natgillin/translations-raw huggingface dataset:
CES aims at dividing the ownership of network into smaller pieces called trust domains.
CES jakaa verkon omistajuuden pienempiin palasiin, luottamusalueisiin.
The main focus is on IPv4 addressing and in methods that may be exploited to exclude IPv4 addressing from the global Internet.
Pääpaino on IPv4 osoitteistuksessa ja menetelmissä, joita hyödyntämällä voidaan poistaa IPv4 osoitteiden käyttö globaalista Internetistä.
CES tries to solve the reach ability problem and to exclude the need for public IPv4 addresses.
CES on yritys ratkaista saavutettavuusongelma ja poistaa tarve julkisille IPv4 -osoitteille.
CES can be implemented by making a few extensions to NAT and modifying DNS.
CES voidaan toteuttaa vain muutamalla laajennuksella NAT:iin ja muokkaamalla DNS:a. Kaikki pääteasemat pysyvät ennallaan samanlaisina.
CES concept is striving for escaping the running out of IPv4 address space and thus omitting the need for IPv6.
CES käsite tavoittelee IPv4 -osoiteavaruuden loppumisen välttämistä ja täten myös IPv6 -osoitteiden tarpeettomaksi tekemistä.
Military considerations gave way to the demands of commerce and industry.
Sotilaalliset näkökohdat saivat väistyä kaupan ja teollisuuden vaatimusten tieltä.
The last part of the walls, the South Wall, was demolished in 1913.
Viimeinen osa valleista, Etelävallit, purettiin vuonna 1913.
It encompasses eight decades of the architectural history of the area.
Siinä käydään läpi kahdeksan vuosikymmentä alueen rakennushistoriaa.
The centuries-old walls were demolished and local newspapers hailed this as a sign of progress.
Vuosisatoja vanhat vallit purettiin ja paikalliset sanomalehdet pitivät tapahtumaa merkkinä edistyksestä.
In 1860 Russian military authorities ceded the main part of the walls surrounding the centre of the town to local civilian authorities.
Vuonna 1860 venäläiset sotilasviranomaiset luovuttivat kaupungille pääosan kaupungin keskustaa ympäröineistä valleista.
The primary sources are the documents and drawings of the local civilian administration as well as local newspapers.
Keskeisenä lähdeaineistona ovat paikallisen siviilihallinnon asiakirjat ja piirustusarkistot sekä paikalliset sanomalehdet.
The Round Tower, the Council Tower and the bastion of Pantsarlahti only narrowly escaped demolition.
Pyöreä torni, Raatitorni ja Pantsarlahden bastioni pelastuivat purkamiselta vain täpärästi.
The enthusiasm shown by locals to protect ancient monuments must not be exaggerated.
Viipurilaisten intoa muinaismuistojensa suojeluun ei tule liioitella.
From Fortress to Historic Monument : Viipuri's Old Town 1856-1939
Linnoituksesta historialliseksi muistomerkiksi : Viipurin vanhakaupunki 1856-1939
At the same time it was integrated into the local identity of bourgeois Viipuri.
Samalla se kytkettiin osaksi porvarillisen Viipurin paikallisidentiteettiä.
At the same time the study examines cultural change which was manifested in the attitudes of local inhabitants towards fortification walls, buildings, streetscapes and townscape of the Old Town.
Samalla tutkimus tarkastelee kulttuurista muutosta, joka ilmeni viipurilaisten suhtautumisessa vanhankaupungin linnoitusmuureihin, rakennuksiin sekä katu- ja kaupunkinäkymiin.
The Old Town became the pride of the town and it was eagerly shown to both domestic and foreign tourists.
Vanhastakaupungista muodostui paikkakunnan ylpeydenaihe, jota esiteltiin auliisti koti- ja ulkomaisille matkailijoille.
The transformation of the entire Old Town into an officially recognised historic monument was all but sealed.
Koko vanhankaupungin muuttuminen virallisesti tunnustetuksi historialliseksi muistomerkiksi jäi vain viimeistä sinettiä vaille.
The interest in the history and ancient monuments of the Old Town gained momentum in the 1880s and 1890s.
Kiinnostus vanhankaupungin historiaan ja historiallisiin muistomerkkeihin sai vauhtia 1880–1890-luvulla.
In the 1920s and 1930s the protection of historic buildings, streetscapes and the entire townscape took official forms.
1920–30-luvulla alueen historiallisten rakennusten sekä katu- ja kaupunkinäkymien suojelu sai virallisia muotoja.
The local bourgeois newspapers were satisfied with the development but in the local worker’s newspaper, which was operating in the margins of power and wealth, the development was met with less enthusiasm.
Porvarillinen paikallislehdistö oli tyytyväinen kehitykseen, mutta vallan ja hyvinvoinnin marginaalissa toimivan paikallisen työväenlehden sivuilla kehitys otettiin vastaan kitkerämmin.
The study examines the physical and cultural transformation of Viipuri’s Old Town from 1856 to 1939.
Tutkimus käsittelee Viipurin vanhankaupungin fyysistä ja kulttuurista muutosta vuosina 1856–1939.
At the end of the 1880s the preindustrial townscape was broken as large new stone buildings began to replace older townhouses.
1880-luvun lopulla esiteollisen ajan yhtenäinen kaupunkikuva murtui suurten kivitalojen alkaessa syrjäyttää vanhaa rakennuskantaa.
In the next decade the interest of conservationists was expanded to include historical streetscapes and the entire townscape.
Seuraavalla vuosikymmenellä suojelijoiden mielenkiinto laajeni koskemaan myös historiallisia katu- ja kaupunkinäkymiä.
The Round Tower, which was converted into a historic restaurant in 1923, became the most popular tourist attraction of the Old Town.
Suosituimmaksi matkailunähtävyydeksi kohosi Pyöreä torni, joka vuonna 1923 muutettiin historialliseksi ravintolaksi.
The preparations to receive the legal status of an Old Town before the Second World War were never concluded.
Vuonna 1938 aloitettuja valmisteluja vanhan kaupunginosan juridisen aseman saamiseksi alueelle ei ehditty saattaa loppuun ennen talvisotaa.
Viipuri (Vyborg), now part of the Russian federation, was before the Second World War the second city of Finland.
Ennen toista maailmansotaa Viipuri oli väkiluvultaan Suomen toiseksi suurin kaupunki.
The rhetoric based on the idea of Viipuri as the outpost of Western Culture against the East was mixed with images of the romantic Old Town.
Ensimmäisen tasavallan uhmakas ja sotaisa lännen etuvartio – retoriikka eli rinnakkain päivänpaisteisen ja romanttisen vanhankaupungin mielikuvien kanssa.
The thesis consists of six parts.
Työ jakaantuu kuuteen osaan.
And what were the possibly unique attributes in different suburbs?
Entä mikä eri kohteissa on mahdollisesti ainutlaatuista?
What was characteristic to planning and design at the time?
Mikä aikakauden suunnittelulle oli tunnusomaista?
Part III briefly presents city of Espoo’s history.
Osassa III käsitellään lyhyesti Espoon kaupunkikehitystä.
Although suburbs of the 1960’s and 1970’s do not necessarily seem at first sight to have many historical or artistic merits they still have their value.
Vaikka 1960- ja 1970-lukujen lähiöt eivät välttämättä ole ensisilmäyksellä erityisen historiallisia tai taiteellista merkittävyyttä omaavia, niillä on kuitenkin arvonsa.
The aim to develop the areas based on their architectural and landscape architectural values combined should be seen as an asset rather than a burden in the developing process.
Tavoite alueiden rakennustaiteellisten ja maisema-arkkitehtonisten arvojen turvaamisesta tulisi nähdä voimavarana, eikä rasitteena alueiden kehittämisprosessissa.
The spacial cohesion of the suburbs was also found important.
Lähiöiden tilallinen eheys ja yhtenäisyys koettiin myös tärkeinä.
The suburbs are now under a lot of pressure to change.
Lähiöihin kohdistuu paljon muutospaineita.
The study answers questions about what where the objectives of planning and design at the time and what kind of ideologies gave direction to the planning of suburban living environments.
Työssä vastataan kysymyksiin siitä, millaisia tavoitteita aikakauden suunnittelussa oli ja millaiset ideologiat ohjasivat asuinympäristöjen suunnittelua.
Part VI includes the conclusion of the study and a deliberation about the work process.
Luvussa VI on koko työn yhteenveto sekä reflektio työprosessista.
Two significant ideologies can be found behind the planning of that time – an idea about the forest town and later the goal of a compact city.
Suunnittelun taustalla vaikuttivat erityisen vahvasti kaksi ideologiaa, ensin ajatus metsäkaupungista ja myöhemmin kompaktikaupungin suunnittelun suuntaus.
The study falls within the context of previous finnish research on the history of urban planning, suburbs and modern landscape architecture.
Työ kiinnittyy aiemmin Suomessa tehtyyn tutkimukseen kaupunkisuunnittelun historiasta, lähiöistä sekä modernista maisema-arkkitehtuurista.
This thesis presents a strong landscape architectural point of view compared to earlier studies on suburbs.
Työssä tuodaan esille vahvasti maisema-arkkitehtoninen näkökulma suhteessa aiemmin tehtyyn lähiötutkimukseen.
Suburban planning in the 1960’s and 1970’s was strongly defined by landscape architectural values.
1960- ja 1970-lukujen lähiöympäristöjen suunnittelua määrittivät vahvasti maisema-arkkitehtoniset arvot.
Subjects of study in the areas include parks, squares, yards and routes for walking and cycling.
Tarkastelun kohteina alueilla ovat puistot, aukiot, korttelipihat sekä kävelyn ja pyöräilyn reitit.
It would be important to cherish the spatial choices, plant species and material choices of the original plans.
Olisi tärkeää vaalia alkuperäisten suunnitelmien mukaisia tilasommitelmia, kasvilajeja sekä materiaaleja.
Part V introduces the case study areas of Lähderanta and Iivisniemi in order to find out what is unique about their landscape characteristics.
Osassa V Lähderannan ja Iivisniemen alueiden tapaustutkimusten ja vertailun avulla tarkastellaan, mikä kyseisissä kohteissa on mahdollisesti ainutlaatuista.
The remaining suburbs and their objectives of planning tell a story of their planning time’s societal changes, aesthetic ideals and people’s ordinary lives.
Säilyneet lähiöt ja niiden suunnittelun periaatteet luovat omaleimaista ainutkertaista ajankuvaa yhteiskunnallisista muutoksista, esteettisistä ihanteista ja ihmisten arjesta eri aikoina.
Both case study areas are defined by landscape architectural and spatial coherency.
Molempia tapaustutkimuksessa tutkittuja alueita määrittävät maisema-arkkitehtoninen ja kaupunkikuvallinen yhtenäisyys ja eheys.
In part I the scope and aims of the study are presented as well as main materials, methods used and the structure of the study.
Osassa I esitellään työn rajaus ja tavoitteet, aineisto ja tutkimusmenetelmät sekä eritellään työn rakenne.
Suburbs have previously been researched mostly on an architectural basis.
Lähiöitä on aiemmin tarkasteltu lähinnä rakennusarkkitehtuurin näkökulmasta.
In order to preserve the suburbs of the time with their own appearance and unique landscape architectural stamp, deliberate acts are needed in relation to their outside spaces, vegetation and urban structures.
Jotta maisema-arkkitehtuuriltaan ja yleisluonteeltaan omaleimaisia aikakauden lähiöalueita pystyttäisiin vaalimaan, tarvittaisiin harkittuja toimia ulkotilojen, kasvillisuuden ja kaupunkitilojen rakenteiden osalta.
Main materials of the study include plans and designs for the areas from the 1960’s and 1970’s, archived photographs and publications written on finnish suburbs and architecture of the time.
Tutkimuksen pääaineistona ovat olleet kohdealueiden 1960-ja 1970-lukujen kaava-aineistot ja suunnitelmapiirustukset, arkistovalokuvat sekä suomalaisista lähiöistä ja ajan arkkitehtuurista kirjoitetut julkaisut.
For Iivisniemi on the other hand features recognized as unique included constructed parks with a natural-like ambiance, an urban square where natural elements had also been used and the consideration of the area’s manor history as a starting point for the spatial structure.
Iivisniemen ainutlaatuisina piirteinä tunnistettiin muun muassa tunnelmaltaan luonnonmukaiset rakennetut puistoalueet, kaupunkimainen luonnonelementtejä sisältävä aukiotila sekä alueen kartanohistorian huomioonottaminen aluesuunnittelun lähtökohtana.
Among typical features are also skillful positioning of the buildings to the terrain, separating and making spaces by using vegetation, parks that focus on play and functionality, walking and cycling routes separated from car streets, squares, water features and large centralized parking lots.
Tyypillisiä ovat myös rakennusten huolellinen sovittaminen maastoon, kasvillisuuden keinoin luodut pehmeät tilarajaukset, toiminnalliset leikkiin painottuvat puistot, autoilusta eriytetyt jalankulku- ja pyöräily-yhteydet, aukiomaiset tilat, vesiaiheet sekä laajat keskitetyt pysäköintialueet.
The main characteristics found typical for the suburban landscapes of Espoo in the 1960’s and 1970’s in this study include for example detailed planning and design of the parks, squares and yards, sequences that consist of spatially and functionally different kinds of spaces, open semi-public spaces and open or semi-open structure of housing blocks.
Työssä todettuja Espoon 1960- ja 1970-lukujen lähiöiden maisema-arkkitehtuurille tunnusomaisia piirteitä ovat muun muassa yksityiskohtainen puistoalueiden, aukioiden ja pihatilojen suunnittelu sekä toiminnoiltaan ja julkisuuden asteeltaan erilaisista ulkotiloista muodostuvat tilojen sarjat, avoin puolijulkinen tila sekä avoin tai puoliavoin alueiden tilallisuutta määrittävä korttelirakenne.
Suburban dreams - characteristics of landscape architecture in Espoo's 1960's and 1970's suburbs
Lähiöunelmia - Espoon 1960- ja 1970-lukujen lähiöiden maisema-arkkitehtuurin piirteitä
More research is still needed to find out more of the original planning principles of the areas, so that the areas can be developed accordingly.
Alueiden alkuperäisiä suunnitteluperiaatteita kunnioittavien ratkaisujen mahdollinen hyödyntäminen edellyttää luonnollisesti niiden tutkimista.
Main objectives of the study are to present an overview of the landscape architecture in Espoo’s 1960’s and 1970’s suburbs and to identify characteristics of the landscape architecture in suburbs from that time.
Työn päätavoitteina on yleiskatsauksen luominen Espoon 1960- ja 1970-lukujen lähiöalueiden maisema-arkkitehtuuriin sekä aikakauden lähiöalueiden maisema-arkkitehtonisten ominaispiirteiden ja arvojen tunnistaminen.
In the case study of Lähderanta the suburban landscape environment was found to be especially defined by parks with large open lawn areas, using vegetation in separating spaces, highlighted spaciousness, decentralized parking, organic design style and the lake as a landscape element.
Tapaustutkimusalueista Lähderannassa omaleimaista ympäristöä määrittävät erityisesti laajat nurmipintaiset puistoalueet, kasvillisuuden käyttö tilojen rajaamisessa, korostunut tilallinen väljyys, hajautettu pysäköinti, maastoon sovitettu tilojen orgaaninen muotokieli sekä järvi elementtinä alueen maisemassa.
This thesis researches characteristics of the landscape architecture in Espoo’s 1960’s and 1970’s suburbs.
Tässä diplomityössä tutkitaan Espoon 1960- ja 1970-lukujen lähiöiden maisema-arkkitehtuurin piirteitä.
In part IV by analyzing six suburbs from the 1960’s and 1970’s the most typical features of the planning of the time are pointed out.
Luvun IV kuuden esimerkkikohteen analyysien kautta pohditaan, mikä 1960- ja 1970-lukujen lähiömaiseman suunnittelulle oli tunnusomaista.
In addition to these cohesive material choices and use of vegetation, especially made structures and equipments and uniform and rich in detail architectural choices add value to the areas.
Lisäksi alueille tuovat lisäarvoa yhtenäiset materiaalivalinnat ja linjakas kasvillisuuden käyttö, erityisvalmisteisten paikkaan suunniteltujen rakenteiden ja välineiden suosiminen sekä yhtenäinen ja detaljirikas massoiltaan veistoksellinen julkisivuarkkitehtuuri.
Main objectives for the new housing areas included building a connection with nature, utilizing the health improving qualities of nature environments and making the most of aesthetic features of the landscapes.
Yhteyden luominen luontoon, luonnon hyvinvointia edistävien ominaisuuksien hyödyntäminen ja maiseman esteettisyys olivat uusien alueiden luomisen päätavoitteita.
The background of suburbanism and suburbs of the studied time as well as their landscape characteristics are studied in chapter II.
Luvussa II pohditaan lähiöitymisen taustaa sekä yleisesti aikakauden lähiöitä ja niiden maisema-arkkitehtonisia ominaisuuksia.
A turning point in the development of Espoo’s urban structure and a growing need for complementary building in the city area give justification to this study.
Työn taustalla ovat voimakkaassa murroksessa oleva espoolainen kaupunkirakenne ja kasvavat täydennysrakentamispaineet.
Lifetime Improvement in the Red-zone Area of Quasi-mono Silicon Wafers
Kvasi-mono piikiekkojen red-zone alueen elinajan parantaminen
It should also be mentioned that the lifetime of areas outside of the red-zone were improved in some cases with the inclusion of the high temperature anneal.
Lisäksi mainittakoon, että myös red-zone alueen ulkopuolella olevien alueiden elinaikaa pystyttiin joissain tapauksissa parantamaan korkean lämpötilan käsittelyn vaikutuksen ansiosta.
A new idea was tried out by including a high temperature anneal into the standard phosphorus diffusion gettering process.
Työssä sovellettiin uutta ideaa sisällyttämällä korkean lämpötilan käsittely muuten standardiin fosforidiffuusiogetterointi-prosessiin.
This study investigates the potential of the quasi-mono silicon wafer for silicon based solar cells.
Tässä työssä tutkitaan kvasi-mono piikiekon potentiaalia piipohjaisten aurinkokennojen näkökulmasta.
In addition, including the high temperature anneal into the gettering process for an improved gettering efficiency turned out to be successful as an additional improvement of the red-zone area was achieved.
Lisäksi korkean lämpötilan käsittelyn lisääminen muuten standardiin prosessiin osoittautui onnistuneeksi red-zone alueen paranemisen ansiosta.
Quasi-mono silicon represents itself especially as an alternative material to standard grown multicrystalline silicon, which is the most common wafer material of todays’ solar cells.
Kvasi-mono pii on (eteenkin) lupaava vaihtoehtoinen materiaali monikiteiselle piille, josta suurin osa nykypäivän aurinkokennoista valmistetaan.
In this work, phosphorus diffusion gettering experiments were performed on quasi-mono silicon wafers with the aim to recover the lifetime of the red-zone area.
Tässä työssä fosforidiffuusiogetterointiin perustuvia kokeita tehtiin kvasi-mono kiekoille tavoitteena poistaa sisäändiffusoituneet epäpuhtaudet ja näin palauttaa kontaminoituneen alueen elinaika kiekon normaalille tasolle.
The high temperature anneal was designed to dissolve precipitated impurities from the red-zone area which would not have been removed by the standard gettering process.
Korkean lämpötilan käsittely oli suunniteltu siihen tarkoitukseen, että korkea lämpötila mahdollistaisi sellaisten erkautuneiden epäpuhtauksien liukenemisen, jotka eivät muutoin olisi liuenneet standardin fosforigetterointi-prosessin aikana ja tästä syystä kyseiset epäpuhtaudet olisivat jääneet poistamatta kiekosta.
Recovering the lifetime of the red-zone area successfully, i.e. by removing the impurities causing it, is a vital part of the solar cell process.
Tämän takia epäpuhtauksien poistaminen (red-zonen poistaminen) on oleellinen osa toimivaa aurinkokennon valmistusprosessia.
Due to the casting growth process of quasi-mono silicon, the surfaces of the ingot facing the casting crucible suffer from the same minority carrier lifetime degradation, caused by in-diffused impurities, as the surfaces of a standard multicrystalline silicon ingot.
Kvasi-mono piin valu-tyyppisen kasvatusprosessin ansioista valmiin piiharkon uloimpien osien vähimmäisvarauksenkuljettajien elinaika kärsii valuprosessin aikana tapahtuvasta epäpuhtauksien diffuusiosta kasvavaan piiharkkoon.
Wafers cut out from the outermost parts of the ingot will thereby have a large unusable red-zone area.
Kyseinen ongelma johtaa siihen, että kiekot, jotka sahataan harkon uloimmista osista, sisältävät sellaisenaan käyttökelvottoman alueen (red-zone), jos tavoitteena on rakentaa hyvin toimiva aurinkokenno.
Three Stations - Three Impressions along the Journey
Pitäjänmäki - Huopalahti - Ilmala - Kolme ohivilahtavaa asemaa
Strategic human resource management in small service firms
Strateginen henkilöstöjohtaminen pienissä palveluyrityksissä
Empirical data is collected from the service development projects from 12 Finnish and international service firms in the IT and security business fields.
Empiirinen tutkimusmateriaali on kerätty yhteensä 12 suomalaisen ja kansainvälisen IT- ja turvallisuusalan palveluyritysten kehitysprojekteista.
Interpretative research methodology is applied with using semi-structured interviews and participant observation as the main data collection methods.
Tutkimusmateriaali on kerätty pääasiassa puolistrukturoitujen haastattelujen sekä osallistuvan havainnoinnin avulla.
This dissertation examines how entrepreneurial service firms can develop and deploy their human resources to enable efficient opportunity implementation processes and to manage daily operations simultaneously.
Tässä väitöskirjassa tarkastellaan, miten pienet palveluyritykset voivat ohjata ja kehittää henkilöresurssejaan siten, että uusien liiketoimintamahdollisuuksien kehittäminen ja päivittäisen liiketoiminnan ylläpitäminen on mahdollista rinnakkain samoilla henkilöresursseilla.
This dissertation extends the existing theoretical frameworks by introducing models how ambidextrous behaviour and different leadership styles can be implemented at different stages during new service development projects.
Tutkimus laajentaa nykyisiä teoreettisia viitekehyksiä esittämällä toimintamalleja, joiden avulla henkilöresursseja voidaan ohjata ja kehittää palvelukehitysprojektien eri vaiheissa optimaalisella tavalla sekä motivoida henkilöstö hetkelliseen ylikuormitukseen ja itsensä kehittämiseen uusien kehityshankkeiden aikana.
The research is based on qualitative methods, with each essay providing multiple case-studies.
Tutkimuskysymystä käsitellään väitöskirjan johdanto-osiossa sekä kolmessa esseessä laadullisen tapaustutkimuksen avulla.
The first essay evaluates differences between the product business and the service business, specifically the skills and competencies required from service firm employees.
Ensimmäinen essee käsittelee palveluliiketoiminnan erityispiirteitä ja vaatimuksia henkilöstön osaamiselle sekä käytäntöjä miten yritysten johto voi tukea ja kehittää henkilöstönsä palveluliiketoimintaan liittyvää osaamista.
The results of this dissertation argue that small service firms need to recruit and educate multi-skilled employees who are willing and capable to engage in ambidextrous behaviour.
Tutkimuksen keskeinen havainto on, että voidakseen samanaikaisesti kehittää uusia palvelukonsepteja ja ylläpitää päivittäistä liiketoimintaa rajallisilla henkilöresursseilla, pienten palveluyritysten tulee rekrytoida ja kouluttaa moniosaajia, joilla on kyky omaksua palveluliiketoiminnan erityisvaatimukset.
The second essay examines how the concept of resource orchestration is implemented among the case firms and their respective human resource management practices.
Toinen essee tutkii strategisen yrittäjyyden henkilöstöjohtamisen konseptia ja sen soveltuvuutta pienten palveluyritysten toimintaan.
The main research question is supported by specific sub-questions that analyse special requirements of the service business, development of organisations and individuals to fulfil these requirements, how to apply resource orchestration processes in entrepreneurial service firms during implementation of new opportunities, and how to apply organisational ambidexterity during new service development processes.
Kolmas essee tutkii organisaatio- ja yksilötasolla niin sanottua ambidekstriaa eli kehitys- ja tehokkuustoimintojen välisiä suhteita uusien palvelukonseptien kehittämisen eri vaiheissa sekä miten yrityksen johto voi optimoida näiden toimintojen välisiä suhteita.
Host Identity Protocol Privacy Management
Host Identity Protocol ja yksityisyyden hallinta
Visualization and sharing of information of ships' 3D product model by internet technologies
Laivan 3D-tuotemallin tietojen esittäminen ja jakelu internet-tekniikoiden avulla