natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The idea has been to sketch a theoretical model based on gestural communication between a conductor and an orchestra, and to give one example of the many possible ways of studying the gestures of a conductor.
Tutkimuksen tarkoituksena on ollut hahmotella kapellimestarin ja orkesterin väliselle kommunikaatiolle perustuva teoreettinen malli ja esittää yksi mahdollinen tapa tutkia kapellimestarin eleitä ja työprosesseja.
The starting point was conducting as a myth, and the goal has been to find its practical opposite the practical core of the profession.
Pääosin historiallisen ja sosiologisen tutkimuksen lähtökohtana on myytin käsite ja tarkoituksena määritellä sen käytännönläheinen vastakohta: ammatin praksis eli työn käytännöt ja niiden ydin, johtamisele.
In practical terms, this means taking the historical and social concept of a great conductor apart to look for the practical core gestural communication.
Käytännössä tämä tarkoittaa niin kutsutun suuren kapellimestarin käsitteen purkamista ja erilaisten käytännön työhön liittyvien eleiden määrittelyä ja analysoimista.
What has been studied is whether one can theorise and analyse this core, and how.
Tutkimuksessa tarkastellaan mahdollisuuksia teoretisoida ja analysoida työn praksista ja erilaisia eleitä, ja selvitetään, mitkä tieteelliset ja teoreettiset menetelmät tekevät sen mahdolliseksi.
The present work is divided into two parts.
Väitöskirjassa on kaksi osaa.
The symmetric passions of self-interest and pride can only be controlled by the corresponding moral institutions.
Itserakkaus ja ylpeys käsitettiin symmetrisinä passioina, joita voidaan kontrolloida ainoastaan niitä vastaavan moraali-instituution avulla.
It focuses on the social elements of Hume’s Treatise of human nature (1739–40) and the necessary connection between science of man and politeness, civilised monarchies, social distance and hierarchical structure of civil society.
Keskeistä väitöskirjassa on Humen Treatise of human nature teoksen (1739–40) sosiaalisten elementtien uudelleenarviointi, kohteliaisuus moraalifilosofisena käsitteenä ja sivistyneen monarkian, sosiaalisen etäisyyden sekä yhteiskunnan hierarkkisen rakenteen merkitys.
The study incorporates aspects of intellectual history, history of philosophy and book history.
Työ kuuluu aatehistorian alaan, yhdistäen myös filosofian historian ja kirjahistorian näkökulmia ja metodeja.
This interpretation, based partly on previously unknown sources, challenges F. B. Kaye’s influential decision to publish the two parts of The Fable of the Bees as a uniform work of two volumes.
Väitöskirjan uusi tulkinta haastaa F. B. Kayen ratkaisun julkaista The Fable of the Beesin kaksi erillistä osaa myöhemmin yhtenäisenä teoksena.
In order to understand David Hume’s thinking, the intellectual development of Bernard Mandeville (1670–1733) needs to be accounted for.
Ymmärtääksemme David Humen yhteiskuntateoriaa on meidän ymmärrettävä Bernard Mandevillen (1670–1733) ajattelua ja uus-augustinolaista moraalifilosofiaa.
This work offers a novel interpretation of David Hume’s (1711–1776) conception of the conjectural development of civil society and artificial moral institutions.
Tämä väitöskirja tarjoaa uuden tulkinnan yhteiskunnan kehityksestä osana David Humen (1711–1776) filosofista järjestelmää.
A distinctive character of Mandeville and Hume’s account of human nature and moral institutions was the introduction of a simple distinction between self-love and self-liking.
Väitöskirjan keskeisiä tuloksia on, että Mandevillen ja Humen poliittisen filosofian erityispiirre oli erottelu itserakkauden ja ylpeyden välillä.
The main relevance, however, of the ‘Intellectual development of Mandeville’ is to function as the context for the young Hume.
Mandevillen intellektuaalisen kehityksen tärkein merkitys on kuitenkin toimia kontekstina nuoren Humen ajattelun analysoimiseen väitöskirjan toisessa osassa.
In the case of self-love or self-interest, the corresponding moral institution is justice.
Itserakkauden kohdalla moraali-instituutio on oikeudenmukaisuus, joka on rajattu koskemaan omistamista.
If we do not understand this analogy, we do not understand the nature of either justice or politeness.
Näiden perustavanlaatuisten moraali-instituutioiden johtamisessa ihmisluonnosta on selvä analogia, jonka ymmärtäminen on välttämätöntä ymmärtääksemme niin oikeudenmukaisuuden kuin kohteliaisuudenkin luonteen.
In order to make this change more apparent, Mandeville’s career and the publishing history of The Fable of the Bees are examined comprehensively.
Ymmärtääksemme tämän muutoksen ja sen merkityksen, Mandevillen henkilöä, uraa ja erityisesti hänen teostensa julkaisuhistoriaa selvitetään perustuen osittain aikaisemmin tuntemattomaan lähdemateriaaliin.
In the first part, ‘Intellectual development of Bernard Mandeville’, it is argued that the relevance of the paradigmatic change in Mandeville’s thinking has been missed.
Ensimmäinen käsittelee Bernard Mandevillen intellektuaalista kehitystä.
Respectively, concerning self-liking or pride the moral institution is politeness.
Täsmälleen samalla tavalla, ylpeyttä kontrolloi kohteliaisuus.
This part will also reveal the relevance of Greatness of mind as a general concept for David Hume’s moral and political philosophy.
Lopputuloksena on uusi tulkinta yhteiskunnan kehityksestä osana Humen filosofista järjestelmää.
It draws a picture of Mandeville turning from the Hobbism of The Fable of the Bees to an original theory of civil society put forward in his later works.
Mandevillen kuuluisa The Fable of the Bees perustui ajatukselle, että kaikki teot voidaan palauttaa egoismiin.
An historic and sociological approach is developed, which will be useful for modernity and identity analysis, and so on post modernity and globalization.
Lähestymistapa on historiallinen ja sosiologinen, mikä edesauttaa modernismin ja identiteetin analyysia, jota kehitellään edelleen postmodernismiin ja globalisaatioon.
Chapters 4 and 5 are about history of jazz in Chile until beginning of XXI century.
Luvut neljä ja viisi käsittelevät jazzin historiaa Chilessä 2000-luvun alkuun.
Identity has been studied in texts of Aharonián, Cordúa, Garretón, Gissi, Larraín and others.
Identiteettiä ovat tutkineet Aharonián, Cordúa, Garretón, Gissi, Larrain ja monet muut.
Chapter 3 is about Latin-American musicology and jazz investigations, in relation to approach developed in chapter 2.
Luvussa kolme tarkastellaan Latinalaisen Amerikan musiikkitiedettä ja jazztutkimuksia suhteessa tutkimuksen lähestymistapaan, joka on esitelty luvussa kaksi.
Modernity, postmodernity and identity of jazz in Chile : The cases of the generation of 1990 and Ángel Parra
Moderni, postmoderni ja identiteetti Chilen jazz-musiikissa : Ángel Parra ja 1990-luvun sukupolvi
This behaviour has solved in a creative way, subjects like modernity and identity in jazz practice in a Latin-American country.
Hänen musiikkinsa on edennyt luovalla tavalla, modernismi ja identiteetti ilmenevät hänen jazzmusiikissaan Latinalaiselle Amerikalle ominaiseen tapaan.
Final chapters focus and detach latest jazz musician s generation in 1990 decade and composer guitarist Angel Parra.
Päätösluvut keskittyvät 1990-luvun uusinta jazzmuusikoiden sukupolvea sekä säveltäjä-kitaristia Ángel Parraa.
Conclusions of this investigation detach the modernist mechanical that has conducted jazz development in Chile, which in Ángel Parra´s case has been overcame by a post modernist behaviour.
Tutkimuksen johtopäätöksissä tarkastellaan modernismin mekaniikkaa, joka on ohjannut jazzin kehitystä Chilessä.
The debate concerning the old and new within ballet is also touched upon.
Viimeksi mainittuun liittyy myös kysymys uudesta ja vanhasta baletista.
In Helsinki, Stockholm and Berlin, the lack of a solid local canon made critics and audiences more open to new influences, and ballet was discussed in a much broader cultural context than that provided by the local ballet tradition.
Helsingissä, Tukholmassa ja Berliinissä vahvan kaanonin puuttuessa yleisö ja kriitikot olivat avoimempia uusille virtauksille, ja baletista keskusteltiin sen omaa traditiota laajemmassa kulttuurisessa kontekstissa.
In Copenhagen, the strong local canon based on August Bournonville s works influenced the Danish criticism of Russian ballet.
Esimerkiksi Kööpenhaminassa August Bournonvillen traditioon pohjautuva vahva paikallinen kaanon vaikutti tanskalaisten kriittiseen asenteeseen venäläisiä kohtaan.
Issues like the central position of written documentation, the importance of geographical centres, the emphasis on novelty and reformers and the short and narrow scholarly tradition have affected the formation of the dance history canon in the west, often imposing limits on the historians and narrowing the scope of research.
Kirjallisten lähteiden keskeinen asema, maantieteellisten keskusten ensisijainen rooli, keskittyminen alaa uudistaviin taiteilijoihin sekä tanssintutkimuksen lyhyt traditio ovat vaikuttaneet tanssinhistorian kaanonin muodostumiseen lännessä ja rajoittaneet tutkimusaiheiden valintaa.
The analysis of the tours concentrates on four themes: virtuosity, character dancing, the idea of the expressive body, and the controversy over ballet and new dance.
Kunkin kaupungin osalta kiertueita tarkastellaan neljän teeman kautta, jotka ovat tanssijan virtuositeetti, karakteritanssit, ilmaiseva keho sekä baletin ja tanssin uusien suuntausten välinen ristiriita.
The synchronic approach of the study covers the various cities as well as genres and thus stretches the rather rigid geographical and genre boundaries of dance historiography.
Aihetta lähestytään synkronisesti tarkastelemalla esityksiä eri kaupungeissa, ja väitöskirja rikkoo tanssinhistorian tutkimukselle tyypilliset tiukat maantieteelliset ja tanssinlajien väliset raja-aidat.
By exploring this genre and its dancers, the thesis brings to light artists who are less known in the current dance history canon, but who made considerable careers in their own time.
Tarkastelemalla karakteritansseja ja niiden esiintyjiä tutkimus nostaa esiin kaanonin ulkopuolelle jääneitä taiteilijoita, joista monet tekivät merkittävän uran omana aikanaan.
The study explores the first appearances of Russian ballet dancers on the stages of northern Europe in 1908 1910, particularly the performances organized by a Finnish impresario, Edvard Fazer, in Helsinki, Stockholm, Copenhagen and Berlin.
Tutkimuksessa käsitellään suomalaisen impressaarin Edvard Fazerin järjestämiä venäläisten balettitanssijoiden Pohjois-Eurooppaan suuntautuneita kiertueita 1908 1910.
The study also explores the role of the canon in dance history, revealing some of the diversity which underlies the standard canonical interpretation of early twentieth-century Russian ballet by bringing in source material from the archives of northern Europe.
Tutkimus kritisoi kanonisoitua tulkintaa aikakauden venäläisestä baletista ja pyrkii osin ennen julkaisemattomaan lähdemateriaaliin pohjautuen nostamaan esille tekijöiden ja tapahtumien moninaisuuden, jonka kanonisoitu historiankirjoitus on peittänyt alleen.
The contemporary interest in the more natural, expressive human body, emerging both in theatre and dance, was an international trend that also influenced the way ballet was discussed.
Ajan teatterille ja uusille tanssivirtauksille tyypillinen kiinnostus luonnolliseen, ilmaisulliseen kehoon vaikutti baletin vastaanottoon.
The company, which consisted of dancers from the Imperial Theatres of St. Petersburg, travelled under the name The Imperial Russian Ballet of St. Petersburg.
Keisarillisen venäläisen baletin nimellä esiintynyt ryhmä koostui Pietarin Mariinski-teatterin tanssijoista, ja se antoi yli 70 näytöstä vuosina 1908 1910.
Character dancing, now at low ebb, played a central role in the success of the Imperial Russian Ballet, not only because of its exoticism but also because it was considered to echo the kind of performing body represented by new dance forms.
Eksoottisuuden lisäksi niiden katsottiin edustavan uudenlaista kehollista ilmaisua, joka oli verrattavissa ajan uusiin tanssivirtauksiin.
In Pynchon, death is never a mere biological given (or event); it is always determined within a certain historical, cultural, and ideological context.
Niinpä kuolema ei koskaan ole pelkästään yksilöä koskeva biologinen fakta, vaan se määrittyy aina tietystä historiallisesta ja yhteiskunnallisesta kontekstista käsin.
For Baudrillard, the modern notion of death as negativity in relation to the positivity of life, and the fact that death cannot be given a proper meaning, betray an antagonistic relation between death and the notion of value.
Kuoleman määrittyminen ainoastaan negaationa suhteessa elämään, kuoleman sosiaalinen torjunta sekä se, että kuolema pakenee merkityksellistämistä kertovat käsitteellisellä tasolla kaikki kuoleman ja arvon välisestä antagonistisesta suhteesta.
In this study, Pynchon s cultural criticism and his poetics come together, and I analyze the subversive role of death in his fiction through Jean Baudrillard s genealogy of the modern notion of death from L échange symbolique et la mort (1976).
Kuoleman "käänteentekevää" roolia Pynchonin tuotannossa käsitellään myös Jean Baudrillardin teoksen Échange symbolique et la mort (1976) valossa.
Determined as a conceptual and social "other side", death in Pynchon forms a challenge to modern culture, and makes an unexpected return: the dead return to haunt the living, the inanimate and the animate fuse, and technoscientific attempts at overcoming and controlling death result in its re-emergence in mass destruction and ecological damage.
Kuitenkin pyrin väitöskirjassani osoittamaan, että kuolemalle on Pynchonin tuotannossa aina ominaista tietty käännettävyys, ambivalenssi: elollisen ja elottoman välinen raja hämärtyy, kuolleet palaavat elävien keskuuteen ja teknis-tieteelliset pyrkimykset kontrolloida ja ylittää kuolema johtavat ympäristö- ja joukkotuhoihin.
This dissertation analyzes the interrelationship between death, the conditions of (wo)man s social being, and the notion of value as it emerges in the fiction of the American novelist Thomas Pynchon (1937 ).
Väitöskirjan aiheeena on kuoleman rooli amerikkalaisen kirjailijan Thomas Pynchonin (1937 ) tuotannon kulttuurikritiikissä ja poetiikassa.
Throughout his work, Pynchon questions the strict ontological separation of life and death by showing the relationship between this separation and social power.
Kuoleman kautta Pynchon kuvaa yksilöiden ja kulttuurin suhdetta aikaan, historiaan, kieleen, toiseuteen ja valtaan.
Death constitues a central thematic in Pynchon s work, and it emerges through recurrent questions of mortality, suicide, mass destruction, sacrifice, afterlife, entropy, the relationship between the animate and the inanimate, and the limits of representation.
Kuolema on keskeinen aihe Pynchonin tuotannossa, jossa toistuvat kuolinkohtaukset, apokalyptiset visiot ja kuolevaisuuden yleinen pohdinta, ja tästä syystä Pynchon onkin usein nähty pessimistisenä kirjailijana.
Pynchon s present work includes six novels V. (1963), The Crying of Lot 49 (1966), Gravity s Rainbow (1973), Vineland (1990), Mason & Dixon (1997), Against the Day (2006) and several short stories.
Pynchonin tuotanto on poikkeuksellinen amerikkalaisessa kirjallisuudessa ja hänet on pääteoksensa Gravity s Rainbow (1973) ilmestymisen jälkeen yleisesti luettu romaanimuodon suurten uudistajien joukkoon.
Textualized, death appears in Pynchon's writing as a sudden rupture within the textual functioning, when the "other side", that is, the bare materiality of the signifier is foregrounded.
Pynchonin poetiikkaa luonnehtii toistuvasti tekstin silmiinpistävä materiaalisuus, kun sanat ja kielelliset merkit ajoittain kadottavat merkitysfunktionsa.
Baudrillard sees an intrinsic bond between the social repression of death in modernity and the emergence of modern political economy, and in his analysis economy and language appear as parallel systems for generating value (exchange value/ sign-value).
Modernin ajan suhde kuolemaan perustuu Baudrillardin mukaan kuoleman kieltämiseen ja kuolleiden katoamiseen sosiaalisesta elämästä, mikä johtuu siitä, että elämä on muuttunut absoluuttiseksi arvoksi, johon kohdistuu tarkka yhteiskunnallinen kontrolli.
Through this rupture emerges a form of thinking Baudrillard labels the symbolic, characterized by ambivalence and the subversion of conceptual opposites.
Baudrillardin kuolema-analyysissä keskeistä on kuoleman suhde arvon käsitteeseen, joka liittää toisiinsa rationalismin, taloustieteen, sosiologian ja semiologian.
Conceptual divisions also reflect the relationship between society and its others, and death becomes that through which lines of social demarcation are articulated.
Elämän ja kuoleman välisestä rajalinjasta tulee Pynchonilla myös sosiaalisten rajanvetojen kuva, kun erilaiset marginaaliryhmät rinnastuvat kuolleisiin ja päinvastoin, kun kuolleet asuttavat järjestäytyneen yhteiskunnan tai virallisen historiankirjoituksen "toista puolta".
Afterwards he helped to ensure that the young republic also stayed independent.
Hänen toimintansa oli myös varmistamassa nuoren tasavallan säilymistä itsenäisenä.
Laurila had to give up his military career at the end of 1944.
Laurila joutui luopumaan sotilasurastaan vuoden 1944 lopussa.
The main aim is a permanent reconstruction and reinterpretation of past events through the experiences of the study object.
Tavoite on tutkimuskohteeseen kytkeytyneiden menneisyyden tapahtumien rekonstruointi ja tulkinta.
The conflicts between them became widely known in the attack phase of the Continuation War in 1941 at the latest.
Henkilöristiriidat tiedostettiin laajemmin viimeistään jatkosodan hyökkäysvaiheessa kesällä 1941.
The life and times of Laurila are intertwined with the crucial events that led to the Finnish Declaration of Independence.
Laurilan elämänvaiheet sivuavat keskeisiä Suomen itsenäistymiseen johtaneita tapahtumia.
In the years that followed he did what he could to ensure that the South Ostrobothnia Civil Guard patrimony remained in the province.
Tulevina vuosina hän teki voitavansa Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntaomaisuuden säilyttämiseksi maakuntalaisten hallinnassa.
A broader practice of qualitative methods was utilized in the research.
Tehtävänasettelussa noudatetaan kvalitatiivisen historian tutkimuksen muotoa.
His uncompromising stand in this matter annoyed some among the higher ranking officers.
Näin ollen hän saattoi ehdottomuudessaan toimia tavalla, joka aiheutti tyytymättömyyttä korkeampiarvoisten upseerien keskuudessa.
Matti Laurila (1895 1983) This is a biographical research of a Jaeger officer, a Civil Guard Chief, a Field Commander Matti Laurila.
Matti Laurila(1895 1983) Väitöskirja on elämäkertatutkimus Matti Laurilasta: jääkäriupseeri, suojeluskuntapäällikkö, rintamakomentaja.
After the Winter War Laurila got himself into a dispute with Jaeger Colonel H. E. Hannuksela that would have long-lasting consequences.
Talvisodan jälkeen Laurilan ja jääkärieversti H. E. Hannukselan välisillä ristiriidoilla oli vakavat jälkiseuraukset.
Laurila's position as a respected authority in South Ostrobothnia remained unchanged until his death.
Laurilan auktoriteettiasema Etelä-Pohjanmaalla säilyi hänen elämänsä loppuun saakka.
After disobeying a direct order, Sven Saarikoski from Lapua was shot dead by his commanding officer, K. A. Ståhlberg, on the ice of the river Aa. Laurila faced the horrors of war at closer quarters, for he lost his father and his brother in the battle of Länkipohja on 16th March 1918.
Talvella 1917 jääkäri Laurila näki, kuinka ylijoukkueenjohtaja K. A. Ståhlberg teloitti äkkipikaistuksissaan käskystä kieltäytyneen jääkäri Sven Saarikosken Aa-joen jäälle.
This battle was a major turning point for Laurila and profoundly influenced the rest of his life.
Tämä oli käännekohta Laurilan elämässä.
After the rebellion Laurila routinely opposed anything he saw as a threat to the independence of the Civil Guard.
Laurila osallistui 1930-luvulla aktiivisesti myös suojeluskuntajärjestön itsenäisyyden puolustamiseen.
Finnish Artists and Rome in the 19th Century
Kulttuurisia kohtaamisia : Suomalaiset kuvataiteilijat ja Rooma 1800-luvulla
The study highlights many long-forgotten artists who were influential in shaping Finnish art, culture and identity in their time.
Valokeilaan pääsevät omana aikanaan arvostetut taiteilijat, jotka olivat osallisina suomalaisen kulttuuri- ja taide-elämän muotoilemisessa.
The study proves that in Finland, like in all of Europe, the stay in Rome was considered to be a necessary part of becoming a true artist.
Kulttuurihistorian näkökulmasta laadittu tutkimus osoittaa, että juuri varhaiset suomalaistaiteilijat Roomassa loivat Suomen kansalliselle taide-elämälle hyvin kansainvälisen perustan.
Dozens of Finnish artists, practically all the professional sculptors and painters, travelled to and stayed in Rome during the 19th century.
Tutkimuksessa selvitetään ensi kertaa kattavasti, keitä suomalaisia kuvataiteilijoita asui ja työskenteli Roomassa 1800-luvulla.
In all, the scrutiny of Finnish artists in their wide social, ideological and international framework gives an interesting aspect to the cultural ambiance of the 19th century, in both Rome and Finland.
Roomansuomalaiset taiteilijat vaikutteineen, elämäntarinoineen ja teoksineen osallistuivat lähtemättömällä tavalla kulttuuriseen vuorovaikutukseen ja aikalaiskeskusteluun Suomessa ja Euroopassa 1800-luvulla.
The stay in Rome provided a northern artist with overwhelming opportunities that were incomparable to the unestablished and modest forms of artistic life Finland could offer.
Rooman-kävijät olivat tärkeä osa suomalaisen taide-elämän varhaisvaiheita.
Already the journey was an integral part of the encounter with Rome, corresponding with the civilized ideal of the period.
Miten suomalaistaiteilijat kohtasivat Rooman ja mitä merkityksiä roomalaisuuteen sitoutumisella oli heille?
For these early masters of Finnish art, the Scandinavian communality and universal artistic identity seemed to be more significant than their nationality.
Monet heistä on sittemmin unohdettu historiankirjoituksessa, kun kansalliset sisällöt tulivat kansainvälisiä esikuvia tärkeämmiksi kotimaisessa taiteessa.
The study at hand concentrates for the first time on the Finnish artists in Rome in corpore, and analyses their way of life based on a broad variety of previously unknown and unexplored sources from a number of archives in both Scandinavia and Rome.
Runsaat, aiemmin tuntemattomat alkuperäislähteet ja monipuolinen vertailuaineisto valottavat suomalaisen kuvataiteen varhaisimpien mestareiden kosmopoliittisuutta.
This plan was completely changed at the beginning of September.
Suunnitelma muuttui seuraavan kerran jo syyskuun alussa.
This plan was short-lived.
Se toteutettiin onnistuneesti.
The Suez Crisis caught the British armed forces in the middle of a transition phase.
Suezin kriisi sijoittui ajankohtaan, jolloin Ison-Britannian asevoimat olivat voimakkaassa muutostilassa.
This study analyses British military planning and actions during the Suez Crisis in 1956.
Väitöskirja käsittelee Ison-Britannian sotilaallista valmistautumista ja toimintaa Suezin kriisin aikana.
This problem was worsened by the fact that British intelligence was unable to provide reliable strategic information.
Ongelmaa vaikeutti se, että Britannian tiedustelupalveluilla ei ollut yhtenäistä kuvaa egyptiläisten vastarintatahdosta.
The nominated Task Force Commanders shifted the landing site from Port Said to Alexandria because it enabled faster expansion of the bridgehead.
Tämä suunnitelma hylättiin pian, koska operaatiota johtamaan nimettyjen puolustushaarakomentajien (Task Force Commanders) arvion mukaan Aleksandria oli parempi maihinnousualue kuin Port Said.
The essence of the concept was to break the Egyptian will to resist by attacking the oil facilities, the transportation system and the armed forces.
Toiminta-ajatus perustui siihen, että Egyptin öljyntuotannon ja öljyvarastojen tuhoaminen sekä rautatieyhteyksien lamauttaminen kääntäisi kansan hallintoaan vastaan.