natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Our analysis brings valuable information about the still scarce knowledge of the genetics of this disease in the Finnish population.
Analyysimme tuo arvokasta tietoa vielä vähäiseen geneettiseen tietoon tästä sairaudesta suomalaisessa väestössä.
In Finland, however, only a few disease linked gene variants have been found so far.
Suomessa on kuitenkin tähän mennessä löydetty vasta muutamia sairauteen liityttyjä geenimuutoksia.
In recent years, 23 gene loci have been found, in which mutations cause hereditary Parkinson’s disease.
Viime vuosina on löydetty 23 eri geenilokusta, joissa olevat mutaatiot aiheuttavat perinnöllistä Parkinsonin tautia.
It is likely that Finns carry their own unique variants, some of which we also found in our study.
Todennäköisesti suomalaiset kantavat väestölleen ominaisia muutoksia, joita myös tutkimuksessamme löysimme.
Approximately 5 to 10% of patients are estimated to have a hereditary form of the disease.
Sen esiintyvyys koko väestössä on noin 0.3%, ja tästä perinnöllisen tautimuodon on arvioitu käsittävän 5-10%.
The study of novel gene variants may bring valuable new information about the pathogenic processes related to the disease; especially the location of a novel variant in PARK2 gene found in our study turned out to be crucial for one of the previously suggested disease mechanisms.
Uusien geenimuutosten tutkimus voi tuoda arvokasta lisätietoa sairauden syntymekanismista; erityisesti löytämämme PARK2-geenin muutoksen sijainti osoittautui keskeiseksi aiemmin ehdotetun tautimekanismin kannalta.
Aims and methods: To find out if there are gene variants previously found in Parkinson’s disease patients in the Finnish population, we searched variants found in literature search in a novel genetic database, SISu, which contains genetic data of over 10 000 Finns.
Tavoitteet ja menetelmät: Selvittääksemme löytyykö suomalaisesta väestöstä jo potilailta löydettyjä geenimuutoksia, etsimme kirjallisuudesta löytämiämme muutoksia uudesta geneettisestä tietokannasta, SISu:sta, joka sisältää yli 10 000 suomalaisen geenitiedot.
Introduction: Parkinson’s disease is the second most common neurodegenerative disease in the Western countries with a prevalence of about 0.3% in the population.
Tausta: Parkinsonin tauti on toiseksi yleisin hermoston rappeumasairaus sairaus länsimaissa.
In addition, to confirm population findings and search for new gene variants, we analyzed 47 patient cohort with a designed gene panel and also another cohort, containing 147 patients, by minisequencing one variant found in the population data.
Lisäksi väestötason tietoa tukeaksemme ja etsiäksemme uusia geenimuutoksia, analysoimme 47 potilaan aineiston suunnittelemallamme geenipaneelilla sekä toisen, 147 potilaan aineiston, minisekvensointimenetelmällä yhden väestössä esiintyvän muutoksen osalta.
In addition, we were able to evaluate the disease risk of many variants further by studying their occurrence in Finns.
Lisäksi pystyimme tarkentamaan monien aiemmin epäselvien muutosten sairausriskiä tutkimalla niiden yleisyyttä Suomessa.
Discussion: Finns seem to carry only few previously described gene variants in genes linked to Parkinson’s disease.
Pohdinta: Suomalaiset näyttävät kantavan vain vähän aiemmin kuvattuja perinnöllistä Parkinsonin tautia aiheuttavia geenimuutoksia.
In addition, we found nine potentially disease linked variants in eight different patients.
Lisäksi löysimme kahdeksalta potilaalta yhdeksän mahdollisesti tautia aiheuttavaa muutosta, joista neljä oli aiemmin kuvaamattomia.
These include Stevens-Johnson syndrome (SJS), toxic epidermal necrolysis (TEN), acute generalized exanthematous pustulosis (AGEP), drug reaction with eosinophilia and systemic symptoms (DRESS) and erythema multiforme major (EM).
Näitä ovat Stevens-Johnsonin oireyhtymä (SJS), toksinen epidermaalinen nekrolyysi (TEN), akuutti yleistynyt eksantematoottinen pustuloosi (AGEP), yleisoireinen eosinofiilinen oireyhtymä (DRESS) ja erythema multiforme major (EM, monimuotoinen punavihoittuma).
Age range in these reactions was 26 – 88 years (mean 58,1).
Ikäjakauma lääkeainereaktioissa oli 26 – 88 vuotta, keskimääräinen sairastumisikä oli 58,1 vuotta.
The most common culprit drugs were antibiotics, systemic antifungals, hydroxychloroquine, sulfasalazine, non-steroidal anti-inflammatory drugs and anticonvulsants.
Yleisimmät epäillyt aiheuttajalääkkeet olivat antibiootit, sisäiset sienilääkkeet, hydroksiklorokiini, sulfasalatsiini, tulehduskipulääkkeet ja epilepsialääkkeet.
A preceding infection was reported in 56% of cases.
Reaktiota edeltävä infektio oli yleinen, se oli tiedossa 56 %:ssa tapauksista.
Blood eosinophilia was present in 46% of patients and elevated liver enzymes in 68% of patients.
Veren eosinofiliaa esiintyi 46%:lla potilaista ja kohonneita maksa-arvoja mitattiin 68%:lla potilaista.
2% of drug induced cutaneous adverse reactions are severe and potentially life threatening.
Lääkkeiden aiheuttamista ihoreaktioista noin 2 % on vakavia hengenvaarallisia yleistyneitä reaktioita.
The time interval from the start of the culprit drug to the skin reaction could vary from a day to one year.
Epäillyn lääkkeen käyttöaika vaihteli suuresti, päivästä jopa vuoteen.
Most patients (93%) had elevated CRP levels.
Kohonnut CRP-arvo todettiin valtaosalla (93%) potilaista.
Laboratory tests are nonspecific to diagnosis of these reactions, but combined with an appropriate clinical presentation and histology in skin biopsy, they help in setting diagnosis.
Laboratoriokokeista ja ihokoepalasta ei voida tehdä varmaa diagnoosia, vaan ne toimivat diagnoosin tukena yhdessä kliinisen kuvan kanssa.
10% of patients suffered from late complications.
Taudin jälkikomplikaatioita todettiin 10%:lla potilaista.
Systemic symptoms were present in 44% of patients.
Yleisoireita raportoitiin 44%:lla potilaista.
Rapid withdrawal of the culprit drug is the most important step in treatment of these drug reactions.
Mahdollisimman nopea epäillyn aiheuttajalääkkeen lopetus on hoidon kulmakivi.
We searched for all cutaneous adverse drug reactions from hospital records at Department of dermatology and allergology, Helsinki University hospital, between 2007 and 2017.
Kävimme läpi 338 lääkeainereaktion saaneen potilaan potilaskertomustiedot vuosilta 2007 – 2017.
The aim of this study was to assess severe cutaneous drug reactions.
Tutkimuksessamme selvitimme HYKS:n Iho- ja allergiasairaalassa hoidettujen vakavien lääkeainereaktioiden taustoja.
54% of patients had mucous involvement.
Limakalvo-oireilua esiintyi 54%:lla potilaista.
Drug rechallenge is rarely indicated because there are alternatives to the suspected offending drug to be able to treat most conditions.
Valtaosalla potilaista on monta lääkettä samanaikaisesti käytössä ja lääkeaineihottuman aiheuttaneen lääkkeen tunnistaminen voi olla vaikeaa.
86% of interruptions due to adverse effects occurred within the first 18 instillations.
Kaikista keskeytyksistä 86% tapahtui ensimmäisten 18 huuhtelun aikana.
Conclusions: Severe complications are encountered in only <5% of patients.
Vakavia komplikaatiota esiintyi <5%:lla hoitonsa aloittaneista.
The propability of adverse effects and severe complications depend mostly on the host’s characteristics rather than on the BCG dose or the number of BCG instillations.
Aineistomme perusteella taipumus haittavaikutuksille ja komplikaatioille riippuu enemmänkin potilaan ominaisuuksista kuin BCG-huuhteluiden kokonaismäärästä tai BCG:n annoksesta.
Methods: We included 418 patients who received BCG instillations in our institution during 2009-2015.
Menetelmät: Analysoimme retrospektiivisesti 418 HYKS:ssä BCG-hoitoa saanutta rakkosyöpäpotilasta aikavälillä 2009–2015.
Other reasons for interruption were other adverse effects in 71 patients (17.0%), BCG failure in 46 patients (11.0%) and other reasons in 36 patients (8.6%).
Keskeyttämisen syynä havaittiin muut haittavaikutukset 71 potilaalla (17.0%), BCG-hoidon tehot-tomuus 46 potilaalla (11.0%) sekä muista syistä hoidon keskeytti 36 potilasta (8.6%).
Systemic BCG infection was found in 7 (1.7%) patients and local in 5 (1.2%) patients.
Systeeminen BCG-infektio todettiin 7 poti-laalla (1.7%) ja paikallinen infektio 5 potilaalla (1.2%).
The probability of tumor recurrence (20.0% vs 10.7%) and disease progression (5.4% vs 1.2%) was higher with patients whose BCG treatment was interrupted.
Hoidon jälkeen syövän uusiutuminen (20.0 % vs 10.7 %) ja taudin eteneminen (5.4% vs 1.2%) oli todennäköisempää, jos hoito jouduttiin keskeyttämään haittavaiku-tusten vuoksi.
Objectives: The objective was to evaluate tolerability of BCG treatment and to determine if interruption impacts on treatment outcome.
Tavoitteet: Tutkimuksen tarkoituksena on arvioida virtsarakkokarsinoomapotilaiden sietokykyä BCG-hoidolle, hoidon haittavaikutuksia, keskeytysten vaikutusta hoidon tuloksiin sekä analysoida BCG-infektiotapaukset.
Results: Of the 418 patients who started BCG, 176 (42.1%) interrupted and discontinued BCG treatment, 23 (5.5%) interrupted due to suspicion of BCG infection.
BCG:n keskeytti yhteensä 176 (42.1 %) potilas-ta, 23 (5.5%) keskeytystä tapahtui BCG-infektioepäilyn vuoksi.
Furthermore, the incidence and characteristics of severe complications were recorded.
Lisäksi kerättiin tieto taudin uusimisesta ja etenemisestä.
Reason for interruption, treatment outcome, number of instillations and diagnosis of BCG infection were recorded retrospectively.
Sairaskertomuksista kerättiin syövän TNM-luokka, suunniteltu BCG-hoidon pituus, mahdollinen hoidon keskeytyminen ja sen syy (BCG-infektioepäily, muu BCG:n haittavaikutus, muu syy).
Tolerability and complications of Bacillus Calmette-Guérin instillations for non-muscle-invasive bladder cancer
Lopuksi: Vaikka BCG-hoitoon liittyy runsaasti paikallisia haittavaikutuksia, pidämme hoitoa turvallisena hoi-tomuotona ei-lihas-invasiivisen virtsarakkokarsinooman hoidossa.
Changes were within physiological limits.
Muutokset olivat fysiologisissa rajoissa.
During OHSS, serum Epo-level did not change.
OHSS:ssä Epo-pitoisuus ei muuttunut.
Repeated blood samples were collected in the IVF group (n=27) and in the OHSS-group (n=47).
Toistuvia verinäytteitä kerättiin IVF-ryhmässä (n=27), OHSS-ryhmässä (n=47) sekä kaikilta jälkitarkastuksessa.
It correlated negatively with blood hemoglobin in the beginning of study period.
Se korreloi negatiivisesti hemoglobiiniin hoidon alkupuolella.
Further analysis is needed to evaluate the effect of pregnancy and progesterone on Epo.
Lisäanalyysejä kaivataan raskauden ja keltarauhashormonin vaikutusten selventämiseksi.
The results indicate there are changes in circulating Epo in stimulated, unlike the normal, menstrual cycle.
Tulokset osoittavat, että stimuloidussa kierrossa verenkierron Epo-pitoisuus vaihtelee toisin kuin normaalissa kuukautiskierrossa.
Kidney function and the contribution of anemia, hemoconcentration and –dilution to serum Epo were considered.
Myös munuaistoimintaa sekä anemian, hemokonsentraation ja –diluution vaikutusta Epo:on, arvioitiin.
The most serious complication of IVF is uncontrolled ovarian hyperstimulation syndrome (OHSS).
Hoidon vakavin komplikaatio on munasarjojen hyperstimulaatio-oireyhtymä (OHSS).
Kidney function tests of the OHSS patients were within normal limits.
OHSS-potilaiden kreatiniini- ja kystatiini C –arvot pysyivät normaalirajoissa.
There was an elevation in serum Epo from natural to stimulated cycle luteal phase in uncomplicated IVF, p=0.003.
Verenkierron Epo-pitoisuus nousi luonnollisen kierron luteaalivaiheesta komplisoitumattoman IVF-kierron luteaalivaiheeseen (p=0.003).
In Vitro Fertilization (IVF) aims for the maturation of multiple follicles with controlled ovarian hyperstimulation.
Koeputkihedelmöityshoidolla (IVF) tavoitellaan hallittua munasarjojen hyperstimulaatiota usean munarakkulan kypsyttämiseksi.
The aim of the study was to investigate circulating Epo in uncomplicated IVF and OHSS.
Tutkimuksen tavoitteena oli selvittää Epo-pitoisuuksia komplisoitumattomassa IVF-kierrossa sekä OHSS:ssä.
There was no difference in serum Epo between uncomplicated IVF and early OHSS.
Epo-taso oli verrannollinen komplisoitumattoman IVF:n ja varhaisen OHSS:n välillä.
Follicle fluid Epo concentration was 1.5 times that in serum (p=0.006).
Munarakkulanesteen Epo-konsentraatio oli 1,5-kertainen seerumiin nähden (p=0.006).
hCG-negative women had an increase in serum Epo at follow-up (p=0.028).
hCG-negatiivisilla Epo oli nousussa jälkitarkastuksessa (p=0.028).
Circulating Epo concentration does not change during the normal menstrual cycle, yet there are reports of cyclic Epo production in the uterine endometrium of mice.
Pitoisuus verenkierrossa ei vaihtele normaalissa kuukautiskierrossa, vaikka hiirillä kohdun limakalvolla on todettu syklistä, hormonien säätelemää Epo-tuotantoa.
Epo concentration was higher in early rather than late OHSS towards the end of the study period (p=0.016 and 0.008).
Epo-pitoisuus oli korkeampi varhain kuin myöhään alkaneessa OHSS:ssä kotiutuspäivänä (p=0.016) sekä jälkitarkastuksessa (p=0.008).
In late OHSS, serum Epo negatively correlated with cystatin C and serum creatinine on admission (p=0.05 and 0.008).
Myöhäisessä OHSS:ssä Epo korreloi negatiivisesti kreatiniiniin (p=0.008) ja kystatiini C:hen (p=0.05) sairaalaan tullessa.
Angiogenetic growth factors similarly mediate the generation of blood vessels in follicles.
Verisuonikasvutekijät säätelevät myös munarakkuloiden verisuonimuodostusta.
Clinical parameters such as urine output should be considered together with laboratory measures for the estimation of kidney function in OHSS.
Munuaistoimintaa OHSS:ssä tulee arvioida myös fysiologisin mittarein kuten virtsamäärää seuraamalla.
Epo, cystatin C, creatinine and blood count were quantitated from the samples.
Näytteistä määritettiin Epo, perusverenkuva, kreatiniini ja kystatiini C. IVF-ryhmässä kerättiin munarakkulanestenäyte.
There was a decrease in serum Epo towards the end of the luteal phase that persisted until follow-up in cycles resulting in pregnancy (p=0.028).
Istukkahormoni (hCG) ei korreloinut Epo:on, mutta hCG-positiivisilla Epo-taso laski luteaalivaiheen loppussa ja pysyi matalana jälkitarkastukseen asti (p=0.028).
Erythropoietin and Kidney Function in the Uncomplicated In Vitro Fertilization cycle and Ovarian Hyperstimulation Syndrome
Erytropoietiini (Epo) on paitsi punasolutuotantoa säätelevä hormoni, myös verisuonikasvutekijä.
Methods: The used data was from the Finnish population based GLAKU cohort stud.
Menetelmät: Tutkimuksessa käytetty aineisto oli peräisin suomalaisesta väestöpohjaisesta Glaku-kohorttitutkimuksesta.
The associations between externalizing problem behaviour and parenting self-efficacy were analysed using linear and logistic regression analyses.
Käytösoireilun ja vanhemmuuspystyvyyden tunteen välisten yhteyksien analysoinnissa käytettiin lineaarista ja logistista regressioanalyysia.
There has been some research into the associations between externalizing problem behaviour and parenting self-efficacy, but the existing literature contains multiple contradictions and limitations, such as the scarcity of longitudinal designs, research focusing mainly on clinical populations and the tendency to bypass fathers’ experiences.
Ulospäinsuuntautuneen käytösoireilun ja vanhemmuuspystyvyyden välisiä yhteyksiä on tutkittu jonkin verran, mutta aiemmassa tutkimuskirjallisuudessa on useita ristiriitaisuuksia ja puutteita, kuten pitkittäisasetelmien vähäinen käyttö, tutkimuksen rajoittuminen kliinisiin populaatioihin ja isien kokemusten sivuuttaminen.
Aims: Externalizing problem behaviour is common among children which when left untreated can have far-reaching, negative consequences across the lifespan.
Tavoitteet: Lasten ulospäinsuuntautunut käytösoireilu on yleinen lastenpsykiatrinen ongelma, jolla voi hoitamattomana olla kauaskantoisia negatiivisia seurauksia koko elämänkaaren hyvinvoinnin kannalta.
The results of the current study point to a stable association between the two variables during the developmental period between middle childhood and early adolescence.
Tulokset kertovat muuttujien välisestä stabiilista yhteydestä lasten kasvaessa keskilapsuudesta kohti varhaisnuoruutta.
The results also highlight a need to improve the way in which parenting self-efficacy is taken into account during interventions aimed at reducing externalizing problem behaviour among children.
Lisäksi tulosten perusteella vanhempien vanhemmuuspystyvyys tulisi huomioida entistä paremmin interventioissa, jotka tähtäävät lasten käytösoireilun vähentämiseen.
Earlier results on the associations between externalizing problem behaviour and parenting self-efficacy have also been conflicting.
Aiemmissa tutkimuksissa saadut tulokset ulospäinsuuntautuneen käytösoireilun ja vanhemmuuspystyvyyden välisistä yhteyksistä ovat myös keskenään ristiriitaisia.
Results and conclusions: Externalizing behaviour and parenting self-efficacy were significantly associated when the children were aged 8.
Tulokset ja johtopäätökset: Lasten ulospäinsuuntautunut käytösoireilu ja vanhempien vanhemmuuspystyvyyden tunne olivat merkitsevässä yhteydessä lasten ollessa 8-vuotiaita.
Parenting has a significant effect on childhood and adolescent development, and one part of which parenting comprises is the parent’s cognitions concerning their parenthood, such as parenting self-efficacy explored in the current study.
Vanhemmuuden merkitys lapsuuden ja nuoruuden aikaiselle kehitykselle on suuri, ja osan vanhemmuudesta muodostavat vanhemman omaa vanhemmuuttaan koskevat kognitiot, kuten tässä tutkimuksessa käsitelty vanhemmuuspystyvyyden tunne.
Mothers and fathers of 226 children were asked to assess the children’s externalizing behaviour using the Child Behavior Checklist questionnaire and their sense of parenting self-efficacy using the Parenting Sense of Competence questionnaire when the children were aged 8 and 12.
Tutkimuksessa seurattiin 226 lasta, joiden äidit ja isät arvioivat näiden käytösoireilua Child Behavior Checklist -kyselyllä ja omaa vanhemmuuspystyvyyden tunnettaan Parenting Sense of Competence -kyselyllä lasten ollessa 8- ja 12-vuotiaita.
Higher externalizing behaviour at age 8 was also significantly associated with lower parenting self-efficacy at age 12, and higher parenting self-efficacy at age 8 was significantly associated with lower externalizing behaviour at age 12.
Lasten korkeampi käytösoireilu 8-vuotiaana oli myös merkitsevässä yhteydessä vanhempien matalampaan vanhemmuuspystyvyyden tunteeseen lasten ollessa 12-vuotiaita, ja vanhempien korkeampi vanhemmuuspystyvyyden tunne lasten ollessa 8-vuotiaita oli merkitsevässä yhteydessä lasten matalampaan käytösoireiluun lasten ollessa 12-vuotiaita.
Parenting self-efficacy was not significantly associated with change in externalizing behaviour between ages 8 and 12, and higher externalizing behaviour was associated with declining paternal but not maternal parenting self-efficacy.
Kummankaan vanhemman vanhemmuuspystyvyyden tunne ei ollut yhteydessä lasten käytösoireilun muutokseen 8. ja 12. ikävuoden välillä, ja lapsen korkeampi käytösoireilu oli yhteydessä ainoastaan isien vanhemmuuspystyvyyden laskuun lapsen ikävuosien 8 ja 12 välillä.
The current study explores the associations between externalizing problem behaviour and parenting self-efficacy between the ages 8 and 12.
Tämän tutkimuksen tavoitteena on selvittää lasten ulospäinsuuntautuneen käytösoireilun ja vanhempien vanhemmuuspystyvyyden tunteen välisiä yhteyksiä lasten ollessa 8-12-vuotiaita.
In addition, variables showing change in the assessments on externalizing behaviour and parenting self-efficacy were calculated.
Käytösoireilun ja vanhemmuuspystyvyyden arvioista laskettiin lisäksi muuttujissa tapahtunutta muutosta kuvaavat erotusmuuttujat.
They have the ability to silence translation of multiple different messenger RNAs simultaniously and have been shown to have an important role in the formation and maintaining homeostatsis of several tissue types.
Niillä on kyky vaimentaa usean eri lähetti-RNA:n translaatiota samaan aikaan ja niillä on osoitettu olevan tärkeä rooli usean eri kudostyypin muodostuksessa ja ylläpidossa.
This is why molecules that enhance the regenerative and reparative abilities of cardiomyocytes, such as carbon monoxide, are of special interest.
Tämän vuoksi sydänsolujen uusiutumiskykyä ja korjaantumista parantavat molekyylit, kuten hiilimonoksidi, ovat erityisen mielenkiinnon kohteina.
MicroRNAs might at least partly mediate these effects as CORM-3 increased their expression in rat hearts.
MikroRNA:t saattavat toimia ainakin osittain näiden vaikutusten välittäjinä, sillä CORM-3 lisäsi niiden ilmentymistä rottien sydämissä.
We studied the effects of carbon monoxide releasing molecule-3 (CORM-3) on cardiac recovery after myocardial infarction in adult rats and how it effects the expression of microRNAs miR-133a, miR-133b, miR-206 and miR-208.
Tutkimme hiilimonoksidia vapauttavan molekyyli-3:n (CORM-3) vaikutusta sydämen toipumiseen sydäninfarktin jälkeen aikuisilla rotilla sekä sen vaikutusta mikroRNA:iden miR-133a:n, miR-133b:n, miR-206:n ja miR-208:n ilmentymiseen.
The regenerative ability of the human heart after myocardial injury is limited, which often leads to adverse changes in cardiac structure and function.
Ihmisen sydänsolujen uusiutumiskyky vaurion jälkeen on rajallinen, mikä johtaa usein haitallisiin rakenteellisiin ja toiminnallisiin muutoksiin sydämessä.
One proposed modulator of these effects is the p38 mitogen-activated protein kinase (p38 MAPK).
Yhdeksi näiden vaikutusten välittäjäksi on esitetty p38 mitogeeniaktivoituvaa proteiinikinaasia (p38 MAPK).
Carbon monoxide protects cardiomyocytes from apoptosis and prevents their proliferation.
Hiilimonoksi muun muassa suojaa sydänsoluja apoptoosilta ja estää niiden proliferaatiota.
The potential pathways between carbon monoxide and microRNA require still further research.
Hiilimonoksidin ja mikroRNA:iden välisten vaikutusmekanismien selvittäminen vaatii kuitenkin vielä jatkotutkimuksia.
MicroRNAs are small single-stranded RNA molecules that regulate gene expression by silencing the translation of messenger RNAs.
MikroRNA:t ovat lyhyitä yksijuosteisia RNA-molekyylejä, jotka osallistuvat geenien säätelyyn vaimentamalla lähetti-RNA:iden translaatiota.
The beneficial effects of carbon monoxide on cardiac recovery after myocardial injury are well known.
Hiilimonoksidin edulliset vaikutukset sydämen toipumiseen vaurion jälkeen ovat hyvin tiedossa.
We showed that CORM-3 improves cardiac recovery after myocardial infarction by increasing the amount of cardiomyocytes in the infarct area and improving the cardiac function of the left ventricle.
Osoitimme CORM-3:n parantavan sydämen toipumista sydäninfarktin jälkeen lisäämällä sydänsolujen määärää infarktialueella ja parantamalla sydämen vasemman kammion toimintakykyä.
Additionally, we showed that inhibiting p38 MAPK increases proliferation in neonatal rat cardiomyocytes.
Tämän lisäksi osoitimme p38 MAPK:n inhiboinnin lisäävän proliferaation määrää neonataalirottien sydänsoluissa.
In addition, we studied the effects of carbon monoxide releasing molecule-A1 (CORM-A1) and inhibition of p38 MAPK on neonatal rat cardiomyocyte proliferation and apoptosis.
Lisäksi tutkimme neonataalirottien sydänsoluilla hiilimonoksidia vapauttavan molekyyli-A1:n (CORM-A1) sekä p38 MAPK:n inhiboinnin vaikutusta niiden apoptosiiin ja proliferaatioon.
However, the exact mechanisms of its actions in cardiomyocytes remain poorly known.
Kuitenkin sen tarkat vaikutusmekanismit sydänsoluissa ovat edlleen varsin huonosti tunnettu.
In a 5-phase study 10 healthy volunteers were administered 20 mg pantoprazole, 50 mg caffeine and 0.5 mg midazolam before and 1, 25, 49 and 73 hours after a 7 day pretreatment with 80mg esomeprazole twice daily.
Tutkimusvaiheissa tutkittavat saivat sekä ennen että yksi, 25, 49 ja 73 tuntia esilääkityksen jälkeen 20 mg pantopratsolia, 50 mg kofeiinia sekä 0.5 mg midatsolaamia.
Esomeprazole had a minor effect on CYP3A4 and no effect on CYP1A2.
Esomepratsolin vaikutus CYP3A4:n toimintaan oli vähäinen ja CYP1A2:n toiminnassa ei havaittu tilastollisesti merkittävää muutosta.