natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The mutated WNT1 also led to several extra-skeletal changes, such as deteriorated cartilaginous structures in spine and increased reticulin formation in bone marrow.
Lisäksi havaitsimme WNT1-mutaation aiheuttavan muutoksia myös muissa kudoksissa, kuten selkärangan rustoisten rakenteiden ennenaikaista tuhoutumista ja luuytimen lisääntynyttä sidekudossäikeistöä.
Affected young individuals exhibited abnormal bone shaping, low bone mineral density and multiple peripheral fractures already in childhood.
Mutaatiopositiivisilla lapsilla ilmeni luiden hentoutta, alentunutta luustontiheyttä ja useita raajojen luunmurtumia jo varhaisella iällä.
The WNT1 mutation can also lead to various extra-skeletal changes and comorbidities such as in cartilaginous tissues and the bone marrow.
WNT1-geenimutaatiot voivat johtaa poikkeavuuksiin myös luukudoksen ulkopuolella, kuten rustossa ja luuytimessä.
We also evaluated serum concentrations of circulating microRNAs with qPCR.
Lisäksi tutkimme verinäytteistä seerumin mikroRNA-tasoja.
Based on our findings, WNT1 osteoporosis is characterized by multiple peripheral fractures and abnormalities in long bone shape already in childhood.
Tutkimuksemme osoittavat, että WNT1 osteoporoosille on tunnusomaista lapsuusiällä ilmenevät raajaluiden murtumat ja luiden hentous.
Although variable in its phenotypic features, individuals with a pathogenic, heterozygous WNT1 mutation are affected by severe skeletal morbidity.
Vaikka sairauden piirteet vaihtelevat, WNT1-geenin mutaatioiden voidaan todeta johtavan vaikeisiin ja iän myötä paheneviin luuston poikkeavuuksiin.
Clinical evaluation of mutation-positive individuals showed that mutated WNT1 leads to significant, early-onset and progressive skeletal pathology.
Kliiniset tutkimuksemme osoittivat, että WNT1-geenivirhe johtaa merkittäviin, varhain alkaviin ja iän myötä eteneviin luuston poikkeavuuksiin.
Progressive loss in bone mineral leads to osteoporosis and prevalent thoracic compression fractures by early adulthood.
Iän myötä heikkenevä luuston mineraalitiheys johtaa runsaisiin rintarangan nikamamurtumiin ja osteoporoosiin yleensä jo varhaisella aikuisiällä.
Bone and bone marrow biopsies were further evaluated with histomorphometry, immunohistochemistry, and microscopy for detailed architectural, cellular, and molecular changes.
Luukudoksen solu- ja molekulaarisia muutoksia tutkimme tarkemmin luubiopsioiden histomorfometrialla ja immunohistokemialla.
Lastly, serum qPCR analysis revealed a unique microRNA profile in mutation-positive subjects.
Lopuksi totesimme mutaatiopositiivisten henkilöiden seerumin mikroRNA-pitoisuuksien olevan erilainen kuin terveiden suvun jäsenten.
In April 2009, the World Health Organization (WHO) declared influenza A H1N1 a public-health emergency of international concern.
Huhtikuussa 2009, Maailman terveysjärjestö (WHO) julisti A H1N1 -influenssan kansainväliseksi kansanterveyttä uhkaavaksi hätätilaksi.
Threat and protection : Boundary-making, categorization and identification in pandemic preparedness and response
Uhka ja suojelu : rajojen asettaminen, kategorisointi ja identifiointi pandemioihin varautumisessa ja reagointitavoissa
Firstly, institutional boundaries are challenged in efforts to construct more prepared governmental networks that are able to protect societies from pandemic threats and emergencies.
Ensiksi, institutionaaliset rajat muuttuvat kyseenalaisiksi, kun yritetään muodostaa paremmin varautuneita hallinnollisia verkostoja, jotka kykenevät suojelemaan yhteiskuntaa pandeemisilta riskeiltä ja hätätiloilta.
Each of these areas connects with one of the three main lines of analytically grounded argument.
Jokainen näistä kolmesta fokusalueesta liittyy yhteen keskeisistä, aineiston analyysiin perustuvista, väitteistä.
In the material analysed, there is a tendency to identify and categorise a given actor as threatening, vulnerable (in need of protection), or expert (able to protect).
Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että on tyypillistä tunnistaa ja kategorisoida tietty toimija uhkaavaksi, haavoittuvaksi (suojelua tarvitsevaksi), tai asiantuntevaksi (suojeluun kykeneväksi).
As these networks emerge mostly in a context of uncertain and virtual threats, they impose a need for threats’ identification and characterisation.
Koska nämä verkostot muodostuvat usein epävarmojen ja virtuaalisten uhkien konteksteissa, ne luovat tarpeen uhan identifiointiin ja määrittelyyn.
Such hybridity is a key element for the design of pandemic governance and response measures.
Hybridisyys on keskeinen tekijä, kun suunnitellaan pandemioiden hallinnointitapoja ja pandemioihin reagointia.
Since then, other communicable diseases have provoked similar international responses, with Ebola and Zika among the latest examples.
Tästä lähtien muut tarttuvat taudit, joista Ebola ja Zika ovat viimeisimpiä esimerkkejä, ovat aiheuttaneet samanlaisia kansainvälisiä reaktioita.
Secondly, practices of making and distributing knowledge are productive in that they determine the boundaries between expert, vulnerable, and threatening assemblages, creating differentiated communities by regulating who can produce knowledge and who may access it.
Toiseksi, tavat muodostaa ja jakaa tietoa määrittävät rajat asiantuntevien, haavoittuvien ja uhkaavien sommitelmien (assemblage) välillä ja luovat toisistaan erillisiä yhteisöjä säännöstelemällä sitä, kuka saa tuottaa tietoa ja kenellä on pääsy tietoon.
The third main area of discussion involves how, from a governmental perspective, certain life forms (both human and nonhuman) come to be identified as hybrid threats because of its sociotechnical interactions.
Kolmas keskeinen alue kytkeytyy siihen, miten jotkin elämänmuodot (sekä inhimilliset että ei-inhimilliset) identifioidaan hallinnollisesta näkökulmasta hybridiuhiksi, jotka ovat vuorovaikutuksessa toistensa ja teknologioiden kanssa.
These conclusions point to a need to incorporate, from both an academic and a policy perspective, alternative pandemic narratives that pay heed to the intersectional, changing, and situated definitions of threat and protection.
Nämä johtopäätökset tuovat esiin tarpeen sisällyttää sekä akateemiseen että poliittiseen tarkasteluun vaihtoehtoisia pandemioihin liittyviä narratiiveja, jotka ottavat huomioon intersektionaalisen, muuttuvan ja kontekstisidonnaisen määritelmän uhasta ja suojelusta.
This event was especially significant for marking the first pandemic outbreak to fall under 2005’s new International Health Regulations, an ambitious binding agreement to regulate international health.
Tämä oli merkittävä tapahtuma, koska kyseessä oli ensimmäinen influenssapandemia, joka alkoi uuden ja kunnianhimoisen kansainvälisen terveyssäännöstön solmimisen (v. 2005) jälkeen.
The empirical work suggests that knowledge-making in institutional and scientific settings always involves notions of threat and protection.
Tutkimus osoittaa, että tiedonmuodostus institutionaalisissa ja tieteellisissä yhteyksissä liittyy aina jollain tavalla käsitykseen uhasta ja suojelusta.
The thesis concludes with discussion of three ways in which boundary-making, categorisation, and identification processes interact with pandemic preparedness and response: 1) by shedding light on the establishment of more-than-human modes of pandemic governance; 2) by drawing attention to the need for portable, permeable, and flexible boundaries between threat and protection; and 3) by considering how boundary-making reinforces intersectional inequalities in international health.
Tämä väitöskirja päättyy pohdintaan kolmesta tavasta, joilla rajojen asettaminen, kategorisointi ja identifiointiprosessit ovat vuorovaikutuksessa pandemioihin varautumisen ja reagointitapojen kanssa: 1) avaamalla enemmän kuin inhimillistä -käytäntöjen muodostamista, jotka liittyvät pandemioiden hallinnointiin, 2) kiinnittämällä huomiota tarpeeseen asettaa muovautuvia, läpäiseviä ja joustavia rajauksia uhkien ja suojelun välille ja 3) tarkastelemalla sitä, miten rajojen asettaminen lisää kansainvälisen terveyden intersektionaalista epäoikeudenmukaisuutta.
The analysis of how health and scientific institutions identify, categorise, and describe the various human and nonhuman actors involved in pandemic events employs theoretical tools from science and technology studies, Foucauldian approaches, and understandings of the more-than-human in the social sciences.
Terveysjärjestöjen ja tieteellisten instituutioiden tapoja tunnistaa, kategorisoida ja kuvailla erilaisia inhimillisiä ja ei-inhimillisiä toimijoita, jotka liittyvät pandeemisiin tapahtumiin, analysoidaan tieteen- ja teknologiantutkimuksen menetelmien, foucaultlaisen lähestymistavan ja yhteiskuntatieteellisen ‘enemmän kuin inhimillistä’ (more-than-human) -ymmärryksen kautta.
Each of them has occasioned scrutiny of the ability of national and international health organisations – the WHO among them – to handle health threats and emergencies situated at global level.
Jokaista näistä pandemioista on seurannut kriittinen tarkastelu kansallisten ja kansainvälisten terveysjärjestöjen, kuten WHO:n, kyvystä käsitellä globaaleja terveysuhkia ja hätätiloja.
The approach of assemblage ethnography is engaged with as an aid to navigating digital and material networks of public health from an empirical perspective.
Tutkimus hyödyntää ‘sommitelmaetnografia’ (assemblage ethnography) -lähestymistapaa kansanterveyden digitaalisten ja materiaalisten verkostojen empiirisessä tarkastelussa.
Among the issues recurrently rearing their head amid controversy are uniformity in enforcement of international regulations across contexts, promotion of specific lines of research, rapid development of new drugs, the management of local and international health-care workers’ activities, and engagement with local populations.
Kiistanalaisia aiheita ovat olleet muun muassa yhtenäisyys kansainvälisten säädösten toimeenpanossa eri alueilla, tutkimusrahoituksen jakautuminen epätasaisesti, uusien lääkkeiden nopea kehittäminen, paikallisten ja kansainvälisten terveydenhuollon ammattilaisten toiminnan hallinta sekä vuorovaikutus paikallisten yhteisöjen kanssa.
Accordingly, the way in which actors are categorised in terms of threat, vulnerability, and expertise is defined with regard to their engagement with elements such as space, technology, nationality, and gender.
Toimijoiden kategorisointi uhan, haavoittuvuuden ja asiantuntijuuden näkökulmasta, määrittyy sen kautta, miten toimijat näyttäytyvät vuorovaikutuksessa teknologioiden, kansallisuuden, sukupuolen sekä sijainnin ja tilan kanssa.
These shed light on the boundaries, categories, and identities at play during pandemic processes as shared among the many humans, animals, and molecular forms of life involved in pandemic events.
Näiden avulla valaistaan niitä rajauksia, kategorioita ja identiteettejä, jotka vaikuttavat pandemiaprosessien aikana yhtä lailla niihin liittyvien ihmisten, eläinten ja molekulaaristen elämänmuotojen kanssa.
Public documents, interviews with public-health professionals, and field visits linked with diverse international organisations are used in combination with items of scientific news and articles from various journals to illuminate how pandemic threats and emergencies unfold.
Aineisto koostuu julkisista dokumenteista, haastatteluista kansanterveyden asiantuntijoiden kanssa, kenttävierailuista erilaisissa kansainvälisissä organisaatioissa ja kansallisissa hallintoelimissä, tieteellisistä uutisista ja useissa eri tieteellisissä aikakauslehdissä julkaistuista artikkeleista.
This argument is unfolded in tandem with discussion of three, interconnected areas of focus in pandemic preparedness and response wherein boundaries are made: 1) the establishment of governmental stand-by networks, 2) knowledge-making and knowledge distribution practices, and 3) the conceptualisation and governance of threatening life.
Näitä ovat: 1) hallinnollisten valmiustilaverkostojen muodostaminen, 2) tiedonmuodostamisen ja tiedonjakamisen käytännöt sekä 3) uhkaavien elämänmuotojen käsitteellistäminen ja hallinnointi.
The thesis examines the discourses and practices of institutional and scientific actors, for greater understanding of how knowledge is constructed and later carried into implementation in such conditions of uncertainty.
Tämä lisää ymmärrystä siitä, miten tietoa muodostetaan ja pannaan täytäntöön näissä hyvin epävarmoissa olosuhteissa.
The focus is placed on processes of boundary-making, categorisation, and identification.
Tutkimus keskittyy siihen, miten rajoja asetetaan sekä miten inhimillisiä ja ei-inhimillisiä toimijoita kategorisoidaan ja identifioidaan.
One of the main ways in which health organisations respond to the uncertainty generally associated with pandemic threats is through biopreparedness policies – policies that articulate response and resource management mechanisms before a pandemic event is declared or even before its characteristics are known.
Näissä linjauksissa määritellään reagointitavat ja resurssienhallinta ennen varsinaista pandemiajulistusta tai jopa ennen kuin pandemian erityispiirteet ovat tiedossa.
These include 3D cell culturing, in vivo implantation and coating systems for drug and cell delivery, controlled drug delivery and local delivery as a bioadhesive system.
Näitä sovelluksia ovat mm. 3D-soluviljely, in vivo implantaatio- ja päällystysmateriaali lääkeaineiden ja solujen kuljettamiseen elimistöön sekä kontrolloitu- ja paikallinen lääkeannostelu bioadhesiivisena lääkevalmisteena.
However, additional features of NFC can be exploited, such as shear-thinning properties, spontaneous self-gelation and chemical modification capabilities.
Näiden lisäksi, NFC:n muita ominaisuuksia voidaan hyödyntää, kuten leikkausohenevuutta, spontaania gelatinoitumista ja kemiallista muokattavuutta.
Plant-derived nanofibrillar cellulose (NFC) possesses the same intrinsic properties as many other hydrogels derived from the components of extracellular matrices (ECM).
Kasviperäisellä nanofibrillaarisella selluloosalla (NFC) on samoja ominaispiirteitä kuin monilla muillakin hydrogeeleillä, jotka ovat peräisin ekstrasellulaarisesta matriisista.
Additionally, the source of NFC is practically inexhaustible, and is environmentally biodegradable, bearing no ecological burden.
Lisäksi NFC:n lähde raaka-aineena on käytännössä loputon ja se on ympäristössä biologisesti hajoava.
However, many hydrogel-based biomimetic materials are either derived from limited sources, or require external activators to achieve functionality, such as chemical crosslinking or environmental cues.
Kuitenkin, monet hydrogeeleihin perustuvat biomimeettiset materiaalit ovat peräisin rajallisista lähteistä tai vaativat ulkoisia aktivaattoreita funktionaalisuuden takaamiseksi.
Hydrogels are emerging as an important source for current biomaterial design, as they often possess intrinsic physical and mechanical similarities with soft tissue, are non-toxic and biocompatible.
Hydrogeelien käyttö uusien biomateriaalien lähteenä on jatkuvasti nousussa, koska niiden fysikaaliset ja mekaaniset ominaisuudet muistuttavat luontaisesti pehmytkudosta, ja ne ovat biologisesti yhteensopivia aiheuttamatta solutoksisuutta.
These methods offer insight into the versatility of NFC-based hydrogels, which could improve the future design of biomaterials, for a safer and more efficient use in biomedical applications.
Lisäksi, näiden menetelmien avulla on mahdollista kehittää biomateriaalien suunnittelua kohti turvallisempaa ja tehokkaampaa biolääketieteellisten sovellusten käyttöä.
Furthermore, many cross-linkers used with hydrogels are toxic, and environmental cues invoke slow responses.
Monet hydrogeelejä aktivoivat kemialliset yhdisteet ovat kuitenkin solutoksisia, ja lisäksi, ympäristön kautta tapahtuva aktivointi on usein prosessina liian hidas.
Therefore, when designing hydrogel-based biomaterials, NFC offers versatility, which enables the fabrication of potential biomedical applications for various purposes in an environmentally safe way.
NFC:n avulla on mahdollista valmistaa potentiaalisia biolääketieteellisiä sovelluksia erilaisiin tarkoituksiin ympäristöystävällisellä tavalla.
In this thesis, a wide range of potential applications of NFC-based hydrogels were investigated.
Tässä työssä tutkittiin NFC-pohjaisten hydrogeelien mahdollisia farmaseuttisia ja biolääketieteellisiä sovelluksia.
Therefore, NFC shares the biocompatibility and non-toxicity aspects of biomimetic materials.
Tästä johtuen, NFC:llä on myös biomimeettisiä ominaisuuksia, kuten esimerkiksi biologinen yhteensopivuus ja myrkyttömyys.
Therefore, to function as a rational biomaterial design for a biomedical application, these properties are preferably avoided, or improved with a composite system containing two or more polymer components to overcome these limitations.
Tai näitä ominaisuuksia pyritään korjaamaan yhdistämällä kahta tai useampaa polymeerikomponenttia samaan systeemiin.
Formulation design and development as well as material testing are the key components for successful drug delivery.
Formulaation suunnittelu ja kehittäminen sekä materiaalien testaus ovat keskeisiä tekijöitä onnistuneessa lääkkeen annostelussa.
In the future, it is seen that these materials may be used systematically as functional excipients for modified release dosage form.
Tulevaisuudessa näitä materiaalija voidaan käyttää systemaattisesti funktionaalisina apuaineina säätövalmisteissa.
The synergistic stabilization mechanism achieved with these biopolymers improved emulsions stability with extremely low concentrations.
Näiden biopolymeerien synergistinen vaikutus tehosti emulsioiden stabiilisuutta jo erittäin alhaisilla pitoisuuksilla.
The main role of excipients is to ensure the safety and efficacy of the whole pharmaceutical formulation throughout its shelf-life and administration.
Apuaineiden tärkein tehtävä on varmistaa farmaseuttisen formulaation turvallisuus ja tehokkuus säilytyksestä annosteluun asti.
Furthermore, modified release formulations are needed to control the release rates and to adjust the desired therapeutic effects, raising even more demand for effective formulations.
Lisäksi formulaatioilla voidaan säädellä vapautumisnopeutta ja terapeuttisia vaikutuksia, joka entisestään lisää tehokkaiden formulaatioiden kysyntää.
The ANFC hydrogels controlled the release kinetics of small molecular weight drugs moderately, whereas significant control was obtained in the case of large proteins.
ANFC hydrogeeli sääteli pienten molekyylien vapautumiskinetiikkaa kohtuullisesti, kun taas suurten proteiinien vapautumista merkittävästi.
These materials are widely available from renewable sources; biocompatible with relatively low toxicity combined with high mechanical strength and large surface area available for encapsulation.
Nämä materiaalit ovat bioyhteensopivia, helposti saatavilla uusiutuvista luonnonlähteistä ja niiden mekaaninen lujuus sekä pinta-ala ovat suuret.
Due to this, there is an ever increasing need to explore new excipients and material combinations as innovative formulation solutions are required.
Tästä syystä uusia apuaineita ja materiaaliyhdisteitä on tutkittava, jotta löydettäisiin innovatiivisia ratkaisuja formulointiongelmiin.
The main aim of this thesis was to evaluate the performance of plant based materials nanofibrillar cellulose (NFC) and anionic carboxylated nanofibrillar cellulose (ANFC) as pharmaceutical excipients for modified release formulations and bioadhesive films.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli arvioida kasviperäisten materiaalien, nanofibrilloidun selluloosan (NFC) ja anionisen karboksyloidun nanofibrilloidun selluloosan (ANFC) suorituskykyä farmaseuttisina apuaineina säätövalmisteissa ja bioadhesiivisissa kalvoissa.
NFC and ANFC, together with HFBII protein, were used as emulsion stabilizers for encapsulation and release of poorly water-soluble drugs.
HFBII proteiinia käytettiin NFC:n ja ANFC:n kanssa emulsio-stabilisaattoreina niukkaliukoisten lääkeaineiden kapseloinnissa ja vapauttamisessa.
In a comparative study, three new grades of microcrystalline cellulose (MCC) hydrogels were evaluated for diffusion controlled drug release.
Kolmannessa tutkimuksessa verrattiin kolmea uutta eri mikrokiteistä selluloosalaatua (MCC) ja niiden kykyä säädellä lääkeaineiden vapautumista.
The bioadhesive properties of the films combined with good mechanical and hydration properties, together with low toxicity makes them a feasible option for buccal drug delivery applications.
Bioadhesiivisten kalvojen mekaaniset ominaisuudet, bioyhteensopivuus, bioadhesiivisuus ja hydrataatio-ominaisuudet mahdollistavat niiden käytön bukkaalisina lääkevalmisteina.
Bioadhesive NFC and ANFC based films were prepared by incorporating bioadhesive polymers mucin, pectin and chitosan into the film structure.
Lisäksi tässä työssä valmistettiin bioadhesiivisia NFC ja ANFC kalvoja, yhdistämällä niihin bioadhesiivisia polymeerejä (pektiini, musiini ja kitosaani).
This is becoming increasingly complicated as new active pharmaceutical ingredients typically have poor solubility and/or bioavailability.
Uudet farmaseuttiset yhdisteet ovat kuitenkin tyypillisesti hyvin niukkaliukoisia ja/tai niiden biologinen hyötyosuus on huono, mikä hankaloittaa formulointia.
In conclusion, NFC and ANFC were shown to be versatile excipients applicable for several types of dosage forms.
NFC ja ANFC toimivat erittäin monipuolisina apuaineina useille eri lääkemuodoille.
In another study, ANFC hydrogels were evaluated as matrix reservoirs for diffusion controlled drug release.
Toisessa tutkimuksessa, ANFC:n vaikutusta arvioitiin lääkeaineiden varastoitumista ja diffundoitumista hydrogeelimatriisissa.
MCC matrices efficiently controlled the release of both large and small compounds, indicating great potential for drug release applications in a similar manner to the ANFC hydrogels.
MCC matriisien todettiin säätelevän tehokkaasti sekä pienien että suurien molekyylien vapautumista.
Their rheological and drug release properties were shown to be preserved after freeze-drying and reconstruction.
Lisäksi kylmäkuivattujen hydrogeelien reologiset ominaisuudet voitiin säilyttää uudelleen hydratoimisen jälkeen.
The thesis consists of six articles.
Tutkielma koostuu kuudesta artikkelista.
The first three articles are philosophical studies concerned with the nature of group beliefs.
Ensimmäiset kolme artikkelia ovat filosofisia tutkimuksia ryhmäuskomusten luonteesta.
The last three articles are logical studies that aim at developing proof-theoretical calculi for reasoning about collective doxastic attitudes.
Kolme viimeistä artikkelia ovat loogisia tutkimuksia, joiden tavoitteena on kehittää todistusteoreettisia menetelmiä, joiden avulla voidaan suorittaa loogista päättelyä kollektiivisista doksastisista asenteista.
Such an understanding can provide new answers to questions concerning collective knowledge and justification of group beliefs, and it allows developing modal logics with collective doxastic and epistemic notions.
Tällainen käsitys ryhmäuskomuksista tarjoaa uusia vastauksia kysymyksiin, jotka koskevat kollektiivista tietoa tai ryhmäuskomusten oikeutusta, ja mahdollistaa ryhmäuskomuksia käsittelevän modaalilogiikan kehittämisen.
The thesis develops an understanding of group beliefs as voluntarily adopted views or acceptances rather than as ordinary beliefs.
Tutkielmassa ryhmäuskomukset ymmärretään vapaaehtoisesti muodostettuina näkemyksinä tai kannanottoina, joihin ryhmän jäsenet sitoutuvat.
This thesis studies the nature and logic of collective doxastic attitudes, or what is referred to in ordinary language as "group beliefs".
Tutkielmassa tarkastellaan "ryhmäuskomusten" eli kollektiivisten doksastisten asenteiden ominaisuuksia ja logiikkaa.
Mortality data for these patients was also collected after a two-year follow-up.
Näiden potilaiden kuolleisuustiedot kerättiin myös kahden vuoden seurannan jälkeen.
However, the exact mechanisms have remained unclear.
Mahdollisten vaikutusmekanismien yksityiskohdat ovat kuitenkin toistaiseksi jääneet tuntemattomiksi.
This study demonstrated longitudinally for the first time that the blunted PTH also persisted over time.
Tämä tutkimus osoitti myös ensimmäisen kerran, että vaimea PTH vaste säilyi ajan mittaan myös muuttumattomana.