natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In study III, we characterized somatic retrotransposon insertions in 202 colorectal tumor whole genomes.
Tutkimuksissa I ja II löysimme todisteita aktiivisesta ja jatkuvasta retrotransposoniaktiivisuudesta kolorektaalisyövässä.
Future work should shed light on the timing and novel mechanisms by which retrotransposition could influence tumorigenesis.
Useat elämäntapatekijät lisäävät kuitenkin mutaatioiden todennäköisyyttä, minkä vaikutus voi johtaa syövän kehittymiseen.
The results showed that ODC is both necessary and sufficient for cellular transformation of immortalized rodent fibroblasts, and oncogenes, such as v-src may, at least in part, exert their effects via ODC.
Tulokset osoittivat, että ODC on sekä välttämätön että riittävä jyrsijäsolujen transformaatioon, ja välittää ainakin osittain onkogeenien, kuten v-src:n vaikutusta soluissa.
The enzyme ornithine decarboxylase (ODC), the key regulator of the biosynthesis of polyamines and essential for cell proliferation, has often been associated with neoplastic transformation.
Ornitiinidekarboksylaasi (ODC) entsyymi, joka on tärkeä polyamiinien biosynteesin säätelijä sekä välttämätön solujen kasvulle, on liitetty usein kasvainsolujen muodostumiseen.
Cellular transformation, the transition of normal cells into morphologically and functionally altered neoplastic cells, may be caused by a great variety of genetic and epigenetic alterations and ensuing aberrations in cellular signaling.
Normaalien solujen muuntuminen morfologisesti ja toiminnallisesti syöpäsoluiksi eli transformaatio voi johtua monista geneettisistä ja epigeneettisistä muutoksista, joiden seurauksena solunsisäinen viestinvälitys häiriintyy.
In normal cells ODC activity is strictly controlled, but becomes constitutively activated during cell transformation induced by carcinogens, viruses or oncogenes.
Normaaleissa soluissa ODC-aktiivisuus on tarkoin säädelty ja se nousee vain hetkellisesti, mutta virusten, karsinogeenien tai syöpägeenien aiheuttamassa solutransformaatiossa sen aktiivisuuden on osoitettu pysyvän jatkuvasti korkeana.
Angiogenic switch was triggered by an increase in VEGF expression and downregulation of thrombospondin-1 (TSP-1).
Tähän vaikutti-vat VEGF-kasvutekijän lisääntynyt tuotanto ja thrombospondiini-1 (TSP-1) – tuumorisupressoritekijän alentunut määrä.
The reintroduction of TSP-1 into AdoMetDC-transformed cells reverted the tumorigenic growth.
Kun TSP-1 palautettiin normaalille tasolle AdoMetDC-soluissa, ne eivät muodostaneet enää kasvaimia.
To test if ODC could be transforming by itself and potentially be a common mediator of cell transformation, rodent fibroblasts were engineered to overexpress ODC.
Selvittääksemme, kykeneekö ODC itse muuntamaan normaalit solut syöpäsoluiksi ja voisiko se välittää muiden syöpägeenien vaikutusta, jyrsijöiden fibroblastisoluja muunneltiin ylituottamaan ODC-entsyymiä.
Mutants of MEK1, JNK1 and Jun reverted the transformed phenotype and Jun-mutant effectively inhibited the anchorage-independent growth of the AdoMetDC-transformed cells.
Tämän viestinvälitysketjun molekyylien mutanttien (MEK1 ja JNK1) ilmentäminen AdoMetDC-soluissa palautti transformoituneiden solujen morfologian takaisin normaaliksi ja c-Jun-mutantti esti solujen kasvualustasta riippumattoman kasvun.
AdoMetDC-transformed cells showed aggressive growth in nude mice and the resulting tumors were characterized by chaotic neovascularization.
AdoMetDC-transformoituneet solut kasvoivat hiirissä erittäin nopeasti ja poikkeuksellisen aggressiivisesti, joka näkyi kaoottisena uusien verisuonien muodostumisena.
AdoMetDC-induced transformation culminated in c-Jun phosphorylation.
Myös näissä soluissa muuttuminen kasvainsoluksi johti c-Jun-fosforylaatioon ja aktivoitumiseen.
All transformed cell lines were found to display a constitutive increase in the phosphorylation of c-Jun. S-Adenosylmethionine decarboxylase, a second key polyamine biosynthetic enzyme was examined for its potential role in cell transformation.
Tutkimme S-adenosyylimetioniinidekarboksylaasin (AdoMetDC), joka on toinen tärkeä entsyymi polyamiinien biosynteesissä, mahdollista osuutta solutransformaatiossa.
Extracellular matrix degradation and invasive capacity required for invasion and metastasis were associated with induction of matrix metalloproteinase-2 and larger isoforms of Tenascin-C.
Invaasioon ja etäispesäkkeiden syntyyn liitettyjen metalloproteinaasi-2 ja tenaskiini C-proteiinien määrät olivat myös kohonneet AdoMetDC-transformoituneissa soluissa.
In conclusion, our studies on polyamine biosynthetic enzymes in cell transformation of rodent fibroblasts suggest an important role for ODC and AdoMetDC.
Tässä työssä osoitimme polyamiinien biosynteesissä olennaisten ODC- ja AdoMetDC-entsyymien tärkeyden jyrsijöiden solujen muuttumisessa syöpäsoluiksi.
It was possible to exclude several signal transduction molecules, reported earlier to be activated in a transformation-specific manner.
Usea aikaisemmin solutransformaatioon liitetty molekyyli pystyttiin sulkemaan pois ja yhtymäkohdaksi osoitettiin c-Jun-fosforylaatio ja siitä johtuva aktivoituminen.
By comparing the signal transduction pathway of the ODC- and AdoMetDC-transformed cells to oncogenic Ras- and v-Src-transformed cells, we could determine c-Jun activation as a common point of convergence.
Vertaamalla kolmen eri syöpäsolumallin (Src, Ras ja ODC) solunsisäistä viestinvälitystä keskenään, etsimme mahdollista poikkeavaa kohtaa, joka olisi yhteinen kaikissa eri malleissa.
We showed that AdoMetDC overexpression surprisingly induces transformation both in sense and antisense conformations in rodent fibroblasts, and is highly tumorigenic in nude mice.
Sen ylituotto sekä sense- että antisense-muodossa johti molemmissa tapauksissa solutrans-formaatioon.
Welfare state development continued from the 1970s to 1980s.
Hyvinvointipalvelujen kehittämisen jatkui 1970- ja 1980-luvulla.
Pre-war Finnish criminal justice was exceptionally harsh.
Suomalainen rikosoikeus oli pitkään poikkeuksellisen ankaraa.
Institutionalist Criminal Policy Theory and the Development of the Finnish Criminal Justice System from the 1910s to the 2010s
Institutionalistinen kriminaalipolitiikan teoria ja suomalaisen rikosoikeuden muotoutuminen 1910-luvulta 2010-luvulle
Society’s increased welfarist regulation decreases its emotional motivation to employ harsh punishment.
Tämä taas vähentää tunnepitoista motivaatiota rangaista ankarasti.
This study concerns the relationship that the severity of punishment and the dominance of penal legislation in societal regulation have with the institutions of welfare state, political economy, and democratic politics.
Tutkimus käsittelee kriminaalipolitiikan ja rikosoikeuden ankaruuden yhteyttä hyvinvointivaltioon ja demokratiaan.
It consists of four independent research articles (three in English and one in Finnish) and an overview (Finnish).
Yhteyttä käsitellään sekä yleisesti että Suomen historiassa.
Overall, throughout this period, penal severity decreased.
Rikosoikeus lieveni läpi ajanjakson.
It is understood that economic deregulation and welfare state retrenchment led to mass imprisonment and a culture of control from the 1970s onwards, especially in the United States.
Hyvinvointivaltion ja rangaistuspolitiikan yhteys hyväksytään nykyään laajasti kriminaalipolitiikan tutkimuksessa: talouden muutos on johtanut hyvinvointivaltion heikentämisen ja talouden sääntelyn purkamisen kautta massavankeuteen erityisesti Yhdysvalloissa.
Article 1 (Finnish) introduces the neo-institutionalist explanatory penal theory.
Institutionalistisessa kriminaalipolitiikan teoriassa näitä eroja selitetään eroilla kriminaalipolitiikan taustainstituutioissa.
An economic recession and geopolitical change shocked the preceding social order, causing the expansive phase of welfare state development to end and an ambivalent phase in criminal justice politics to begin.
Vankiluku on pysynyt alhaisena, mutta katse kääntyy hyvinvointivaltiollistumisen kautta useammin rikosoikeuteen, kun oikeudenmukaisuutta halutaan yhteiskunnassa lisätä, mikä näkyy kriminaalipolitiikan aseman nousuna poliittisella agendalla.
Comparative research shows that the punitive turn has had a less significant impact on countries with welfare states that have proven to be more durable, such as Finland.
Vertailevissa tutkimuksissa alhainen vankien määrä on liitetty vahvaan hyvinvointivaltioon sekä niin sanottuun konsensusdemokratiaan.
Article 2 combines neo-institutionalist and neo-Durkheimian perspectives to construct a causal hypothesis concerning the effect of democratic corporatism and the welfare state on punishment in society.
Konsensusdemokratian käsite viittaa kompromissihakuiseen poliittiseen järjestelmään, jolle ovat tyypillisiä esimerkiksi suhteellinen vaalitapa ja korporatismi eli erityisesti työmarkkinajärjestöjen aktiivinen osallistuminen lainvalmisteluun.
Corporatist unionization and organization increase market regulation and indirectly push a state to create social security.
Konsensusdemokratia ja erityisesti korporatismi puolestaan ovat poliittisina instituutioina omiaan tekemään hyvinvointivaltiosta vahvan.
Agricultural production of food in Northern Europe is under pressure.
Maatalouteen perustuva ruoantuotanto Pohjois-Euroopassa on ahtaalla.
The climate impacts pose direct risks to production, such as increasing floods and droughts, as well as indirect pressures through, for example, the global demand for arable lands.
Ilmastonmuutoksen vaikutukset aiheuttavat välittömiä riskejä tuotannolle esimerkiksi tulvien ja kuivuuden muodossa ja ne näkyvät myös välillisesti esimerkiksi viljelymaan globaalin kysynnän kasvuna.
Recent assessments suggest that in most parts of Europe adaptation measures in the agricultural sector will increase significantly in the coming years.
Odotuksena on, että maatalouden sopeutumistoimet lisääntyvät tulevina vuosina merkittävässä määrin suurimmassa osassa Eurooppaa.
These do not always reflect the public policy goals and often involve harmful outcomes with respect to other actors and the sustainable development goals.
Nykyisiin sopeutumistoimiin liittyy usein mahdollisia haitallisia seurauksia muille toimijoille ja kestävän kehityksen tavoitteille.
This thesis sets out to address this gap and increase understanding on adaptation measures as an issue of decision-making within complex socio-environmental contexts and trade-offs.
Tämän väitöskirjan tarkoitus on lisätä ymmärrystä sopeutumistoimista päätöksenteon kysymyksinä kompleksisessa yhteiskunnallisten ja ympäristömuutosten kontekstissa.
It deals with the human decision-making entailing uncertainty, risks and opportunities brought about by climate change and climate policies.
Tutkimus käsittelee ilmastonmuutokseen sopeutumista inhimillisenä mukautumiskehityksenä, johon sisältyy ilmastonmuutoksen ja -politiikan aikaansaamia epävarmuuksia, riskejä ja mahdollisuuksia.
Agricultural adaptation research is focused on the climate risks with respect to production and on the development of technical solutions.
Maatalouden sopeutumistutkimus on keskittynyt tuotantoon kohdistuviin ilmastoriskeihin ja teknisiin ratkaisuihin tuotannon turvaamiseksi.
To advance sustainable implementation of adaptation measures in Nordic agriculture inevitably requires governance interventions that include actors from various fields of society.
Sopeutumistoimien edistäminen pohjoismaisessa maataloudessa kansallisten ja kansainvälisten politiikkatavoitteiden mukaisesti vaatii epäilemättä hallinnollista väliintuloa ja toimijoiden osallistamista yhteiskunnan eri aloilta.
The current literature suggests that farmers will implement the adaptation measures in order to secure their livelihoods and to sustain the productivity of agricultural soils and lands.
Vallitsevan tutkimuskirjallisuuden taustaoletuksena on, että viljelijät omaksuvat sopeutumistoimenpiteitä säilyttääkseen maatalousmaiden tuottavuuden ja turvatakseen elinkeinonsa.
Key findings of this thesis show that climate change adaptation measures in the Nordic agri-food systems are currently aimed at reducing risks and increasing long-term adaptive capacity when it serves the highly contextual and often subjective needs.
Väitöskirjan tulokset osoittavat, että sopeutumistoimenpiteitä kohdennetaan pohjoismaisissa maatalous-ruokajärjestelmissä etenkin riskien vähentämiseen ja pitkän aikavälin sopeutumiskyvyn lisäämiseen.
This thesis applies a qualitative empirical study with an interdisciplinary epistemological stand and methodological approach that draws on agri-food system practitioner perceptions.
Väitöskirja on kvalitatiivinen empiirinen tutkimus pohjoismaisen peltokasviviljelyn sopeutumiskehityksestä, joka keskittyy viljelijöiden ja muiden maatalousalan ammattilaisten sopeutumiskäsityksiin.
The perspective of agri-food system practitioners, nevertheless, is less represented in adaptation literature.
Maatalous-ruokajärjestelmien toimijoiden näkökulmat ovat kirjallisuudessa kuitenkin aliedustettuna, samoin kuin tutkimus sopeutumisen vaikutuksista ja yhteiskunnallisista ajureista.
There are constant changes in societal structures, such as policies and economic markets, as well as climatic stressors.
Tämä johtuu jatkuvista yhteiskunnallisissa rakenteissa tapahtuvista muutoksista ja ilmastonmuutoksen vaikutuksista.
This constantly changing and complex socio-environmental context of food production is expected to drive processes of adjustment in the agricultural sector.
Muuttuvien olosuhteiden on otaksuttu ajavan sopeutumiseen tähtäävää kehitystä maataloussektorilla.
That said, there is research suggesting that although adaptation is aimed at decreasing risks and vulnerability, the farm-scale adaptation measures may have unintended harmful impacts to different actors and resources.
Sopeutumistoimet maatalous- ja ruokasektoreilla uhkaavat jäädä tehottomiksi, jollei näkökulmien moninaisuutta ja sopeutumiseen liittyviä erilaisia vaikutusketjuja tunnisteta nykyistä laajemmin.
How predictable is evolution?
Voiko evoluutiota ennustaa?
The results indicate that extant three-spined stickleback populations originated from the Eastern Pacific in the late Pleistocene, and the Atlantic populations were colonised from the Pacific ancestors via the Arctic Ocean.
Tulosten mukaan kolmipiikin itäisen Tyynenmeren populaatiot syntyivät myöhäisellä pleistoseenkaudella ja Atlantin populaatiot syntyivät Tyynenmeren yksilöiden levittäydyttyä Atlantille Pohjoisen jäämeren kautta.
For three-spined sticklebacks, the level of parallel evolution at the genotype level was 10 times higher among the freshwater populations in the ancestral Eastern Pacific region than anywhere else in the world.
Kolmipiikin itäisen Tyynenmeren populaatioissa paralleelin evoluution aste oli kymmenkertainen maailman muihin populaatioihin verrattuna.
Hence, the two stickleback species with their contrasting demographic and evolutionary histories constitute a model system to study how differences in the distribution of standing genetic variation can influence the predictability of evolution.
Erilaiset demografiset ja evolutiiviset historiat omaavat piikkikalalajit toimivat hyvänä mallina geneettisen muuntelun vaikutukseen evoluution ennustettavuudelle.
This thesis focuses on evolutionary history and parallel evolution in two ecologically similar and geographically co-distributed species in the family Gasterosteidae, the three-spined stickleback (Gasterosteus aculeatus) and the nine-spined stickleback (Pungitius pungitius).
Tässä väitöskirjassa tarkastellaan kahden ekologialtaan ja levinneisyydeltään samankaltaisen piikkikalalajin, kolmipiikin (Gasterosteus aculeatus) ja kymmenpiikin (Pungitius pungitius), evoluutiohistoriaa ja paralleelia evoluutiota.
Empirical data and simulations demonstrate that these patterns are determined by a reduction in standing genetic variation outside the ancestral Eastern Pacific region, a result that can be explained by the demographic history of the species.
Sekä aineisto että simulaatiot tukevat tulkintaa, jonka mukaan ero selittyy itäisen Tyynenmeren alueen korkeammalla muuntelun määrällä, mikä puolestaan johtuu demografisesta historiasta.
In contrast, nine-spined sticklebacks have a more ancient history, diversifying in the late Pliocene, and their current distribution is the result of multiple waves of trans-Arctic colonisation from the Far East, with several divergent lineages having evolved across their geographic range.
Kymmenpiikkipopulaatiot ovat sen sijaan ovat eriytyneet jo myöhäisellä plioseenikaudella ja lajin nykyinen levinneisyys on seurausta useista itäisestä Aasiasta lähteneistä levittäytymisistä.
A comparison of the two species revealed fundamental differences in the way standing genetic variation – the raw material upon which selection acts – is distributed among populations.
Lajien välinen vertailu osoittaa, että geneettisen muuntelun määrä, joka mahdollistaa evoluution, eroaa populaatioiden välillä huomattavasti.
However, within the past two decades, much progress has been made towards unravelling various factors that influence the predictability of evolution.
Tähän lähes sata vuotta vanhaan kysymykseen ei edelleenkään osata vastata, mutta kuluvan vuostituhannen aikana on opittu ymmärtämään evoluution ennustettavuuteen vaikuttavia tekijöitä.
Therefore, my thesis begins by resolving the worldwide phylogenetic relationships and demographic history of both focal species, using state of the art phylogenomic analyses.
Väitöskirjani alkaa molempien tutkimuslajien fylogenian ja demografisen historian kuvaamisella.
Freshwater populations of both species evolved similar phenotypic traits after marine ancestors independently colonised freshwater environments.
Molemmilla lajeilla esiintyy samankaltaisia makean veden muotoja, jotka ovat kehittyneet meressä eläneiden yksilöiden levittäydyttyä järviin ja jokiin.
Much of this work has focused on the similarity of evolutionary responses in replicate populations of a given taxon that have independently colonised similar environments – a phenomenon known as parallel evolution.
Viimeaikainen tutkimus on keskittynyt keskenään samanlaisen kolonisaatiohistorian omaavien populaatioiden evoluution samankaltaisuuteen eli paralleeliin evoluutioon, ja piikkikaloista (Gasterosteidae) on tullut alan käytetyimpiä mallilajeja.
A highly resolved phylogeny is a prerequisite for untangling the processes that have shaped the underlying genomic divergence, including natural selection and population demographic history.
Tutkimuksen edellytys on tarkka fylogenia, joka osoittaa tutkittavien lajien ja populaatioiden polveutumishistorian.
The thesis then moves on to investigate the genetic basis of parallel freshwater adaptation in each of the two species, using the information gained in the previous chapter to set up specific hypotheses and define simulation parameters.
Väitöskirjan seuraavissa osissa tutkitaan paralleelin makeaan veteen sopeutumisen geneettistä perustaa.
Based on this knowledge, the thesis further uncovered profound heterogeneity in the repeatability of evolution within and between the two model species in response to freshwater colonisation.
Fylogenioiden perusteella makeanveden kolonisaatioiden ja niitä seuraavien sopeutumisten voidaan osoittaa olevan geneettisesti erilaisia eri lajeilla.
This was exemplified by 2-fold higher degree of genetic structuring and 23-fold stronger isolation-by-distance in ninethan in three-spined sticklebacks.
Esimerkiksi kymmepiikkipopulaaitoiden geneettinen rakenne ja populaatioiden erityminen oli huomattavasti voimakkaampaa kuin kolmipiikillä Tässä väitöskirjassa esitetään tarkat, viimeisimpiin menetelmiin ja maailmanlaajuiseen otantaan perustuvat kolmi- ja kymmenpiikin fylogeniat.
The most effective treatment to remove sand accumulations that had developed naturally in the population studied was repeated nasogastric intubation of psyllium and MgSO4.
Väitöskirjassa tutkituista hoidoista tehokkaimmaksi todettiin nenänieluletkutus psylliumin ja MgSO4:n yhdistelmällä.
The current medical treatments are largely based on case reports and small studies on research horses with artificial sand accumulation or without confirmed accumulation.
Nykyiset hoidot perustuvat pitkälti yksittäisiin tapausselostuksiin, muilla eläinlajeilla tehtyihin tutkimuksiin tai tutkimuksiin hevosilla, joille on tarkoituksella annettu hiekkaa.
Problems related to equine large colon sand accumulations have been known for at least a century, but evidence-based medicine on the subject remains scarce.
Hevosen paksusuolen hiekkakertymistä ja niiden aiheuttamista ongelmista on tiedetty jo yli sata vuotta, mutta tutkittu tieto niistä on melko vähäistä.
A retrospective clinical study compared the effectiveness of medical treatment of large colon sand accumulation with nasogastric intubation of psyllium and/or magnesium sulphate (MgSO4) (both 1 g/kg bodyweight (BW) once a day for 4 to 7 days, N=170 horses) with feeding psyllium (1 g/kg BW for 2 to 5 weeks, N=57 horses).
Takautuvassa tutkimuksessa verrattiin kotona syötetyn psylliumin (1 g/kg, 2-5 viikkoa) tehoa hevossairaalassa nenänieluletkulla annosteltuun psylliumin ja magnesiumsulfaatin (MgSO4) yhdistelmään (molempia 1 g/kg, 3-8 päivää).
The main objectives of the present studies were to define clinical signs related to the presence and size of large colon sand accumulations and to determine the optimal way to medically treat horses with these accumulations.
Väitöskirjan tavoite oli selvittää paksusuolen hiekkakertymään liittyviä kliinisiä oireita ja ongelman taustatekijöitä, sekä löytää tehokas lääkehoito hiekkakertymän poistoon.
The effect of psyllium (1 g/kg BW, N=12) or MgSO4 (1 g/kg BW, N=10) alone or combined (1 g/kg BW each, N=12) was evaluated prospectively in hospitalized horses with naturally acquired sand accumulation treated utilising nasogastric intubation once a day for four days.
Satunnaistetuissa tutkimuksissa verrattiin psylliumin ja MgSO4:n yhdistelmää (kumpaakin 1 g/kg, 4 päivän ajan), sekä kumpaakin yksinään nenänieluletkun kautta annettuna hevossairaalassa olleille hevosille.
There were significant differences between treatments.
Toisessa osatyössä verrattiin takautuvasti hevosten saamia hoitoja.
Dominant position in the herd was protective for large colon sand accumulation (Spearman rho 0.170, P=0.002), while greediness predisposed the horse to the condition (Spearman rho 0.184, P<0.001).
Määräävä asema laumassa oli suojaava tekijä, kun taas ahneus altisti hevosen kertymälle.
A questionnaire study was performed to determine whether certain clinical signs are linked to the amount of sand in the colon and to clarify associations between equine large colon sand accumulations and individual traits and management-related factors.
Kyselytutkimuksen perusteella todettiin, että suuri hiekkakertymä lisäsi ähkyn sekä suorituskyvyn alenemisen riskiä, mutta ripuli tai vesi ulosteen seassa ei ainoana oireena liittynyt kertymän kokoon.
In conclusion, large colon sand accumulations should be considered a differential diagnosis not only when colic, poor performance or changes in faecal consistency are seen, but also when the horse presents with combinations of various clinical signs.
Paksusuolen hiekkakertymä on yleinen ongelma suomalaisilla hevosilla, ja sen mahdollisuus myös muiden kuin ähkyoireiden aiheuttajana on syytä tiedostaa.
Owners or caretakers of 447 horses that had been radiographed for suspected large colon sand accumulation, responded to an internet based survey on clinical signs and management of their horses.
Hoidettujen hevosten röntgenkuvissa paksusuolessa näkyvä hiekkamäärä oli neljän päivän hoidon jälkeen merkitsevästi pienempi kuin kontrollihevosilla.
The daily administration of psyllium and MgSO4 in hospital via a nasogastric tube removed the sand accumulation more efficiently than multiple weeks of feeding with psyllium alone (P<0.05).
Yhdistelmälääkitys nenänieluletkutuksella poisti hiekkakertymän tehokkaammin kuin psylliumin syöttö.
Based on the results of the aforementioned retrospective study, it was hypothesized that the combination treatment with psyllium and MgSO4 would remove more sand than either treatment alone, or no treatment.
Yhdistelmälääkitys poisti paksusuolen hiekkaa tehokkaammin kuin kumpikaan lääke yksinään.