natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The e-learning environment used in the learning projects was used as a stimulus for the interviewees.
Virikkeenä haastateltavien kanssa käytettiin oppimisprojektien verkkoympäristöä.
The study addresses three research questions: 1.
Tutkimuksessa tarkastelen kolmea tutkimuskysymystä: 1.
It requires volitional actions from both participants.
Se vaatii molemmilta toimijoilta vapaaehtoisia tekoja.
When the learning challenge requires reorientation of both parties, the power relations seem to become much more open-ended and mutable.
Kun oppimishaaste vaatii molempien osapuolten uudelleensuuntautumista, valtasuhteet näyttävät tulevan paljon avoimemmiksi ja muuttuvimmiksi.
The answers given above summarize the findings of my four research articles (Articles I–IV).
Edellä annetut vastaukset ovat yhteenveto neljästä tutkimusartikkelistani (Artikkelit I–IV).
This dissertation is an empirical, ethnographic and longitudinal formative interventionist study, based on the cultural-historical activity theory (CHAT).
Tämä väitöstutkimus on empiirinen, etnografinen ja pitkittäinen formatiivinen interventiotutkimus, joka perustuu kulttuurihistorialliseen toiminnan teoriaan (CHAT).
When the home care worker and the client engage in either a predominantly defensive or a predominantly expansive learning cycle, in many cases it is not at all simple to determine who is teaching or leading, or who is guiding whom.
Kun kotihoidon työntekijä ja asiakas toimivat kohdatessaan joko pääosin defensiivisesti tai enimmäkseen ekspansiivisesti oppimisteoissaan, monissa tapauksissa ei ole ollenkaan helppoa arvioida, kumpi opettaa tai johtaa tai kumpi opastaa kumpaa.
Shared transformative agency is a key quality of expansive learning.
Jaettu muutostoimijuus on avainasemassa ekspansiivisessa oppimisessa.
The dissertation consists of four empirical articles and a summary that brings them together to present a picture for learning opportunities to break new ground in home care encounters.
Tämä väitöskirja koostuu neljästä empiirisestä artikkelista ja yhteenvedosta, joka silloittaa niitä kuvaamaan oppimismahdollisuuksia löytää uusi perusta kohtaamisiin kotihoidossa.
This new concept has the potential to transcend and overcome the contradiction between safety and autonomy, and to generate a new kind of shared transformative agency.
Sillä on potentiaalia ylittää ja ratkaista iäkkään ihmisen turvallisuuden ja autonomian välistä ristiriitaa ja luoda uudenlaista jaettua muutostoimijuutta.
The meaning of the artifacts (Article III) emerges during critical encounters in which two or more relevant actors come together to deal with a problem that represents both a potentially shared object and a conflict of motives.
Artefaktien merkitys ilmenee näiden kriittisten kohtaamisten aikana, joissa kaksi tai useampi toimija kohtaavat ongelman, joka edustaa sekä potentiaalisesti jaettua kohdetta että motiivien konfliktia.
Home care encounters have an in-built asymmetry between the potentially powerful practitioner and potentially powerless elderly client.
Kotihoidon kohtaamisissa on sisäänrakennettu epäsymmetria potentiaalisesti voimakkaan työntekijän ja potentiaalisesti voimattoman iäkkään asiakkaan välillä.
Artifacts can be used both restrictively, to avoid engaging in the implementation of the Mobility Agreement; and expansively, to initiate and support actions that implement the Mobility Agreement.
Näin ollen artefakteja voidaan käyttää sekä rajoittavasti, jotta vältetään osallistuminen liikkumissopimuksen täytäntöönpanoon ja ekspansiivisesti aloittamalla ja toimimalla niin, että liikkumissopimus otetaan käyttöön.
The framework for the Mobility Agreement was developed from 2006 to 2009 as part of a co-operative research and development project on promising practices in home care, funded by the City of Helsinki and led by researchers from CRADLE at University of Helsinki.
Liikkumissopimuksen viitekehys kehitettiin osana Helsingin kaupungin rahoittamaa ja Helsingin yliopiston tutkijoiden johtamaa lupaavien käytäntöjen tutkimus- ja kehittämishanketta kotihoidossa vuosien 2006-2009 aikana.
What kinds of learning take place when an agency-fostering new practice is introduced in home care encounters?
Millaista oppimista tapahtuu, kun toimijuutta tukeva uusi toimintamalli esitellään kotihoitokäynneillä?
The formation of shared agency is hampered if the contradiction between the efficiency of the home care worker (doing his or her job) and the potential effectiveness of the home care service (maintaining the functional capacity and reducing social exclusion among elderly people) is not expansively worked out.
Jaetun toimijuuden muodostuminen on estetty, jos ristiriita kotihoidon työntekijän (hänen työnsä tekemisen) tehokkuuden ja kotihoidon potentiaalisen tehokkuuden (toimintakyvyn ylläpitäminen ja ikääntyneiden sosiaalisen syrjäytymisen vähentäminen) välillä ei ole laajasti ratkaistu.
In other words, the client and the worker need to understand and commit to an idea of embodied and discursive co-configuration, which includes continuous negotiation between these two parties, and eventually also with other actors who contribute to the client’s overall home care service and wellbeing.
Toisin sanoen asiakkaan ja työntekijän on ymmärrettävä ja sitouduttava konkreettiseen ja diskursiiviseen yhteiskehittelyyn, johon sisältyy jatkuva kahdenvälinen neuvottelu ja lopulta jatkuva neuvottelu myös muiden toimijoiden kanssa, jotka osallistuvat asiakkaan tukemiseen kotihoidon kanssa hänen hyvinvointinsa takaamiseksi.
What main insights are needed to accomplish a sustainable, agentive transformation process in home care and change the home care script?
Mitkä ovat keskeisimmät oivallukset, joita tarvitaan kestävän, toimijuutta tukevan muutosprosessin toteutumiseen kotihoidossa ja sen käsikirjoituksessa?
These insights require co-configuration work that maintains and supports the elderly person’s functional capacity, postpones frailty, and reduces the risk of social exclusion.
Nämä oivallukset vaativat yhteiskehittelyä, joka ylläpitää ja tukee vanhusten toimintakykyä, hauraus siirtyy tuonnemmaksi ja sosiaalisen eristäytyneisyyden riski vähenee.
Expansive learning takes place when such a new practice triggers the development of an expanded shared object, which allows the home care client and the home care worker to construct shared goals, plans and practices concerning the clients’ functional capacity and physical mobility.
Ekspansiivista oppimista tapahtuu, kun uusi käytäntö laukaisee laajennetun, jaetun kohteen kehittämisen, joka antaa kotihoidon asiakkaalle ja työntekijälle mahdollisuuden rakentaa yhteisiä tavoitteita, suunnitelmia ja käytäntöjä, jotka tähtäävät asiakkaan toiminta- ja liikkumiskyvyn kohentumiseen.
These articles also illustrate four perspectives of agency and their implications for home care.
Nämä tutkimukseni neljä artikkelia myös avaavat kukin oman näkökulmansa toimijuuteen ja vaikutuksensa kotihoitoon.
My study focuses on the encounters of home care clients and workers and the working methods associated with the Mobility Agreement, used to support the clients’ functional capacity and physical mobility.
Tutkimukseni keskittyy kotihoidon asiakkaiden ja työntekijöiden kohtaamisiin sekä liikkumissopimukseen liittyviin työmenetelmiin, joita käytetään tukemaan asiakkaiden toiminta- ja liikkumiskykyä.
To address this challenge, a group of practitioners and experts in the field of elderly care in Helsinki designed and implemented a tool, the Mobility Agreement, to cultivate agency and promote elderly people’s physical capability and mobility.
Vastatakseen tähän haasteeseen helsinkiläinen ryhmä vanhusten kotihoidon ammattilaisia ja asiantuntijoita loi työkalun ja nimesi sen liikkumissopimukseksi tarkoituksenaan edistää ikääntyneiden toimijuutta ja vahvistaa heidän toiminta- ja liikkumiskykyään.
The Mobility Agreement provides structured support for the elderly in everyday life during home care visits.
Liikkumissopimus tarkoittaa ikääntyneen arkiliikkumisen suunnitelmallista tukemista kotihoitokäyntien aikana.
The practical underlying philosophy (Jones, 2007) is to move from doing to people, to doing on behalf of people and eventually to doing with people, in such a way that that the elderly client has more opportunity to be in charge and do things him- or herself, but with assistance rather than care.
Käytännöllinen toimintamallin taustalla oleva filosofia (Jones, 2007) on siirtyä tekemään ikäihmisen kanssa, sen sijaan, että tehdään hänen puolestaan.
The results of this study show that defensive learning cycles arise from home care workers’ fear of additional work and new competence demands, and from home care clients’ quest for safety, often crystallized in fear of falling.
Tämän tutkimuksen tulokset osoittavat, että defensiiviset oppimissyklit johtuvat kotihoidon työntekijöiden lisätyön pelosta ja uusista osaamisvaatimuksista sekä kotihoidon asiakkaiden turvallisuuspyrkimyksistä.
This in turn requires new kinds of dialogue and cooperation, as well as reflective interaction between the two separate yet intertwined processes of the home care client’s learning and the home care worker’s learning.
Tämä puolestaan vaatii uudenlaista vuoropuhelua ja yhteistyötä sekä vastavuoroista oppimista asiakkaan ja työntekijän - kahden erillisen, mutta toisiinsa kietoutuvan oppimisprosessin välillä.
This study also addresses the restrictive factors that may prevent the formation of agency.
Tutkimus tarkastelee myös niitä rajoittavat syitä, jotka estävät toimijuuden muodostumista ja toiminnan muuttumista kotikäynneillä.
Learning emerges as interplay, movement between the expansive and defensive learning actions of the home care client and the worker.
Oppiminen syntyy vuorovaikutuksena kotihoidon asiakkaan ja työntekijän ekspansiivisten ja defensiivisten oppimistekojen välillä.
What prevents the formation of shared agency in home care?
Mikä estää kotihoidon työntekijän ja asiakkaan jaettua toimijuutta kotihoidossa?
The loss of elderly people’s physical mobility presents a major challenge for modern society.
Liikkumiskyky mahdollistaa toimijuutta elämän loppupuolella, sen menettäminen ikääntyessä on suuri haaste niin yksilölle kuin nykyaikaiselle yhteiskunnalle.
The planned and professionally initiated use of the Mobility Agreement succeeds when it connects and merges with client-initiated and incidental uses of artifacts as second stimuli.
Suunniteltu ja ammattimaisesti aloitettu liikkumissopimuksen käyttö jaetun toimijuuden tukena onnistuu, kun se yhdistyy ja sulautuu asiakkaan aloittamaan, satunnaiseen jokapäiväisen kotitalouden esineiden käyttöön kotikäynneillä.
In article II, the key notion is "germ cell."
Toisen tutkimusartikkelini avainkäsite on "alkusolu".
Qualitative data were collected from two developmental research projects in Helsinki over a six-year period (2006–2012) through observations, video-recordings during the home care encounters, and interviews of home care workers and their elderly clients.
Aineisto tähän tutkimukseen kerättiin kotihoitokäynneillä yli kuuden vuoden aikana (2006–2012) kahdessa eri tutkimus- ja kehittämishankkeessa.
This analysis allowed me to conceptualize the adoption of the Mobility Agreement practice as a transformation in which home care workers could recognize and support their elderly clients’ transformative agency, as well as that of their own.
Tämän analyysin avulla sain käsityksen siitä, miten kotihoidon työntekijät omaksuivat ja ottivat liikkumissopimuksen käyttöön muuttamaan työtään ja toimijuuttaan niin, että he voisivat tunnistaa ja tukea iäkkäiden asiakkaidensa muutostoimijuutta.
Article IV identifies the importance of learning cycles as a perspective on shared transformative agency.
Neljäs artikkeli (Artikkeli IV) avaa oppimissyklien merkityksen jaetulle muutostoimijuudelle.
Article I introduces a perspective on agency as co-configuration in home care, with new forms of agency generated with the help of the Mobility Agreement.
Tutkimukseni ensimmäinen artikkeli (Artikkeli I) avaa yhteiskehittelyn maisemaa kotihoitotoiminnassa uusine toimijuuden muotoineen, jotka mahdollistuvat liikkumissopimuksen avulla kahden toimijan välillä.
New forms of work organization in the social and health sector require further research on negotiated knotworking across boundaries in the care of elderly people living at home. Keywords: Home Care, Mobility Agreement, Shared Transformative Agency, Double Stimulation, Expansive learning, Germ Cell
Avainsanat: kotihoito, liikkumissopimus, toimijuus, jaettu muutostoimijuus, kaksoisärsytys, ekspansiivinen oppiminen, alkusolu.
The introduction of the Mobility Agreement thus becomes a source of frustration rather than a developmental process mediated by a useful tool promoting physical mobility exercises in home care visits.
Tällöin liikkumissopimuksesta tulee enemmän turhautumisen lähde kuin hyödyllinen työkalu, joka mahdollistaisi liikkumisharjoittelun kautta toimijoiden yhteisen tahdonmuodostuksen ja jaetun toimijuuden kohti asiakkaan liikkumis- ja toimintakyvyn kohentumista.
Its aim is to generate and support a cycle of expansive learning (Engeström, 2015).
Siinä olennaisena kehityssuuntana on ekspansiivinen oppiminen (Engeström, 2015) eli olemassa olevien käytäntöjen kehittäminen poiketen totutuista teoista.
When necessary, a physiotherapist or an occupational therapist may be involved.
Kotihoidon työntekijät konsultoivat tarvittaessa fysio- ja toimintaterapeutteja.
Mutual volition is at the core of shared transformative agency, defined as breaking away from a given frame of action and taking the initiative to transform it. Co-configuration requires flexible knotworking in which no single actor has the sole, fixed authority.
Yhteiskehittely vaatii joustavaa solmutyöskentelyä, jossa kenelläkään yksittäisellä toimijalla ei ole yhtä ja ainoaa tai pysyvää valta-asemaa.
I used ethnographic observation, analyzed the dialogues, and tracked indications of the emergence of transformative agency among the participants.
Aineistoanalyysini perustuu näiden osapuolten välisen vuorovaikutuksen tutkimiseen ja muutosten jäljittämiseen heidän toimijuudessaan, kun he kohtasivat ja toimivat.
In supporting physical mobility among the elderly, getting up from a chair emerges as the germ cell, shaped and articulated primarily by means of bodily movements.
Tuolista ylösnouseminen konkretisoituu alkusoluksi ja vuorovaikutuksen välittäjäksi, kun vanhan ihmisen liikkumiskykyä tuetaan ja liikkumiseen aktivoitumisen ongelmaa ratkaistaan yhdessä hänen kanssaan.
With the introduction of the Mobility Agreement, the focus of the home care staff shifts: less time is spent managing home care duties on behalf of the elderly person, and more time is spent guiding and encouraging the client to exercise regularly.
Samalla vähennetään ylimääräistä ikääntyneen asiakkaan puolesta tekemistä sekä ohjataan, tuetaan ja rohkaistaan häntä liikkumiskykynsä säännölliseen harjoittamiseen.
Breaking New Ground in Home Care Encounters : Shared Transformative Agency between Home Care Workers and their Elderly Clients
Aineistonkeruu perustuu etnografiseen havainnointiin ja videotallenteisiin sekä kotihoidon työntekijöiden ja heidän asiakkaidensa haastatteluihin kotikäyntien aikana.
The new collective concept of sustainable mobility emerges by expansion from the germ cell of the simple movement of getting up from a chair.
Yksinkertainen liike, tuolista ylösnouseminen mahdollistaa jaetun toimijuuden kotihoidon asiakkaan ja työntekijän välille, se on uusi käsitteenmuodostuksen avain kestävään liikkumisen tukemiseen.
The material consisted of 242 posts altogether.
Yhteensä materiaalini käsittää 242 keskustelufoorumivastausta.
The method in the thesis is thematic analysis, which was used to analyse ten different discussion threads in an American online discussion forum Reddit.
Metodina tutkielmassa käytetään temaattista analyysiä, jonka avulla analysoitiin kymmentä eri keskusteluketjua amerikkalaisessa Reddit –Internetfoorumissa.
The celebrities face the moral, and sometimes legal, dilemma of how much information they wish to share about themselves in the public.
Julkisuuden henkilöillä on myös moraalinen, ja joskus oikeudellinen, haaste siinä, kuinka paljon he haluavat jakaa itsestään tietoa julkisesti.
The analysis reveals that according to the fans, the celebrities have the right to their private persona and private life, but at the same time fans have the right to creative freedom.
Analyysin perusteella voidaan sanoa, että fanien mielestä julkisuuden henkilöillä on oikeus omaan persoonaansa ja yksityiseen elämäänsä, mutta samaan aikaan faneilla on vapaus luoda.
The messages were analysed using a thematic analysis processing technique: repetition, differences and similarities.
Vastausten analyysissä käytettiin temaattisen analyysin prosessointitekniikkana toiston etsimistä vastauksista sekä tarkkailtiin vastauksien yhteneväisyyksiä ja eroavaisuuksia.
Real person fiction is a challenging research topic, because real person fiction is associated with prejudices and fans may not wish to discuss the topic.
Oikeista ihmisistä kirjotettu fanifiktio on tutkimusaiheena hankala, sillä siihen liitetään paljon ennakkoluuloja ja fanit eivät välttämättä halua puhua aiheesta.
Fans are, at least partially, morally obliged to act according to the wishes of the celebrity regarding whether the celebrity wishes to have RPF written about them or not.
Fanien on ainakin osittain toimittava moraalisesti julkisuuden henkilön toiveiden mukaan sen suhteen, haluavatko nämä heistä kirjoitettavan fanifiktiota vai eivät.
Celebrity personas can be divided into three personas: the private, ‘real’, persona, the persona constructed for the public and the persona created by the fanfiction writer for the purpose of their stories.
Julkisuuden henkilöiden persoona voidaan jakaa kolmeen osaan: "oikeaan" yksityiseen persoonaan, julkisuutta varten luotuun julkiseen persoonaan ja fanifiktion kirjoittajan versioon persoonasta.
Real person fiction is considered unacceptable especially when real person fiction includes details of the celebrity’s private life, such as family relations or sexual orientation.
Erityisen tuomittavaa oikeista ihmisistä kirjoitettavan fanifiktion nähdään olevan silloin, kun tarinoissa esiintyy julkisuuden henkilön yksityisasioita, esimerkiksi perhesuhteita tai seksuaalista suuntautumista.
Also the celebrities have the responsibility to maintain the fourth wall by not actively seeking information about themselves.
Myös julkisuuden henkilöillä on moraalinen vastuu siinä, että he eivät aktiivisesti etsi tietoa itsestään, mikäli eivät halua sitä tietää.
Since the celebrity’s public persona is not the ‘real’ persona, the character in real person fanfiction cannot portray the ‘real’ person and therefore many fans see it is morally acceptable.
Koska julkisuudessa esiintyvä persoona ei ole julkisuuden henkilön "oikea" persoona, ei fanifiktion luoma kuva julkisuuden henkilöstä voi olla oikea eikä moraalisesti tuomittava.
Real person fiction writers often treat the celebrities as characters in their stories.
Usein fanifiktion kirjoittajat kohtelevat tarinoissaan julkisuuden henkilöitä hahmoina, eivät oikeina ihmisinä.
The aim of this master’s thesis is to study how fans negotiate the moral and legal issues in real person fiction.
Pro gradu –tutkielmassa tutkitaan, kuinka fanit määrittelevät moraaliset ja oikeudelliset ongelmat, kun he kirjoittavat fanifiktiota oikeista henkilöistä.
The fans write real person fiction (RPF) about celebrities by using publically available material, such as interviews and social media, as the source material for the stories.
Fanit käyttävät julkisesti julkisuuden henkilöstä tarjolla olevaa materiaalia, esimeriksi haastatteluja ja sosiaalista mediaa, tukena fanifiktion kirjoittamisessa.
Fans have a moral rule, often upheld and monitored by the fandom, to maintain the fourth wall.
Faneilla on myös moraalinen velvollisuus pitää rajaa siinä, kuinka paljon julkisuuden henkilö saa tietää fanien toiminnasta.
The fans negotiate the moral and legal issues in RPF through the rights of the celebrity and also through the rights they have as fans.
Fanit pohtivat tätä ongelmaa myös omien oikeuksiensa kautta.
Besides entertainment, Vodun spectacles are performances of power of the spirits, and they intend to show that there are secrets that the audience has no access to.
Viihteen lisäksi vodun spektaakkelit ovat hengille kuuluvien voimien performansseja, jotka pyrkivät osoittamaan sellaisten salaisuuksien olemassaolon, joihin yleisöllä ei ole pääsyä.
Cultural festivals can be used to raise local youth’s interest also in the spiritual aspects of Vodun.
Kulttuurifestivaaleja voidaan käyttää herättämään paikallisten nuorten mielenkiintoa myös vodunin henkisiä puolia kohtaan.
The research is based on participant observation, informal discussions and interviews carried out in Ouidah, Benin, during December 2015 – February 2016.
Tutkielma perustuu kenttätyöhön, joka sisältää osallistuvaa havainnointia, epävirallisia keskusteluja ja haastatteluja Beninissä Ouidahin kaupungissa joulukuusta 2015 helmikuuhun 2016.
Although the secrets belong to certain persons, Vodun as cultural heritage is felt to belong to all Beninese or indeed all Africans.
Vaikka salaisuudet kuuluvat vain tietyille henkilöille, vodunin kulttuuriperintönä koetaan kuuluvan kaikille beniniläisille tai laajemmin kaikille afrikkalaisille.
Vodun is defined as original African spirituality which is perceived to have a special bond with Africans and essentially define Africans and Africanness in opposition to the West.
Vodun määritellään alkuperäisenä afrikkalaisena henkisyytenä, jolla nähdään olevan erityinen side afrikkalaisiin, ja sen nähdään määrittelevän afrikkalaisia ja afrikkalaisuutta vastakohtana länsimaille.
The thesis examines the phenomenon by using theories of cultural heritage, secrecy and postcolonialism, and comparing Vodun with other West African examples of traditions performed as cultural heritage.
Työssä tarkastellaan ilmiötä kulttuuriperinnön, salaisuuksien ja postkolonialismin teorioiden avulla sekä vertailemalla sitä muihin Länsi-Afrikkalaisiin esimerkkeihin perinteistä, joita esitetään kulttuuriperintönä.
The analysis points out that, although Vodun related events are also used as entertainment by the locals and foreign tourists, the core of the cultural heritage is perceived to be its esoteric spiritual content.
Analyysi osoittaa, että vaikka paikalliset ihmiset ja ulkomaiset turistit käyttävät voduniin liittyviä tapahtumia viihteenä, kulttuuriperinnön ytimen katsotaan olevan vodunin esoteerinen henkinen sisältö.
The thesis examines the relations between spirituality and culture, secrecy and universal cultural heritage, and empowerment, alienation and commodification.
Tutkielma tarkastelee henkisyyden ja kulttuurin, salaisuuksien ja universaalin kulttuuriperinnön sekä voimaantumisen, vieraantumisen ja esineellistämisen välisiä suhteita.
Consciousness of the past, present, and future racial inequality is seen important in the production and performance of Vodun as cultural heritage.
Menneen, nykyisen ja tulevan rodullisen epätasa-arvon tiedostaminen nähdään tärkeänä osana vodunin käsittämisessä ja esittämisessä kulttuuriperintönä.
Previous research has focused on how traditional religion called Vodun has been promoted as cultural heritage by political, cultural and religious dignitaries in the purpose of increasing cultural tourism, building a modern image of Benin and forging a national identity.
Aiempi tutkimus on keskittynyt poliittisten, kulttuuristen ja uskonnollisten eliittien toimiin perinteisen uskonnon, vodunin, määrittelemisessä kulttuuriperinnöksi tavoitteenaan kulttuuriturismin lisääminen, Beninin modernin julkisuuskuvan rakentaminen ja kansallisen identiteetin muodostaminen.
Appropriating, indigenizing and reworking the discourse of heritage in locally meaningful ways can also be seen as fitting with the logics of Vodun which are characterized by appropriating, accumulating, and reusing powers and foreign influences.
Kulttuuriperintödiskurssin omaksumisen ja muokkaamisen paikallisesti sopivin tavoin voidaan nähdä myös sopivan hyvin vodunin logiikkaan, jolle on ominaista vieraiden voimien ja vaikutteiden omiminen, kartuttaminen ja käyttäminen.