauksella, että kansainvälinen lainsäädäntö uhkaa jäädä toissijaiseksi avaruusluonnonvarojen sääntelyssä.
The second question continues by asking if the constant development of national space legislation is in fact countering international legal principles set forth in the space law treaties.
Toisena tutkimuskysymyksenä on, että korvaavatko koko ajan kehittyvät kansallisvaltioiden kansalliset avaruusoikeuslainsäädännöt kansainvälisen avaruusoikeuden instrumentteja ja periaatteita.
The aim of this thesis was to find out whether the enactment of national space law is countering international space law principles, especially in the case of space law concerning space-based resources.
Tutkielman kohteena on selvittää syrjäyttävätkö kansalliset avaruuslait kansainvälisen avaruusoikeuden ja valtaako kansallinen avaruusoikeus sen paikan avaruusoikeuden pääinstrumenttina ja -oikeuslähteenä, erityisesti kun kyseessä ovat avaruuden luonnonvarat.
The conclusion of this research illustrated that the national and international space law systems, with regards to space resources, are outdated and insufficient for modern realities.
Tutkielman lopputuloksena todetaan sekä kansallisen, että kansainvälisen avaruusoikeusjärjestelmän olevan puutteellisia avaruusluonnonvarojen hyödyntämisen näkökulmasta.
National interests are in constant disagreement with international space resource law, which greatly hinders any developments in it.
Tätä selittää etenkin kansalliset intressit, jotka ovat ainakin osittain esteenä kansainvälisen oikeuden kehitykselle.
The use of terrorist organisations as proxies has become more attractive for states seeking to avoid the increasing costs of traditional warfare and the risk of nuclear war.
Terroristijärjestöjen käyttö asiamiehinä on tullut houkuttelevammaksi valtioille perinteisen sodankäynnin kasvavien kustannusten ja ydinsotavaaran vuoksi.
Holding states responsible for sponsoring international terrorist groups
Valtioiden saattaminen vastuuseen terroristijärjestöjen tukemisesta