natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In conclusion, PLCL membrane could be a potential biomaterial for urothelial tissue engineering.
Yhteenvetona voidaan todeta, että tutkimusten perusteella polykaprolaktoni on potentiaalinen biomateriaali uroteelin kudosteknologisiin sovelluksiin.
Hypospadia is the most common congenital malformation of penis, where the urethra opens ventrally to the shaft of penis or even perineum.
Virtsaputken alahalkio (hypospadia) on yleisin peniksen synnynnäinen epämuodostuma, jossa virtsaputken kehitys on jäänyt kesken niin, että virtsaputki avautuu ventraalisesti terskan ja välilihan väliselle alueelle.
The tissue engineering applications has emerged as a new potential treatment method for urological and gynaecological applications.
Urologisten ja gynekologisten sovellusten kudosteknologiaa Kudosteknologisista hoitomuodoista on kehittymässä potentiaalinen vaihtoehto urologisiin ja gynekologisiin sovellutuksiin.
In the second part, we evaluated the suitability of ASCs in combination with collagen gel to treat urinary incontinence in a clinical pilot study.
Työn toisessa osuudessa tutkimme soveltuvatko rasvakudoksen kantasolut yhdistettynä kollageenigeeliin virtsainkontinenssin hoitoon kliinisessä pilotti potilastutkimuksessa.
Further, ASCs are known to differentiate towards myogenic cell lineages, and therefore being potential to regenerate the muscle tissue and treat urinary incontinence.
Rasvakudoksen kantasolujen on myös todettu erilaistuvan lihassolujen suuntaan, mikä lisää niiden soveltuvuutta solulähteenä lihaskudoksen korjaamiseen ja ponnistusinkontinenssin injektiohoitoihin.
Thus far, different natural and synthetic biomaterials, such as different acellular collagen based membranes, polylactide (PLA) and polyglycolide (PGA) have been studied as a growth surface for urothelial cells.
Tähän mennessä uroteelin kudosteknologisiin sovellutuksiin on eri tutkimuksissa testattu erilaisia luonnonperäisiä ja synteettisiä biomateriaaleja kuten soluttomia kollageenipohjaisia materiaaleja, polylaktidia ja polyglykolidia.
First, we studied the use of human amniotic membrane (hAM) and different synthetic biomaterial membranes, smooth (s) poly-(L-lactide-ε-co-caprolactone) (PLCL), textured (t) PLCL and knitted PLA mesh with compression moulded PLCL (cPLCL) as a growth surface for urothelial cells in vitro.
Ensimmäisessä osiossa tutkittiin luonnonperäisen vesikalvon ja synteettisten polykaprolaktoni-polylaktidi komposiittikalvon sekä sileän ja teksturoidun polykaprolaktonikalvon soveltuvuutta uroteelisolujen, eli virtsateiden epiteelisolujen, kasvatusalustaksi in vitro.
Adipose stem cells (ASCs) isolated from adipose tissue are an attractive cell source due to their abundance.
Rasvasta eristetyt kantasolut ovat houkutteleva solulähde inkontinenssihoitoihin, sillä rasvakudosta on saatavilla runsaasti.
Nevertheless, the sustainability of the treatment effect has been a major problem and additional injections have been required.
Ongelmana näissä hoidossa on ollut hoitotuloksen heikkeneminen ajan myötä, joten uusintainjektioita on tarvittu ylläpitämään hoitotulosta.
Further, the cPLCL supported the hUCs proliferation slightly poorer compared to the sPLCL and tPLCL.
Kuitenkin komposiitti kalvolla uroteelisolut jakautuivat hieman hitaammin kuin sileällä ja teksturoidulla polykaprolaktonikalvolla.
Finally, tissue engineering based injection treatments with ASCs could be potential to treat female urinary incontinence in the future.
Kudosteknologinen injektio, jossa biomateriaaligeeliä ja soluja käytetään yhdessä, voisi olla potentiaalinen tulevaisuuden hoitokeino virtsainkontinenssista kärsiville potilaille.
Nowadays, the first-line surgical treatment for urinary incontinence is the mid-urethral sling operation, though, the development of injectable bulking agents is also important in order to obtain less invasive treatments.
Nykyisin virtsainkontinenssin kirurgisessa hoidossa käytetään ensisijaisesti nauhaleikkauksia, jossa polypropyleeninauha asetetaan virtsaputken alle.
Previously, collagen and polyacrylamide hydrogel have been used as a bulking agent to treat stress urinary incontinence.
Ponnistusinkontinenssin hoidossa on aiemmin käytetty myös virtsaputkea ja virtsaputken sulkijan aluetta ahtauttavia ja tiivistäviä injektiohoitoja, joissa esimerkiksi kollageeni- tai polyakryyliamidi hydrogeeliä ruiskutetaan virtsaputken alle.
The hypospadias are traditionally reconstructed using patients’ own genital tissue, or in severe cases non-urological graft tissue is used.
Nykykäytäntö on, että hypospadia hoidetaan muotoilemalla potilaalle puuttuva osa virtsaputkea genitaalialueen kudoksista esimerkiksi esinahasta.
In addition to the demand to increase the efficiency, beneficial functionalities, for example in space applications, are required such as flexibility, high power-to-weight ratio, or ability to reuse the III-V substrate for decreasing the manufacturing costs.
Korkeamman hyötysuhteen lisäksi, etenkin avaruussovelluksiin, tavoitteena on uudet ominaisuudet, kuten taipuisuus, korkea tehopainosuhde ja puolijohteen kasvatusalustan uudelleen käyttäminen, jotta valmistuskustannuksia saadaan alennettua.
The methods employed in this study include fabrication and characterization of the back reflectors and the solar cells using standard and in-house developed procedures.
Tutkimusmenetelmä käsittää takapeilien ja aurinkokennojen valmistamisen ja karakterisoinnin käyttäen olemassa olevia ja työn aikana kehitettyjä menettelytapoja.
As an extension of this, a reflector with a polymeric pyramid grating was demonstrated, providing enhanced diffraction of light and resilience to electron irradiation.
Tämän jatkona kehitettiin polymeeriin valmistettu pyramidirakenteinen takapeili, joka hyödyntää valon diffraktiota ollen lisäksi vastustuskykyinen elektronisäteilytykselle.
To this end, this thesis concentrates on the development of thin-film III-V solar cell architectures, utilizing back reflectors for increasing the effective absorption length.
Tämä väitöskirjatyö keskittyy kehittämään ohuiden III-V-puolijohdeaurinkokennojen valonohjausrakenteita, joiden avulla pystytään kasvattamaan absorptiopituutta aurinkokennon sisällä.
The key enabling result is the development of a planar Ag/Cu back reflector with high reflectance and suitability to be used as a back contact.
Tämän työn päätulokset sisältävät kehitetyn tasomainen korkean heijastuksen omaavan Ag/Cu-takapeilin, joka soveltuu myös virrankeräimeksi.
III-V semiconductor solar cells have proven their exceptional performance in terms of conversion efficiency, setting the record to date by exploiting multijunction solar cell architectures.
III-V-puolijohdeaurinkokennot ovat osoittaneet ylivertaisuutensa aurinkokennoteknologioiden keskuudessa, sillä tämänhetkinen hyötysuhteen maailmanennätys on saavutettu III-V-moniliitosaurinkokennoilla.
Further advances require deployment of even newer designs, combining emerging materials with optical management of the solar radiation.
Hyötysuhteen kasvattaminen vaatii uudenlaisia lähestymistapoja, kuten valon optisen hallinnan hyödyntämistä.
In terms of demonstrating advanced solar cell architectures, dilute nitride solar cells with back reflector, having bandgap energies of 1 eV and 0.8 eV were fabricated.
Jotta pystytiin havainnollistamaan tasomaisen takapeilin toiminta, peili valmistettiin laimeisiin typpiyhdisteaurinkokennoihin, joiden energia-aukot olivat 1 eV ja 0.8 eV. Oikosulkuvirrantiheydet, jotka saavutettiin aurinkokennoille vastaavat virtasovitetun moniliitosaurinkokennon vaatimaa virrantuottoa, joka koostuu kolmesta tai useammasta liitoksesta.
Although this is an expected result in terms of current generation, the key observation is that the solar cell exhibited an open circuit voltage of 0.884 V, which is one of the highest values reported for quantum dot solar cells grown by molecular beam epitaxy.
Virrantuotto oli kaksi kertaa suurempi kuin ilman takapeiliä, kuten oli oletettu ja aurinkokenno saavutti 0.844 V avoimen piirin jännitteen, joka on yksi korkeimmista raportoiduista arvoista.
Finally, a parametrization model enabling simulation of the effect of the reflectors with the pyramid grating was validated on the InAs/GaAs quantum dot solar cell, revealing 12 times higher photocurrent generation in the quantum dot layers.
Lopuksi johdettiin laskentamalli, jota käytettiin arvioitaessa pyramidirakenteiden vaikutusta kvanttipisteaurinkokennon suorituskykyyn.
Furthermore, for thin-film InAs/GaAs quantum dot solar cells, the use of a planar back reflector led to two times higher current generation when compared to a standard wafer-based configuration.
Näiden lisäksi, tasomaisen takapeili valmistettiin InAs/GaAs-kvanttipisteaurinkokennoon, josta paksu kasvualusta oli poistettu.
In terms of advanced III-V materials enabling more efficient spectral harvesting, this thesis is focused on dilute nitride materials, i.e., GaInNAs and InAs/GaAs quantum dot solar cells.
Tässä työssä tutkitut edistykselliset aurinkokennorakenteet mahdollistavat valon spektrin tehokkaamman hyödyntämisen käyttämällä laimeita typpiyhdisteitä tai kvanttipisteitä, jotka molemmat hyötyvät takapeilien aikaansaamasta absorptiopituuden kasvusta.
The participants were immigrant (N = 183) and native (N = 186) employees working as bus drivers (93%) and mechanics (7%) in an urban bus transportation company in Finland.
Tutkimusjoukko koostui maahanmuuttajataustaisista (N = 183) ja kantaväestöön (N = 186) kuuluvista linja-autonkuljettajina (93 %) ja mekaanikkoina (7 %) suomalaisessa kaupunkiliikenteen linja-autoyhtiössä työskentelevistä työntekijöistä.
The greater the distance, the greater also the risk of being subjected to bullying.
Mitä suurempi etäisyys, sitä suurempi oli myös riski joutua työpaikkakiusaamisen kohteeksi.
The co-worker perceived to be the closest one also originated most often from the same culture or country.
Myös läheisimmäksi koettu työtoveri oli useimmiten samasta kulttuurista tai maasta.
The more positive the co-worker relations were perceived to be, the higher the levels of job satisfaction and psychological well-being.
Mitä myönteisemmiksi työtoverisuhteet koettiin, sitä paremmaksi työtyytyväisyys ja psykologinen hyvinvointi koettiin.
Immigrants’ and Natives’ Intra- and Intercultural Co-worker Relations and Their Associations With Employee Well-being : A study in an urban bus transportation company
Maahanmuuttajien ja kantaväestöön kuuluvien työtoverisuhteet ja niiden yhteys työhyvinvointiin : Tutkimus eräässä kaupunkiliikenteen linja-autoyrityksessä
The greater the distance, the less positive were the relations perceived.
Mitä suurempi etäisyys, sitä vähemmän myönteisiksi suhteet suomalaisiin työtovereihin koettiin.
The framework of the research was based on social identity theory, the similarity attraction paradigm, the cultural distance hypothesis, the need to belong theory and models of cultural adjustment emphasizing the role of learning in adjustment.
Tutkimuksen teoreettisena viitekehyksenä käytettiin sosiaalista identiteettiteoriaa, samankaltaisuus vetää puoleensa -paradigmaa ja malleja, jotka painottavat tarvetta kuulua ryhmään ja oppimisen merkitystä kulttuuriin sopeutumisessa.
Furthermore, culturally distant immigrants may be at particular risk of social exclusion and subjection to workplace bullying.
Lisäksi kulttuurisesti etäisimmillä maahanmuuttajilla voi olla suurin riski joutua kokemaan sosiaalista ulkopuolisuutta ja työpaikkakiusaamista.
The three studies use a cross-sectional data set gathered by surveys in 2006 as part of a larger study entitled "Multicultural work organizations – immigrant workers’ integration, well-being, safety and equitable personnel selection", conducted at the Finnish Institute of Occupational Health.
Tutkimukset pohjautuvat poikkileikkausaineistoon, joka kerättiin kyselyin vuonna 2006 osana Työterveyslaitoksen toteuttamaa laajempaa tutkimusta "Monikulttuuriset työyhteisöt – maahanmuuttajien integroituminen työyhteisöön, työhyvinvointi, työturvallisuus ja yhdenvertaisuus työhönottoprosessissa".
The quality of immigrants’ co-worker relations with natives was associated with cultural distance from the Finnish host culture.
Maahanmuuttajien suhteiden laatu suomalaissyntyisiin työtovereihin riippui kulttuurisesta etäisyydestä suomalaiseen kulttuuriin.
The findings of this study suggest that attention should be paid to fostering the development of positive co-worker relations between immigrants and natives, as this may enhance employee well-being, notably job satisfaction.
Tutkimustulokset viittaavat siihen, että kulttuurisesti monimuotoisissa työyhteisöissä huomiota olisi kiinnitettävä maahanmuuttajien ja suomalaissyntyisten välisten myönteisten työtoverisuhteiden edistämiseen, koska tämä voi myös parantaa työhyvinvointia, erityisesti työtyytyväisyyttä.
Co-worker relations between immigrants and natives, however, were more strongly associated with job satisfaction than other co-worker relations, among immigrants as well as among natives.
Maahanmuuttajien ja suomalaissyntyisten väliset keskinäiset työtoverisuhteet olivat kuitenkin voimakkaammin yhteydessä työtyytyväisyyteen kuin muut suhteet sekä maahanmuuttajien että suomalaissyntyisten keskuudessa.
Among immigrants co-worker relations with natives were also more strongly associated with psychological well-being than were intra-cultural co-worker relations.
Maahanmuuttajien keskuudessa suhteet suomalaissyntyisiin työtovereihin olivat myös voimakkaammassa yhteydessä psykologiseen hyvinvointiin kuin suhteet samasta kulttuurista tulleisiin.
This dissertation consists of three studies exploring relations among immigrant and native employees, exposure to workplace bullying and the associations of intra- and intercultural co-worker relations with employee well-being.
Tämä väitöskirja koostuu kolmesta tutkimuksesta, joissa tarkastellaan maahanmuuttajataustaisten ja suomalaissyntyisten työntekijöiden sosiaalisia suhteita, työpaikkakiusaamisen kohteeksi joutumista sekä sosiaalisten suhteiden yhteyttä työhyvinvointiin.
Hence, it is recommended that culturally diverse workplaces with immigrant and native employees should focus on social inclusion of all employees regardless of cultural background, and take measures to prevent workplace bullying.
Näin ollen on suositeltavaa, että kulttuurisesti monimuotoisissa työpaikoissa, joissa on sekä maahanmuuttajataustaisia että suomalaissyntyisiä työntekijöitä, kohdistetaan huomiota sosiaalisen osallisuuden edistämiseen kaikkien työntekijöiden osalta.
The results showed that intra-cultural co-worker relations were in general perceived as more positive than intercultural co-worker relations, among both immigrants and natives.
Tulokset osoittivat, että työtoverisuhteet omaan kulttuurin kuuluvien työtoverien kanssa koettiin myönteisemmiksi kuin muihin kulttuureihin kuuluvien kanssa niin maahanmuuttajien kuin suomalaissyntyisten keskuudessa.
The dissertation consists of four separate studies.
Väitöskirja koostuu neljästä erillisestä osatyöstä.
In the research presented in the present dissertation, a cohort of patients with DH diagnosed between 1970 and 2014 at Tampere University Hospital, Finland were investigated.
Tämän väitöskirjatyön tutkimuskohorttina olivat vuosina 1970-2014 Tampereen Yliopistollisessa sairaalassa diagnosoidut ihokeliakiapotilaat.
The diagnosis was considered delayed when the duration of the rash before diagnosis was two years or longer.
Diagnoosia pidettiin viivästyneenä, jos oireiden alkamisesta diagnoosiin kesti kaksi vuotta tai enemmän.
The disease is caused by gluten, a protein found in wheat, rye and barley, which initiates an autoimmune response in genetically predisposed individuals.
Sairauden aiheuttaa gluteeni eli vehnän, rukiin tai ohran proteiini, joka käynnistää immuunireaktion geneettisesti alttiilla henkilöllä.
The first aim was to evaluate diagnostic delay in DH.
Ensimmäisenä tavoitteena oli tutkia ihokeliakian diagnostista viivettä.
In Study II, the severity of small bowel villous atrophy was examined in 393 DH patients over the 45-year study period.
Osatyössä II tutkittiin suolen nukkavaurion olemassaoloa 393 ihokeliakiapotilaalla 45 vuoden tarkastelujakson aikana.
The incidence of DH is decreasing, whereas the reverse is true for coeliac disease.
Ihokeliakian ilmaantuvuus on laskussa, kun taas keliakian ilmaantuvuus päinvastoin lisääntyy.
By contrast, the coeliac disease controls had osteopenia/osteoporosis, thyroid diseases and malignancies more often compared to the DH patients.
Keliakiakontrolleilla todettiin kuitenkin useammin osteopeniaa tai osteoporoosia, kilpirauhassairauksia ja syöpiä verrattuna ihokeliakiapotilaisiin.
The results of the present dissertation show that diagnostic delay in DH has decreased over time.
Väitöskirjatyön tulokset osoittavat, että ihokeliakian diagnostinen viive on lyhentynyt.
At the DH diagnosis, 98 (28%) patients had normal villous architecture and 254 (72%) had villous atrophy.
Sairaskertomustieto kerättiin 352 ihokeliakiapotilaalta, joista diagnoosivaiheessa 98:lla (28%) oli todettu normaali suolirakenne ja 254 (72%) potilasta, joilla oli todettu suolivaurio sekä kontrollina olleilta 128 keliakiapotilaalta.
The gluten challenge caused a relapse of the rash and/or villous atrophy in 18 (95%) DH patients; 15 (79%) patients showed a rash within a mean of 5.6 months and three (16%) had only small bowel villous atrophy.
Iho-oireita tuli keskimäärin 5.6 kuukauden kuluttua 15 (79%) potilaalle ja kolmella (16%) todettiin vain suolivaurio relapsin yhteydessä.
The second aim was to study whether small bowel histological findings have changed over the 45-year period and to determine how mucosal damage correlates to serum transglutaminase 2 (TG2) antibody levels.
Toisena tavoitteena oli selvittää ihokeliakiapotilaiden suolivaurion vaikeusasteessa tapahtuneita muutoksia ja sitä, kuinka seerumin transglutaminaasi (TG) 2 vasta-aineet liittyvät suolivaurioasteeseen.
The fourth aim was to examine, by gluten challenge, whether DH patients on a long-term GFD treatment could have developed gluten tolerance, as suggested by a few earlier studies.
Neljäntenä osatyönä oli gluteenialtistus, jossa tutkittiin, pitkään gluteenittomalla ruokavaliohoidolla olleiden ihokeliakiapotilaiden gluteenin sietokyvyn palautumisen mahdollisuutta, kuten muutamissa aiemmissa tutkimuksissa oli esitetty.
Initial data was gathered from the patient records and follow-up data was collected via questionnaires from 181 DH patients on a GFD.
Tietoja täydennettiin kyselytutkimuksen avulla 181 ihokeliakiapotilaalta.
Clinical recovery did not differ significantly between the DH groups, nor did the presence of long-term illnesses, coeliac disease-related complications or quality of life (QoL).
Ihokeliakiapotilaiden välillä ei havaittu eroa iho-oireiden keston, keliakiaan yhdistettyjen komplikaatioiden, pitkäaikaissairauksien tai elämänlaadun välillä.
In Study IV, 19 asymptomatic DH patients who had adhered to a GFD for a mean of 23 years were challenged with gluten for up to 12 months.
Osatyössä IV toteutettiin 12 kuukauden gluteenialtistus oireettomille, keskimäärin 23 vuotta gluteenittomalla dieetillä olleille, ihokeliakiapotilaille.
The third aim was to examine if the presence or absence of small bowel villous atrophy at diagnosis affects the long-term prognosis of DH patients on a GFD.
Kolmantena tavoitteena oli selvittää, vaikuttaako diagnoosivaiheen suolivaurion olemassaolo hoidettujen ihokeliakiapotilaiden pitkäaikaisennusteeseen.
Factors associated with the delayed diagnosis were analysed in more detail using follow-up questionnaires obtained from 217 patients.
Viivästyneeseen diagnoosiin liittyviä tietoja täydennettiin kyselytutkimustiedolla (n=217).
Further, the prevalence of SVA decreased during the 45 years study period and high serum TG2 antibody levels reveals rather well whether the patients have villous atrophy.
Ohutsuolivaurioaste on ihokeliakiassa lieventynyt 45 vuoden aikana, ja seerumin korkeat TG2 vasta-aineet liittyvät usein ohutsuolivaurion olemassaoloon.
According to the follow-up questionnaire, bone fractures or malignancies were shown not to occur more often in those patients with a delayed diagnosis compared to those with a non-delayed diagnosis.
Potilailla joiden diagnoosi oli viivästynyt, ei kuitenkaan todettu useammin luunmurtumia tai lisääntynyttä syöpäriskiä verrattuna potilaisiin, joilla diagnoosiin päästiin nopeammin.
In Study I, the duration of the rash before diagnosis was examined from hospital records in 446 DH patients.
Osatyössä I tutkittiin 446 ihokeliakiapotilaalla diagnostista viivettä eli iho-oireiden alkamisesta diagnoosiin kestänyttä aikaa sairaskertomuksista kerätyllä aineistolla.
Before the challenge skin biopsies showed negative IgA and transglutaminase 3 (TG3) deposits in 84% of the patients and normal villous mucosa in all of them.
Ennen altistusta potilailla ei todettu nukkavauriota suolistossa ja 84%:lla ei todettu ihokoepalassa IgA/TG3 kertymiä.
Importantly, the gluten challenge showed that a life-long GFD treatment remains justified in all DH patients.
Gluteenialtistus tuki aiempaa tietoa siitä, että tiukka gluteeniton ruokavalio on edelleen välttämätön kaikilla ihokeliakiapotilailla.
However, the presence of villous atrophy at the time of diagnosis was shown not to effect GFD treatment response or long-term morbidity and QoL and hence has no effect on the prognosis of DH.
Diagnoosivaiheen suolivaurion olemassaolo ei kuitenkaan vaikuta gluteenittoman ruokavaliohoidon vasteeseen eikä sairastumisriskiin tai elämänlaatuun ihokeliakiassa.
The mainstay of treatment for DH and coeliac disease is a life-long gluten-free diet (GFD), which in DH also heals the rash.
Ihokeliakian ja keliakian hoitona on elinikäinen gluteeniton ruokavalio, joka parantaa suoliston vaurion sekä ihokeliakiassa myös ihottuman.
Female gender and the presence of villous atrophy correlated with the delayed diagnosis, whereas age at diagnosis and the activity of the rash did not.
Viivästyneeseen diagnoosiin yhdistyi naissukupuoli sekä vaikeampiasteinen suolen nukkavaurio, mutta ei diagnoosi-ikä tai iho-oireiden vaikeusaste.
Diagnosis is based on the demonstration of granular IgA deposits in the papillary dermis by examination with direct immunofluorescence (IF).
Ihokeliakian diagnoosi perustuu terveeltä iholta otettavaan koepalaan ja siitä tehtävään immunofluoresenssitutkimukseen, jossa havaitaan rakeiset IgA kertymät verinahassa.
Over the study period, the median duration of the rash before diagnosis decreased and the number of patients with delayed diagnosis decreased.
Diagnostisen viiveen mediaaniaika lyhentyi sekä viivästynyt diagnoosi muuttui harvinaisemmaksi seurantajakson aikana.
Dermatitis herpetiformis (DH) is an extraintestinal manifestation of coeliac disease presenting with an intensely itchy and blistering rash mainly on the elbows, knees, and buttocks.
Ihokeliakia on keliakian suoliston ulkopuolinen manifestaatio, joka aiheuttaa kutisevan ja pienirakkulaisen ihottuman.
At the same time, an increase was seen in both partial villous atrophy (PVA) and normal villous architecture.
Vaikea suolivaurio harvinaistui tarkastelujakson aikana, kun taas lievempi suolivaurio ja normaali suolirakenne yleistyivät.
This leads to small bowel mucosal damage typical of coeliac disease and, in some individuals, to a blistering rash typical of DH. At present, 13 % of adults with coeliac disease have DH in Finland.
Immuunivälitteisen reaktion seurauksena suolistoon tulee keliakialle tyypillinen nukkavaurio tai tulehdus ja osalla ihmisistä iholle kehittyy lisäksi ihokeliakialle tyypillisiä rakkuloita.
However, several patients with villous atrophy had normal TG2 antibody levels, indicating that a negative test result does not always exclude villous damage in DH.
Seerumista tutkittavat TG2 vasta-aineet olivat useammin koholla silloin, kun suolistossa todettiin vaurio, verrattuna tilanteeseen, jossa nukkavauriota ei todettu.
On Behalf of the Emperor, On Behalf of the Fatherland.
Keisarin ja isänmaan puolesta.
The sources of the thesis include letters of the Finnish Guards' officers, original military documents and both Finnish and Polish memoirs.
Tutkimus nojaa suomalaisten kaartinupseerien kirjeaineistoon, alkuperäisasiakirjoihin sekä suomalaiseen ja puolalaiseen aikalaiskirjallisuuteen.