natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The creative subject was understood as masculine with some feminine traits.
Symbolistisen estetiikan sukupuolittuneiden mallien tarkastelu osoittaa täten, että ideaalinen Luoja on maskuliininen subjekti, jossa on feminiinisiä piirteitä.
The gender system of Russian Symbolist aesthetics forms the background of the research question: what were the strategies for constructing authorial subjectivity in Russian Symbolist women s aesthetic practices?
Tästä taustasta nousee tutkimuskysymys: Millä tavoin naiskirjailijat rakensivat tekijyyttä symbolisteina ja naisina?
Finally, technologies were compared using an analytical hierarchy process.
Teknologioita vertailtiin hyödyntämällä analyyttista hierarkiaprosessia.
GHG reduction was analyzed by calculating carbon footprint for each case according to the ISO 14067 standard.
Hiilidioksidipäästöjen vähennystä arvioitiin laskemalla jokaisen tapauksen hiilijalanjälki ISO 14067 standardin mukaan.
Characteristics were evaluated by public data and more details were acquired from suppliers by interviews.
Ominaisuuksia arvioitiin julkisten lähteiden avulla ja tarkempaa tietoa hankittiin toimittajilta haastatteluiden avulla.
A significant number of end-of-life tires are accumulated annually.
Vuotuisesti kertyy huomattava määrä käytettyjä renkaita.
However, pyrolysis was seen a more feasible option than devulcanization since it can process all the rubber waste generated during tire manufacturing.
Pyrolyysi nähtiin kuitenkin kannattavampana vaihtoehtona kuin devulkanointi, koska sillä pystytään käsittelemään kaikki tehtaalla syntyneet jätteet.
Pyrolysis was also identified to be profitable but had a smaller carbon footprint reduction potential.
Pyrolyysi tunnistettiin myös taloudellisesti kannattavaksi teknologiaksi, mutta hiilidioksidin vähennyspotentiaali oli pienempi.
Different recycling technologies were evaluated in this study for creating a scalable recycling concept for a tire plant, by identifying their characteristics and possible side streams.
Erilaisia kierrätystekniikoita arviotiin tässä tutkimuksessa skaalautuvaa kierrätyskonseptia varten, tunnistamalla eri teknologioiden ominaisuudet ja mahdolliset sivuvirrat.
Factors used to evaluate the technologies were investment costs, profitability, feasibility, and GHG reduction.
Vertailuarvoja, joita hyödynnettiin teknologioiden vertailuissa, olivat investointikulut, tuottavuus, soveltuvuus ja hiilidioksidipäästöjen vähennys.
Landfill and energy recovery methods do not recover any of the materials and thus recycling is considered a better option for processing end-of-life tires.
Kaatopaikka ja energian talteenotto eivät palauta renkaiden materiaaleja uusiokäyttöön, joten kierrättäminen on nähty parempana ratkaisuna.
Thus, embedding a recycling facility in the tire plant is reasonable.
Tämän takia on järkevää sijoittaa laitos rengas tehtaan yhteyteen.
According to the analysis, characteristics of the recycling technologies vary and thus identifying feasibility according to the use case is important.
Analyysien pohjalta voidaan todeta, että eri kierrätysteknologien ominaisuudet eroavat, joten niiden soveltuvuutta tulisi arvioida käyttökohteen mukaan.
Currently, methods to process end-of-life tires are landfill, energy recovery, and recycling.
Tällä hetkellä käytetyt renkaat käsitellään, joko kaatopaikoille, energiaksi tai kierrätetään.
A suitable recycling concept is therefore required to process these tires.
Käytettyjä renkaita varten tulisi siis olla soveltuva kierrätyskonsepti.
The analysis identified that devulcanization technology can replace larger quantities of raw material and at the same time has a higher potential in reducing the carbon footprint.
Analyysit tunnistivat, että devulkanointiteknologia pystyy vähentää enemmän raaka-aineiden hankintaa ja hiilidioksidipäästöjä.
Collection costs were collected from end-of-life management organizations using survey research.
Kyselytutkimuksen avulla selvitettiin keräykseen liittyviä kuluja, käytettyjen renkaiden vastaanotto-organisaatiolta.
Surveys and interviews were used to identify costs relating to the recycling process.
Kierrätykseen liittyvä kuluja tunnistettiin kyselyiden ja haastatteluiden avulla.
Feasibility was analyzed according to the rate of plant waste that compared technologies could handle.
Soveltuvuutta arvioitiin tehdasjätteen käsittelymahdollisuuksien mukaan.
Operating and investment costs, where acquired by interviewing suppliers.
Haastattelemalla teknologioiden toimittajia selvitettiin investoinnista ja operoinnista syntyvät kulut.
Sedentary women had 23% more hospital days than women who were physically active.
Fyysisesti inaktiivisilla miehillä oli 16 vuoden seuranta-aikana 36 % ja naisilla 23 % enemmän sairaalavuorokausia kuin aktiivisimmilla tutkittavilla.
The increased use of hospital days and outpatient physician visits among male and female smokers was reflected also as increased costs for health care compared with never smokers.
Tupakoivien miesten ja naisten lisääntynyt terveyspalvelujen käyttö heijastui myös terveyspalvelujen käytöstä aiheutuneiden kustannusten kasvuna.
The results indicate that the protective effect of LTPA can differ for men and women, and the relative importance of the total amount and the intensity can vary depending on the outcome measure.
Tutkimus viittaa siihen, että fyysisen aktiivisuuden suojavaikutus voi erota miesten ja naisten välillä, mutta myös erot sukupuolten päivittäisen aktiivisuuden muodostumisessa saattavat johtaa erilaisiin terveysvaikutuksiin.
Among the men, an active life-style decreased the risk of CHD and hypertension, while among the women a protective effect against non-insulin-dependent-diabetes (NIDDM) was found.
Naisilla korostui puolestaan aktiivisuuden suojaava vaikutus diabetesta vastaan.
A high level of LTPA, as assessed by a physical activity index computed as an estimate of weekly energy expenditure for leisure-time activity and commuting to and from work, and participation in several specific activities of daily living and domestic chores, including forestry work, gardening and growing vegetables, had a protective effect against premature mortality from both all causes and CVD.
Arkiaktiivisuus suojaa ennenaikaiselta kuolemalta Tutkimus osoitti, että viikoittain kunto- ja arkiliikunnasta kertyvä runsas fyysinen aktiivisuus suojasi keski-ikäisiä ja vanhempia miehiä ja naisia ennenaikaiselta kokonais- ja sydän- ja verisuonitautikuoleman vaaralta.
The results support the objectives of public health policy that advocate a reduction of the prevalence of poor living habits as a means of improving the functioning and quality of life of the population, preventing its suffering from premature morbidity, and prolonging its survival.
Terveitä elintapoja suosivaa terveyspolitiikkaa Tutkimuslöydökset elintapojen vaikutuksista terveyteen sekä terveyspalvelujen käyttöön ja kustannuksiin tukevat terveyspoliittisia päämääriä terveellisten elintapojen edistämiseksi väestössä.
The primary purpose of this study was to assess and compare, in the context of public health policy, the role of smoking, alcohol consumption and leisure time physical activity (LTPA) for health and health care utilization during a 16-year follow-up period among middle-aged and elderly men and women.
THM, KTK Nina Haapanen-Niemen Tampereen yliopistossa tarkastettavassa ja UKK-instituutissa toteutetussa väitöskirjatutkimuksessa selvitettiin eri elintapojen, erityisesti vapaa-ajan fyysisen aktiivisuuden yhteyttä terveyteen ja terveyspalvelujen käyttöön 16 vuoden seurannan aikana kainuulaista aikuisväestöä edustavassa otoksessa.
Thereafter study II was designed to determine the effect of these selected diseases and LTPA in a cohort of 1340 men and 1500 women initially aged 35-63 years during a 10-year follow-up.
Seurantaan osallistuneet reilut 5000 miestä ja naista olivat tutkimuksen alkaessa 19-63-vuotiaita.
During the 16-year follow-up the initially 19- to 63-year-old male smokers had 70% more hospital days due to any reason than the never smokers did, and the female smokers had 49% more such days after adjustment for age, socioeconomic status, and total alcohol consumption (study IV).
Fyysinen aktiivisuus ja tupakoimattomuus vähentävät sairaala- ja avoterveydenhuollon palvelujen käyttöä 16 vuoden seurannan aikana tupakoivilla miehillä ja naisilla oli 50-70 % enemmän sairaalapäiviä kuin tupakoimattomilla tutkittavilla.
Overall, smoking, excess alcohol consumption and low-level LTPA were important risk factors for morbidity and mortality.
Fyysinen aktiivisuus ja tupakoimattomuus suojaavat pitkäaikaissairauksilta ja vähentävät terveyspalvelujen käyttöä Tupakointi, runsas alkoholin käyttö ja fyysinen inaktiivisuus ovat monien pitkäaikaissairauksien ja ennenaikaisen kuolleisuuden tunnettuja vaaratekijöitä erityisesti miehillä.
Surprisingly, however, the increased use of hospital care among physically inactive men was not reflected as an increase in costs for hospital care.
Fyysinen aktiivisuus vähensi niin ikään sairaalapalvelujen käyttöä fyysisesti inaktiivisiin tutkittaviin verrattuna.
In accordance with the morbidity and mortality data of the overall project and also the results of others, male and female non-smokers and physically active subjects used hospital and outpatient physician services less than current smokers and physically inactive subjects.
Fyysisesti inaktiivisten miesten kokonaiskuoleman vaara oli noin kaksinkertainen ja sydän- ja verisuonitautikuoleman vaara jopa yli kolminkertainen fyysisesti aktiivisimpiin miehiin verrattuna.
Smoking and low-level LTPA increased the utilization of health care services, especially the use of hospital services.
Fyysisen aktiivisuuden osalta huomiota tulee kiinnittää erityisesti myös turvallisuuteen, jotta liikuntatapaturmia ja niistä aiheutuvaa terveyspalvelujen käyttöä voitaisiin vähentää.
In contrast to the numerous studies showing J- or U-shaped alcohol-related health effects, alcohol consumption did not determine the use of hospital services in this study.
Väestöpohjaista tietoa kyseisten elintapojen yhteydestä miesten ja naisten terveyspalvelujen käyttöön ja kustannuksiin on sen sijaan kansainvälisestikin tarkasteltuna vähän.
Only a part of these genetic alterations has been characterized.
Vasta pieni osa näistä geenivirheistä tunnetaan.
Formation and progression of astrocytoma is a multistep process, where genetic aberrations accumulate to the cells.
Astrosytoomien synnyn ja etene misen katsotaan olevan monivaiheinen prosessi, jossa soluihin kasautuu geenivirheitä.
Tumors of the neuroglia, gliomas, are the most common primary brain tumors.
Aivon tukisolukon kasvaimet, glioomat, ovat yleisimpiä primäärejä aivokasvaimia.
I used whole genome-wide research strategies, comparative genomic hybridization (VGH) and multicolor fluorescence in situ hybridization (armFISH) to evaluate chromosomal alterations in astrocytomas.
Tutkimukseni ensimmäisessä osakokonaisuudessa käytin vertailevaa geno mista hybridisaatiota (VGH) sekä moniväri fluoresenssi in situ hybridi saatiota (ns. armFISH), joilla on mahdollista osoittaa koko genomin kat tavasti kasvainten kromosomimuutoksia.
The aim of my study was to evaluate genetic aberrations of astrocytomas by utilizing modern molecular genetic research protocols.
Tutkimuk seni tarkoitus oli selvittää astrosytoomien geneettisiä muutoksia hyö dyntäen moderneja molekyyligenetiikan tutkimusmenetelmiä.
Also, the role of genetic profiling of astrocytomas as diagnostic and prognostic tool was evaluated.
Samalla arvioin astrosytoomien geneettisen profiloinnin merkitystä kasvainten diagnos tiikassa sekä potilaan ennusteen arvioinnissa.
Amplification of cyclin D1 gene was rare in astrocytomas.
Sen sijaan, sykliini D1:n geenimonistumat olivat harvinaisia astrosytoomissa.
Diffusely infiltrating astrocytomas, which are the most frequent gliomas, can be classified into three different histopathological malignancy grades (Grades II-IV).
Tavallisin gliooma on diffuusisti ympäröivään aivokudokseen levittäytyvä astrosytooma, joka jaetaan kolmeen eri histopatologiseen pahanlaatuisuusluokkaan (Gradus II-IV).
In addition, I studied the role of known oncogene, cyclin D1, in astrocytomas.
Lisäksi tutkin yhden yksittäisen geenin, sykliini D1:n, merkitystä astrosytoomissa.
Cyclin D1 messenger-RNA and protein expression increased in glioblastomas and correlated with poor patient prognosis.
Sykliini D1:n lähetti-RNA- ja proteiini-ilmentymät lisääntyivät astrosytooman pahanlaatuistuessa, ja ne olivat yhteydessä huonoon potilasennusteeseen.
A tissuearray of 418 glioma samples was constructed to study more detailed the role of IGFBP2 in astrocytomas.
Yksi tällainen geeni oli IGFBP2, jonka merkitystä astrosytoomissa tutkittiin tarkemmin 418:sta glioomanäytteestä rakennetun kudossirun avulla.
Grade II astrocytomas with unexpectedly aggressive clinical course were shown to harbor more chromosomal aberrations than Grade II astrocytomas with more conventional behavior.
Poikkeavan aggressiivisesti käyttäytyvien Gradus II astrosytoomien kromosomimuutokset poikkesivat tavanomaisen ennusteen omaavien Gradus II astrosytoomien muutoksista.
In addition, these chromosomal changes were similar to those demonstrated in higher grade astrocytomas (Grades III- IV).
Niissä muutoksia oli runsaasti ja muutokset muistuttivat korkeamman pahanlaatuisuusasteen (Gradus III-IV) astrostoomissa todettuja kromosomi muutoksia.
In astrocytomas, protein accumulation of IGFBP2 was shown to correlate with poor patient prognosis.
IGFBP2 prote iini-ilmentymän osoitettiin lisääntyvän kasvaimen pahanlaatuistuessa sekä olevan yhteydessä potilaan huonoon ennusteeseen.
Modern cDNA microarray technique was utilized to evaluate differentially expressed genes between normal brain and astrocytomas of various grades.
Komple mentaarisella DNA sirutekniikalla (cDNA microarray) osoitin geeni-ilmen tymä erojen kasautuvan pahanlaatuisimpiin astrosytoomiin.
An accumulation of chromosomal changes along with increasing histopatho- logical malignancy grades of astrocytomas was demonstrated.
Kromosomimuutokset kasautuivat astrosytoomiin niiden pahanlaatuistuessa.
At six weeks postoperatively, normalcy of everyday life was also emphasized as a positive coping resource.
Kuusi viikkoa leikkauksen jälkeen myönteisenä voimavarana korostui myös heidän kotielämän arjen normaalius.
Six weeks after the operation, patients mentioned their own self-care motivation and presence expressed by staff as important contributions to their coping.
Kuusi viikkoa leikkauksen jälkeen potilaat kokivat tärkeäksi tueksi heidän itsehoitoon motivoitumisensa ja heitä hoitaneiden henkilöiden osoittaman läsnäolon.
For patients, hospital staff’s expressions of presence and the attention they had given to the patient’s education needs and self-care motivation were also major sources of support for coping.
Potilaiden selviytymisen näkökulmasta sairaalassa potilasta hoitaneiden henkilöiden osoittama läsnäolo ja potilaan ohjaukseen liittyneiden tarpeiden huomioiminen ja itsehoitoon motivoiminen koettiin myös erittäin suureksi tueksi.
As the patient’s recovery progressed, family members placed more significance on the lack of presence from staff.
Läsnäolon merkitys läheiselle lisääntyi potilaan toipumisen edistyessä.
The results of this study enable the development of family nursing models to promote the coping and health of back surgical patients and their family members.
Tutkimuksessa saadun tiedon pohjalta on mahdollista kehittää perhehoitotyön mukaisia toimintamalleja hoitotyöhön selkäleikkauspotilaan ja läheisen selviytymisen edistämiseksi ja samalla heidän terveydentilansa parantamiseksi.
Back Surgical Patients’ and their Family Members’ Coping at Discharge from Hospital and at Six Weeks Postoperatively
Selkäleikkauspotilaan ja läheisen selviytyminen sairaalasta kotiuduttaessa ja kuusi viikkoa leikkauksen jälkeen
The family members’ negative experience persisted; at six weeks postoperatively they also indicated having detected shortcomings in staff’s attention to the patient’s education needs.
Kuusi viikkoa leikkauksen jälkeen läheinen koki yhä edelleen, että potilasta hoitaneet henkilöt eivät olleet läsnä heidän kanssaan ja he näkivät puutteita myös potilaan ohjaukseen liittyneiden tarpeiden huomioimisessa.
At discharge, the patient’s recovery motivation and the patient’s and family member’s joint trust in hospital staff constituted their most positive coping resources, whereas they found that fear undermined their coping.
Sairaalasta kotiutumisen vaiheessa potilaan ja läheisen tärkeimpiä selviytymisen voimavaroja ovat potilaan oma motivoituneisuus toipumiseensa ja heidän molempien yhteinen luottamus hoitohenkilökuntaa kohtaan.
The most significant forms of external support for coping as experienced by both patients and family members at discharge and six weeks after the operation involved the patient education atmosphere, patient’s unchanged behaviour and stable intra-familial emotions.
Sairaalasta kotiutumisen vaiheessa ja kuusi viikkoa leikkauksen jälkeen potilaat ja läheiset kokivat myönteisenä selviytymisensä tukena erityisesti sairaalassa tapahtuneen ohjaustilanteen ilmapiirin, potilaan käyttäytymisen tasoittumisen ja perheessä koettujen erilaisten tunnemuutosten vähentymisen.
The results further reveal that at discharge, family members felt that they had not received adequate support and that hospital staff had not expressed much presence to them.
Tulokset osoittivat läheisten tuen saamisen olleen puutteellista, ja läheiset kokivat potilasta hoitaneiden henkilöiden osoittaneen heille vähäistä läsnäoloa potilaan sairaalasta kotiutumisen vaiheessa.
Few studies have so far been conducted on the coping of back surgical patients and their families.
Kyseessä on seurantatutkimus, jossa tutkimusaineisto kerättiin aikuisilta selkäleikkauksessa olleilta potilailta ja heidän läheiseltään kyselylomakkeen avulla.
This is a follow-up study, for which data were collected in two stages; at the patient’s discharge from hospital and at six weeks following discharge.
Aineisto kerättiin potilaalta ja läheiseltä potilaan sairaalasta kotiutumisen vaiheessa ja uudelleen kuusi viikkoa sairaalasta kotiutumisen jälkeen.
Family members also experienced the decrease in the patient’s mood changes as a positive contribution to their resources.
Läheiset kokivat omille voimavaroilleen positiivisena myös sen, että potilaan mieliala ei vaihdellut enää niin paljon kuin aiemmin.
Both patients and family members felt that the patient’s increased self-care activity and the decrease in the deterioration of health and social isolation grew into more important internal resources.
Lisäksi potilaan terveydentilan parantuminen ja sosiaalisen elämän lisääntyminen oli potilaan ja läheisen voimavaroille myönteinen asia potilaan toipumisen edistyessä.
Comparison of the situation between the two time points reveals that patients’ recovery motivation remained an important resource and the patient education atmosphere an important source of support, whereas at six weeks postoperatively, patients still experienced fear as a factor that undermined their resources.
Tulokset osoittavat, että potilaan ja läheisen selviytyminen on hyvin yksilöllistä sairaalasta kotiutumisen vaiheessa ja kuusi viikkoa potilaan leikkauksen jälkeen.
The purpose of the research was to describe adult back surgical patients’ and their family members’ experiences concerning their coping resources, the external support they have received and the factors that are associated with these experiences.
Selkäleikkauspotilaan ja läheisen selviytyminen sairaalasta kotiuduttaessa ja kuusi viikkoa leikkauksen jälkeen Tutkimuksessa kuvataan aikuisen selkäleikkauspotilaan ja läheisen kokemuksia heidän selviytymisensä voimavaroista ja heidän selviytymisen tukemista potilaan leikkauksen jälkeen.
Another purpose of the study was to produce a model on the coping of patients and families based on the participants’ descriptions.
Tutkimuksessa kehitettiin potilaan ja perheen selviytymisestä malli, jonka avulla voidaan edistää käytännön perhehoitotyön ja potilaan ja läheisen hoidon kehittämistä sairaalan vuodeosastolla.
Epilepsy is one of the most common neurologic conditions in children.
Epilepsia on yleisimpiä lastenneurologisia sairauksia.
A review of earlier studies on social competence indicated that social competence was not usually defined or problematized.
Aikaisemmissa tutkimuksissa sosiaalisen toimintakyvyn eli kompetenssin käsitettä ei ollut teoreettisesti määritelty.
Therefore, more studies on social skills and performance are needed to increase our understanding of social competence among children with epilepsy.
Tulevaisuudessa näihin keskeisiin sosiaalisen kompetenssin osa-alueisiin olisi hyvä keskittyä enemmän, jotta saadaan kokonaiskuvaa epilepsiaa sairastavien lasten sosiaalisesta toimintakyvystä.
This dissertation is a population based cohort study of neurocognitive functions and social competence in preschool-aged (i.e. three to six years old) children with epilepsy (N = 64).
Tutkittavat lapset olivat Pirkanmaan sairaanhoitopiirin seurannassa olevia lapsia, joista oli poimittu väestöpohjainen kohortti (N=64).
Earlier studies have demonstrated both neurocognitive impairment and behavioral problems in school-aged children with epilepsy.
Väitöskirjatyössä tutkittiin alle kouluikäisten epilepsiaa sairastavien lasten neurokognitiivisia toimintoja ja sosiaalista toimintakykyä.
In addition to neurocognitive problems, preschool-aged children with epilepsy had weaker social competence compared to their healthy peers.
Myös epilepsiaa sairastavien lasten vanhemmat arvioivat lapsillaan olevan enemmän tarkkaavuuden ja käyttäytymisen vaikeuksia kuin terveiden ikätovereiden vanhemmat.
The studies reviewed mostly focused on social adjustment and demonstrated problems in this area in school-aged children with epilepsy.
Lisäksi tutkimukset keskittyivät lähes yksinomaan sosiaalisen sopeutumisen ongelmiin eli käyttäytymishäiriöihin.
These impairments were typically seen in children with complicated epilepsy, i.e. those with underlying central nervous system pathology or additional neurologic conditions.
Kehityksellisen vaikeuksien riski on erityisesti suurentunut niillä lapsilla, joiden epilepsian syy on rakenteellinen tai aineenvaihdunnallinen.
Specific neurocognitive problems in language, verbal-short-term memory, and attention were also found in children with uncomplicated epilepsy.
Kuitenkin myös niillä lapsilla, joilla on geneettinen epilepsia, on todettu kapea-alaisempia kognitiivisia erityisvaikeuksia, esimerkiksi vaikeuksia tarkkaavuudessa ja lyhytkestoisessa työmuistissa.
Also, future studies should address the role of epilepsy-related factors and neurocognitive functions as mediating factors for social competence.
Tutkimusten mukaan epilepsiaan, samoin kuin muihin neurologisiin sairauksiin liittyy kohonnut tiedonkäsittelyn ja käyttäytymisen ongelmien riski.
Neurocognitive functioning and social competence in preschool children with epilepsy
Väitöskirjatyöhön liittyi systemaattinen kirjallisuuskatsaus aikaisempiin epilepsiaa sairastavien lasten sosiaalista toimintakykyä käsitteleviin tutkimuksiin.
The results indicated neurocognitive impairments, mental retardation or severe learning disabilities in half of the cohort.
Noin puolella tutkittavissa todettiin kehitysvamma tai siihen verrattavissa oleva alentunut älyllinen suorituskyky.
Poorer social competence reported by parents was demonstrated in poorer social skills and more frequent behavior problems (especially internalizing problems).
Sen sijaan tutkimukset epilepsiaa sairastavien lasten sosiaalisen toimintakyvyn myönteisistä osa-alueista, kuten sosiaalisista taidoista tai sosiaalisesta suoriutumisesta olivat selvästi vähäisempiä.
Then, extensive text document classification experiments with SOMs were carried out using four different data collections including English, German and Spanish news articles.
Itseorganisoituvien karttojen dokumenttien luokittelukykyä testattiin kaikkiaan neljässä osajulkaisussa ja neljällä eri uutisaineistolla, joihin sisältyi englanninkielisiä, saksankielisiä ja espanjankielisiä aineistoja.
On text document classification and retrieval using self-organising maps
Tekstidokumenttien luokittelusta ja tiedonhausta itseorganisoituvilla kartoilla