natgillin/translations-raw huggingface dataset:
AIMS: The aim of this prospective cohort study was to evaluate associations between microbial, environmental and genetic factors and thus, identify predictive factors for preschool asthma after infant bronchiolitis.
TUTKIMUKSEN TARKOITUS: Tämän prospektiivisen kohorttitutkimuksen tarkoitus on tarkastella mikrobien, ympäristötekijöiden ja geneettisten tekijöiden yhteisvaikutuksia ja siten tunnistaa riskitekijät esikouluiän astman kehittymiselle varhaisvaiheen bronkioliitin jälkeen.
The more specific questions to address were: (1) the long-term prognosis until 5-7 years of age in a paediatric cohort hospitalised due to bronchiolitis at less than 6 months of age; (2) The link between viral etiology of early life bronchiolitis and subsequent asthma in childhood; (3) The role of early-life risk factors, like asthma or atopy in parents, or parental smoking or atopic dermatitis in infancy, as potential predictive factors for increased asthma or allergy prevalence; (4) the IL10, IL18 and IFN-ƴ genes as potential candidate genes for increased asthma susceptibility in childhood; and (5) the connection between the MBL2 and TLR2 subfamily gene polymorphisms and childhood asthma prevalence after early life bronchiolitis.
Tarkemmat päätavoitteet tutkimukselle ovat: (1) selvittää pitkäaikaisennuste 5-7 vuoden ikäisiltä lapsilta, jotka joutuivat sairaalahoitoon bronkioliitin johdosta alle puolen vuoden iässä; (2) määrittää bronkioliitin aiheuttajaviruksen ja myöhemmän lapsuusiän astman puhkeamisen yhteyttä; (3) analysoida varhaislapsuuden riskitekijöiden, kuten vanhempien astman tai atopian, tai vanhempien tupakoinnin ja imeväisiän atopian yhteyttä esikouluiän astmaan tai allergiaan; (4) tutkia IL-10, IL-18 ja IFN-ƴ geenien yhteys esikouluiän astmariskiin; (5) selvittää MBL2- ja TLR1-, TLR2- ja TLR6-geenien monimuotoisuuden ja varhaisvaiheen bronkioliitiin yhteyttä lapsuusiän astmaan.
RESULTS: Asthma at preschool age was present in 21 (12.7%) children.
TULOKSET: Esikouluiän astma todettiin 21 (12,7 %) lapsella.
During the follow-up visit, a doctor examined all participants and any allergic or asthmatic status findings were registered.
Kontrollikäynnin yhteydessä lääkäri suoritti kliinisen tutkimuksen ja kaikki allergiaan tai astmaan viittaavat löydökset rekisteröitiin.
Respiratory viruses and host-dependent factors, for example mutations in genes regulating innate immunity, may influence the long-term outcome of bronchiolitis.
Hengitystietulehduksen aiheuttavat virukset sekä isännästä riippuvat tekijät, kuten mutaatiot synnynnäiseen immuniteettiin vaikuttavissa geeneissä, voivat vaikuttaa bronkioliitin pitkäaikaisennusteeseen ja astmariskiin.
CONCLUSIONS: In our cohort, 12.7% of children hospitalised for bronchiolitis in the early months of life had asthma at preschool age.
JOHTOPÄÄTÖKSET: Tuloksemme osoittavat, että 12,7 %:lla varhaisvaiheen bronkioliitin sairastaneista lapsista oli astma esikouluiässä.
BACKGROUND: Bronchiolitis is a common cause for hospitalisation among young children and young infants present with the most difficult form of the disease.
TAUSTAA: Bronkioliitti on yleinen sairaalahoidon syy imeväisikäisillä, ja pienillä imeväisillä on myös usein vaikein taudin kuva.
Genetic and Viral Factors Predicting Preschool Asthma After Early-Life Bronchiolitis
Geneettiset tekijät ja virukset esikouluiän astman ennustajana varhaisvaiheen bronkioliitin jälkeen
In genetic analyses, the IL10 polymorphism -1082 G/A was associated with asthma; only 1/32 (3.1%) of children with the G/G genotype had asthma during preschool-aged follow-up.
Geneettisissä analyyseissä IL10 -1082 G/A-geenin monimuotoisuus oli yhteydessä astmaan; vain 1/32 (3,1 %) lapsista, joilla oli G/G-genotyyppi, todettiin astma esikouluiässä.
For genetic analyses, polymorphisms of the selected genes were studied by PCR from DNA extracted from whole blood samples.
Genetiikan analyyseissä valittujen geenien monimuotoisuutta tutkittiin PCR:llä kokoverinäytteistä valmistetuilla DNA-näytteillä.
In RSV infected children asthma was diagnosed in 8.2%, whereas in non-RSV infected children, this was present in 24% (p=0.01).
RSV:n sairastaneilla lapsilla astma todettiin 8,2 %:lla, kun taas ei-RSV:n sairastaneilla lapsilla astma todettiin 24 %:lla (p=0,01).
Data on viral etiology of bronchiolitis were studied on admission by polymerase chain reaction (PCR).
Bronkioliitin aiheuttajavirus selvitettiin polymeraasiketjureaktiolla (PCR).
Impulse oscillometry was used to diagnose bronchial hyper-responsiveness and skin-prick tests were conducted to diagnose atopy.
Impulssioskillometrilla selvitettiin keuhkojen hyperreaktiviteettia, ja lisäksi Prick-testillä tutkittiin lapsilla esiintynyttä atopiaa.
The variant genotype of MBL2 was associated with higher asthma risk, as 19.6% of non-A/A children had asthma vs. 7.4% of those with the A/A genotype (p=0.03).
Lisäksi MBL2-geenin monimuotoisuus liittyi astmariskiin, sillä 19,6 % joko A/O- tai O/O-genotyypin lapsista oli astmaatikkoja, verrattuna 7,4 %:iin A/A genotyypin tutkituista (p=0,03).
Other statistically significant predictors for preschool asthma were atopic dermatitis in infancy and a history of asthma in mothers.
Muina esikouluiän astmariskiin vaikuttavina tekijöinä ilmeni imeväisiän atooppinen ihottuma ja äidin astmadiagnoosi.
Furthermore, the risk of later asthma development seems to be dependent on the causative virus of bronchiolitis as children with non-RSV as the primary infection had a nearly 3-fold asthma risk when compared with those infected by RSV.
Erityisesti astmariskiin vaikutti bronkioliitin aiheuttanut virus, sillä tutkimuksessa ne lapset, joiden varhaisvaiheen bronkioliitin aiheuttaja oli jokin muu virus kuin RSV, olivat miltei kolminkertaisessa astmariskissä RSV-lapsiin verrattuna.
Thirty-three percent of children with asthmatic mothers had asthma at the control visit (vs. 9.2% in those without maternal asthma; p=0.001).
33 % lapsilla, joiden äidillä oli astmadiagnoosi, todettiin astma kontrollikäynnillä (verrattuna 9,2 % lapsilla, joiden äidillä ei ollut astmaa, p=0,001).
The prevalence of preschool asthma among children with atopic dermatitis in infancy was 30% (vs. 5% in those without infantile atopic dermatitis; p=0.01).
Lapsilla, joilla oli todettu imeväisiän atooppinen ihottuma, esikouluiän astmaa esiintyi 30 %:lla (verrattuna 5 % lapsilla, joilla ei esiintynyt imeväisiän atooppista ihottumaa, p=0,01).
Current work presents several preliminary associations between polymorphisms in genes coding key cytokines and pattern recognition receptors (PRRs) and asthma development after infantile bronchiolitis.
Tutkimuksessa löytyi myös useita alustavia yhteyksiä sytokiineja ja hahmontunnistus reseptoreita (PRR) koodaavien geenien monimuotoisuuden ja astmariskin välillä.
In haplotype analyses, children with major alleles in all of the investigated TLR2 subfamily single nucleotide polymorphisms (SNPs) were less often asthmatics during first six years of life when compared with children who had variant alleles in TLR2 subfamily SNPs (7.7% vs. 30%, p=0.02).
Haplotyyppianalyyseissä havaittiin, että lapset joilla oli TLR1-G/G, TLR2-G/G ja TLR6-C/C-genotyyppi, olivat harvoin astmaatikkoja (7,7 % astmaesiintyvyys ensimmäisen kuuden vuoden aikana verrattuna 30 % esiintyvyyteen muilla TLR1-, TLR2- ja TLR6-genotyypeillä, p=0,02).
Furthermore, polymorphisms in genes regulating innate immunity, and host defense in general, seem to play important role in asthma pathogenesis.
Myös synnynnäisen immuniteetin säätelyyn osallistuvien geenien monimuotoisuus on yhteydessä astman puhkeamiseen.
In TLR2 subfamily polymorphisms, children who were homozygous for the major allele G of TLR1 rs5743618 had a significantly smaller risk of asthma after bronchiolitis, since the asthma risk during childhood was 1.5-fold among non-G/G children (24% vs. 38%, p=0.04).
Lapset, jotka olivat homotsygootteja TLR1- alleeli G:n suhteen olivat pienemmässä astmariskissä ensimmäisen kuuden ikävuoden aikana (24 %) muihin TLR1-genotyypin (38 %) lapsiin verrattuna (p=0,04).
Background information regarding asthma and allergies was collected by comprehensive questionnaires which parents were asked to complete before the follow-up visit.
Ennen kontrollikäyntiä vanhempien täyttämällä haastattelulomakkeella selvitettiin astman ja allergioiden esiintyvyys lapsuudessa.
The intra-rater reliability improved during the three-year study period.
Arviointikertojen välinen luotettavuus parani kolmen vuoden tutkimusjakson aikana.
The results demonstrated that this is a major public health issue, with every third adolescent becoming injured at least once during a one-year period.
Tulokset osoittavat, että nuorten liikuntavammat ovat merkittävä kansanterveysongelma: joka kolmas nuori oli loukkaantunut liikunnan parissa vähintään kerran edellisen vuoden aikana.
The problem was most prevalent in the sports club setting, followed by leisure time physical activity and school sports.
Liikuntavammat olivat yleisimpiä urheiluseuraliikunnassa, jonka jälkeen vapaa-ajan liikunnassa ja koululiikunnassa.
However, the single-leg squat performance does not predict whether an individual will experience an injury.
Testitulos ei kuitenkaan ennusta, kuka tulee loukkaantumaan.
The inter-rater reliability between a novice and an experienced observer was poor to fair.
Arvioitsijoiden välinen luotettavuus aloittelijan ja kokeneen arvioitsijan välillä oli huono/kohtuullinen.
The findings indicate that the visual assessment on a 3-point graded scale can be used to detect differences in frontal plane knee control; however, the expertise of the person performing the visual assessment is crucial for reliability.
Tulokset osoittavat, että visuaalista arviointia kolmiportaisella asteikolla voidaan käyttää havainnoimaan eroja frontaalitason polvenhallinnassa, mutta arvioinnin suorittajan riittävä kokemus on välttämätöntä luotettavien tulosten saamiseksi.
Frontal plane knee control as a risk factor was investigated among a cohort of young (mean age 15.7 years) basketball and floorball players (Study III) and 10- to 14-year-old football players (Study IV).
Frontaalitason polvenhallintaa mahdollisena riskitekijänä tutkittiin nuorilla (keski-ikä 15,7 vuotta) salibandyn ja koripallon pelaajilla (osatyö III) ja 10–14-vuotiailla jalkapalloilijoilla (osatyö IV).
The results in this doctoral dissertation highlight the importance of implementing more effective injury prevention methods to reduce the public health burden of adolescent physical activity-related injuries in Finland.
Tämä väitöskirja tuo esille, kuinka tärkeää on panostaa liikuntavammojen ehkäisyyn, jotta vammojen aiheuttamaa kuormaa kansanterveydelle Suomessa voidaan vähentää.
In addition, the goal was to investigate whether the single-leg squat test, analysed using a two-dimensional video analysis method, can be used to screen for athletes with an elevated risk of future lower extremity injury.
Lisäksi tavoitteena oli selvittää voiko yhden jalan kyykky -testiä, analysoituna kaksiulotteisella videoanalyysillä, käyttää seulontatestinä tunnistamaan urheilijat, joilla on kohonnut riski saada alaraajavammoja tulevaisuudessa.
Adolescent sports injuries : Frontal plane knee control as an injury risk factor and a screening tool
Lasten ja nuorten liikuntavammat : Frontaalitason polven hallinta liikuntavammojen riskitekijänä ja seulontamenetelmänä
The purpose of this doctoral dissertation was to explore the role of frontal plane knee control as a risk factor for lower extremity injury among young team-ball-sport athletes.
Tämän väitöskirjan tarkoituksena oli selvittää frontaalitason polvenhallinnan roolia alaraajavammojen riskitekijänä nuorilla palloilulajien harrastajilla.
There were significant differences in knee control between the dominant and non-dominant leg among the young football players: knee control was better for the non-dominant leg. Side-to-side differences between dominant and non-dominant leg were not detected among the cohort of basketball and floorball players, but boys displayed significantly greater mean FPKPA on the right leg compared to the left.
Puolieroja dominoivan ja ei-dominoivan jalan välillä ei havaittu salibandyn ja koripallon pelaajilla, mutta pojilla oikean jalan polvenhallinta oli huonompaa kuin vasemman.
Age was associated with knee control among the 10 to 14-year-old football players: older players displayed better knee control.
Ikään liittyviä eroja havaittiin 10–14-vuotiailla jalkapalloilijoilla: vanhemmilla pelaajilla oli parempi polvenhallinta.
Frontal plane knee control was described by the frontal plane knee projection angle (FPKPA) measured based on the single-leg squat performance using the two-dimensional video analysis method.
Frontaalitason polvenhallintaa kuvattiin frontaalitason projektiokulmalla, joka mitattiin yhden jalan kyykky -testistä kaksiulotteista videoanalyysia käyttäen.
Among the basketball and floorball players, athletes with poor frontal plane knee control were 2.7-times more likely to sustain acute lower extremity injury and 2.4-times more likely to sustain acute ankle injury compared to athletes with intermediate knee control.
Pelaajilla, joiden frontaalitason projektiokulma oli suuri, oli 2,7-kertainen todennäköisyys alaraajavammoihin ja 2,4-kertainen todennäköisyys nilkkavammoihin verrattuna pelaajiin, joilla projektikulma oli keskitasoa.
Furthermore, the results indicate that adequate frontal plane knee control is essential to reduce the risk of lower extremity injuries in team-sport athletes.
Lisäksi tulokset osoittavat, että riittävä frontaalitason polvenhallinta on tärkeää nuorille palloilijoille vammariskin pienentämiseksi.
There were no significant differences in the mean FPKPA between sexes when analysing the entire cohorts.
Tutkittaessa koko kohortteja, sukupuolten välillä ei ollut merkitseviä eroja frontaalitason projektiokulmassa.
In Study II, the intra-rater and inter-rater reliability of the visual assessment were explored, as well as the agreement between the visual assessment and the two-dimensional video analysis of the single-leg squat performance.
Osatyössä II selvitettiin visuaalisen arvioinnin luotettavuutta sekä arviointikertojen että arvioitsijoiden välillä.
The effects of sex, age, and leg dominance were investigated in Studies III and IV.
Osatöissä III ja IV selvitettiin ikään ja sukupuoleen liittyviä eroja polvenhallinnassa.
Furthermore, another objective was to explore whether age, sex, and side-to-side differences exist in frontal plane knee control.
Edelleen tavoitteena oli selvittää polvenhallinnassa ilmeneviä ikään ja sukupuoleen liittyviä eroja ja alaraajojen välisiä puolieroja.
Among floorball and basketball players, there were significant sex differences among the older (>15.7 years) players: boys displayed better knee control than girls.
Salibandyn ja koripallon pelaajilla havaittiin, että vanhempien pelaajien (yli 15,7 vuotta) joukossa pojilla polvenhallinta oli parempaa kuin tytöillä.
Visual assessment of the single-leg squat performance is used as a clinical tool to assess frontal plane knee control.
Frontaalitason polvenhallinnan visuaalista arviointia yhden jalan kyykky -testissä käytetään kliinisessä työssä polvenhallinnan arviointiin.
The first step in this process was to investigate the extent of physical activity-related injuries in an adolescent population in Finland (Study I).
Ensimmäisessä vaiheessa, osatyössä I, selvitettiin liikuntavammojen yleisyyttä suomalaisilla nuorilla.
The potential of the single-leg squat performance, described by FPKPA, to be used as a screening tool to identify athletes with an elevated risk of lower extremity injuries was investigated in Study III.
Yhden jalan kyykky -testin potentiaalia seuloa nuorista urheilijoista ne, joilla on kohonnut riski vammoihin, selvitettiin kolmannessa osatyössä.
Among the young football players, knee control was not associated with the risk of lower extremity injuries.
Nuorilla jalkapalloilijoilla polvenhallinta ei ollut yhteydessä alaraajavammoihin.
The poor combined sensitivity and specificity indicate that the FPKPA is not a suitable tool to screen for athletes at high risk.
Testin huono sensitiivisyys ja spesifisyys osoittavat, että yhden jalan kyykky -testissä mitattu frontaalitason projektiokulma ei ole toimiva seulontatyökalu kohonneen loukkaantumisriskin tunnistamiseen.
There were no differences in knee control between younger and older girls.
Tytöillä ei havaittu ikään liittyviä eroja salibandyn ja koripallon pelaajilla.
The single-leg squat can be used to assess frontal plane knee control to determine if an athlete requires further training.
Yhden jalan kyykky -testi on toimiva työkalu polvenhallinnan arviointiin ja tuloksen perusteella urheilijaa voidaan opastaa sopivien harjoitteiden käytössä polvenhallinnan parantamiseksi.
Among the basketball and floorball players, older boys displayed better knee control than did younger boys.
Nuorilla salibandyn ja koripallon pelaajilla huono polvenhallinta oli yhteydessä vammoihin.
This study investigated the impact of the legislation in large and medium-size workplaces, one and three years after the revised law had been enforced, using questionnaire surveys and measurements of nicotine in workplace indoor air.
Ennen lain voimaantuloa talvella 1994-1995 tehtiin 10 suurella ja keskisuurella työpaikalla kyselytutkimus ja sisäilman nikotiinimittaukset lähtötilanteen selville saamiseksi.
The national legislation proved to be more effective in reducing passive smoking and tobacco use among employees than the workplace-specific smoking restrictions that preceded the law.
Tutkimuksen tulokset osoittivat, että työpaikkoja koskeva tupakkalaki on ollut erittäin tehokas keino pyrittäessä vähentämään passiivista tupakointia työpaikoilla.
Impact and Implementation of the Finnish Tobacco Act in Workplaces
Tutkimuksen tarkoituksena oli tutkia uudistetun lain vaikutuksia työtekijöiden tupakointiin ja tupakansavulle altistumiseen.
At the end of the 20th century a considerable amount of evidence accumulated on the health hazards of passive or involuntary smoking, and in 1994 the legislation was extended to workplaces.
Tupakoivien keskuudessa täydellisen savuttomuuden kannatus yli kaksinkertaistui seuranta-aikana 1994-1998.
Tobacco smoke was a major indoor air problem at Finnish workplaces before the revised tobacco legislation was enacted.
Ennen tupakkalain uudistusta täysin savutonta työpaikkaa kannatti 28 % tupakoimattomista työntekijöistä.
The law comprised a wide range of tobacco control measures, but the regulations did not cover workplaces.
Tutkimuksen tulokset - esimerkiksi palvelualan työpaikoilla tapahtunut lievä tupakansavualtistumisen lisääntyminen pitkäaikaisseurannassa - osoittavat kuitenkin, että lain tueksi tarvitaan myös muita keinoja.
The hypothesis is tested by analyzing a corpus of texts consisting of passages with FID from Dostoevsky's novel "Prestuplenie i nakazanie" (Crime and Punishment) and its translations into Finnish (dating from 1889, 1907, 1922, 1970, 1986 and 2008) and English (1914, 1992).
Tutkimuksen aineisto on kaunokirjallinen, ja se on koottu Dostojevskin romaanista Rikos ja rangaistus , sen kuudesta suomennoksesta (1889 2008) ja kahdesta englanninkielisestä käännöksestä (1914, 1992).
I suggest that even if the linguistic manifestations of explicitation and normalization are conscious and intentional, translators are not necessarily aware of the way these changes affect the narrative structure of the text: the resulting shifts in point of view may still be unconscious and unintentional.
Vaikka käännösten kielellinen tarkentaminen ja normaalistaminen onkin usein perusteltua ja tarpeen, näkökulman kannalta sen seuraukset tekstin luennalle voivat siis olla epätoivottuja ja siksi oletettavasti tahattomia.
At the same time, these shifts are treated as a specific context illustrating the consequences that the above-mentioned translation universals may have for the interpretation of translated text.
Tällaiset muutokset taas ovat käännöksissä niin yleisiä, että niiden on aiemmassa käännöstutkimuksessa ehdotettu luonnehtivan kääntämistä yleensä.
In certain cases, this may lead to a change in character traits or even the reader s understanding of the truth-value of the passage.
Näkökulman muuttuminen vaikuttaa tekstin luentaan eri tavoin, tapauksesta riippuen kuten vähentämällä lukijan samastumista kertomuksen henkilöön tai muuttamalla hänelle muodostuvaa käsitystä henkilöhahmon luonteesta tai kerrotuista tapahtumista.
Therefore, in order to avoid unintentional shifts in narrative point of view, translators would benefit from an awareness of not only explicitating and normalizing tendencies operative in translation, but also of the influence they may have on the transfer of the narrative point of view in translation.
Kääntäjille väitöskirja tarjoaakin käsitteellisiä työkaluja, joiden avulla he voivat aiempaa selvemmin tiedostaa toisaalta käännöksiin tekemänsä tarkentavat ja normaalistavat muutokset, toisaalta niiden vaikutuksen kerronnan näkökulmaan.
Following from this, I propose that these alleged translation universals explain the weakening and loss of FID in translations in the sense of a more general statement explaining a more specific one (see Croft 1990 for his scalar concept of degrees of generalization).
Väitöskirjassa tätä oletusta kääntämiselle tyypillisestä tarkentavasta (eksplisiittistävästä) ja normaalistavasta tendenssistä hyödynnetään siis selityksenä näkökulman muuttumiselle käännöksissä.
The main emphasis is on translations into Finnish.
Miksi näkökulma muuttuu käännöksessä?
Implicitness characterizes also the personal reference to the subject of consciousness, for normally only a (third-person) personal pronoun is used instead of, say, any more explicit form of reference such as a proper name. Textual incoherence or seeming textual inconsistency is created by the combination of features characteristic of indirect discourse with those characteristic of direct discourse typically, a third-person reference to the experiencing character combined with exclamations, value-laden adjectives etc. obviously belonging to this character.
Kerronnan näkökulma rajataan keskittymällä vapaaseen epäsuoraan esitykseen, kertomakirjallisuudessa yleisesti käytettyyn näkökulmatekniikkaan, jossa limittyvät ja kerrostuvat toisaalta kertomuksen henkilön, toisaalta sen kertojan näkökulmat kuitenkin niin, ettei eri näkökulmien yhtäaikaista läsnäoloa osoiteta tekstissä avoimesti ja suoraan.
In fact, I suggest that the weakening and loss of FID in translations result from linguistic changes that explicitate and normalize the text ?
Väitöskirjassa näkökulman muuttuminen käännöksissä selitetään seurauksena erilaisista tarkentavista ja normaalistavista kielellisistä muutoksista, joita käännöksiin on tehty.
In the present study, I attempt to move on and look at the effects of explicitation and normalization in a specific context.
Samalla muutokset kerronnan näkökulmassa havainnollistavat sitä, minkälaisia seurauksia eksplisiittistämisellä ja normaalistamisella voi olla, miten ne voivat tekstin luentaan vaikuttaa.
From this perspective, the posited universality of explicitation and normalization is of special interest.
Eksplisiittistämisen ja normaalistamisen selitysvoima ja seuraukset
In translations, the merging or clash of intonations present in FID is subdued or replaced with the unity of voice.
Tutkimuksessa tämä selitetään sillä, että kerrostuneet, epäsuorasti osoitetut näkökulmat ilmaistaan tyypillisesti kielellisen aukkoisuuden ja pintatason epäyhtenäisyyden avulla.
Therefore, if explicitation and normalization are indeed universal tendencies in translation, this might explain why the weakening and loss of FID is so common in translations.
Kun nämä piirteet kohtaavat kääntämiselle tyypillisen eksplisiittistävän ja normaalistavan tendenssin, yhteentörmäys on odotettavissa.
Due to the nature of FID as an interpretive category, my approach is essentially qualitative.
Näkökulma on olennainen osa kerrontaa, sillä se vaikuttaa väistämättä siihen, miten kerrottuun suhtaudumme.
This benefit is apparent already in the early phase of recovery and the positive changes stay stable during the two-year follow-up.
Se hyöty, mikä oli nähtävillä varhaisen toipumisen vaiheessa, säilyi koko kahden vuoden seurannan ajan.