natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Clopidogrel response was assessed with ADP-induced aggregations, due to its mechanism of action as an inhibitor of ADP-induced activation.
Verihiutaleilla on keskeinen rooli äkillisen verisuonitukoksen aiheuttajina, silla ne aloittavat veritulpan muodostumistapahtuman valtimonkovettumataudin vaurioittamassa suonenseinässä.
Diabetes also impaired the in vitro efficacy of short-term clopidogrel.
Sydän- ja verisuonitaudeissa verihiutaleiden aktiivisuus on lisääntynyt.
Aspirin response was measured with arachidonic acid (AA)-induced platelet aggregation, which reflects cyclo-oxygenase (COX)-1 dependent thromboxane (Tx) A2 formation, and PFA-100®, which evaluates platelet activation under high shear stress in the presence of collagen and epinephrine.
Suomessa pitkäaikaisessa hoidossa käytettävät verihiutaleiden estolääkkeet ovat asetyylisalisyylihappo l. aspiriini (ASA), dipyridamoli sekä uusimpana klopidogreeli.
Conjunctival Melanoma in Finland 1967-2000 : a population-based study
Sidekalvomelanooma Suomessa 1967-2000 : väestöpohjainen tutkimus
The annual crude incidence of CM was 0.51 per million inhabitants.
Sidekalvomelanooman ilmaantuvuus tutkimusjaksolla oli keskimäärin 0.51 uutta tapausta miljoonaa asukasta kohden vuodessa.
Consequently, the patients most likely to benefit from sentinel lymph node biopsy are those who have nonlimbal tumors, CM that are over 2 mm thick, or recurrent CM.
Vartijaimusolmukebiopsiasta hyötyisivät todennäköisimmin ne potilaan joilla on limbuksen ulkopuolella sijaitseva sidekalvomelanooma, yli kaksi millimetriä paksu kasvain tai uusiutuva sidekalvomelanooma.
Eighty-five new cases of conjunctival melanoma (CM) were diagnosed in Finland between 1967 and 2000.
Tutkimusjakson aikana Suomessa todettiin 85 uutta tapausta.
The average age-adjusted incidence of 0.54 doubled during the study period, analogous to the increase in the incidence of cutaneous malignant melanoma during this period, suggesting a possible role for ultraviolet radiation in its pathogenesis.
Vuosittainen ikävakioitu ilmaantuvuus kasvoi tutkimusjakson aikana samaa tahtia ihomelanooman ilmaantuvuuden kanssa viitaten ultraviolettisäteilyn mahdolliseen osuuteen myös sidekalvomelanoomalle altistavana tekijänä.
Because there are no melanocytes in the cornea, the origin of these melanomas most likely is the limbal conjunctiva.
Sarveiskalvolla ei kuitenkaan normaalisti esiinny melanosyyttejä ja nämä harvinaiset kasvaimet ovatkin todennäköisimmin peräisin sidekalvolta vaeltaneista melanosyyteistä.
Microvascular factors did not prove to be of prognostic importance, possibly due to the fact that CM at least as often disseminates first to the regional lymph nodes, unlike uveal melanoma that almost always disseminates hematogenously.
Tämä voi johtua näiden kasvainten erilaisesta leviämistavasta; suonikalvomelanooma leviää aina veriteitse kun taas sidekalvomelanooma leviää ainakin yhtä usein aluksi paikalllisiin imusolmukkeisiin.
The histopathologic specimens of 85 patients with CM melanoma were studied for cell type, mitotic count, tumor-infiltrating lymphocytes and macrophages, mean vascular density, extravascular matrix loops and networks, and mean diameter of the ten largest nucleoli (MLN).
Kliinisistä tekijöistä melanooman sijainti limbuksen, eli sarveiskalvoon rajautuvan sidekalvon, ulkopuolella ennusti sekä taudin paikallista uusiutumista, että menehtymistä melanoomaan.
Increasing tumor thickness and recurrence of the primary tumor were other clinical factors related to death from CM.
Taudin paikallinen uusiutuminen ja paksuus olivat myös ennusteen kannalta epäsuotuisia tekijöitä.
In my data, an equal number of patients with initial locoregional and systemic metastasis existed.
Puolelle niistä potilaista joille kehittyi muualle elimistöön levinnyt melanooma, oli ensimmäinen metastaasipaikka paikallinen imusolmuke.
In these patients the chance of developing local recurrences as well as systemic metastases was significantly higher than in patients with limbal CM. Each recurrence accompanies an increased risk of developing metastases, and recurrences contribute to death along with increasing tumor thickness and nonlimbal tumor location.
Viimeisessä osatyössä tutkittiin taudin leviämistä eli metastasointia ja sitä mitkä potilaat todennäköisesti hyötyisivät vartijaimusolmukebiopsiasta jolla pyritään löytämään varhain paikallisia imusolmukemetastaaseja.
An anatomic sub-classification based on my patients and world literature was developed for corneally displaced CM.
Vaikka vartijaimusolmukebiopsiaa käytetään yleisesti mm. ihomelanoomassa, on sitä käytetty sidekalvomelanoomassa toistaiseksi vain kokeiluluonteisesti.
All four corneally displaced CM were limited to the epithelium, and none of the patients developed metastases.
Sidekalvomelanooman paikallinen uusiminen oli yleistä, 36 prosentilla potilaista tauti uusiutui ainakin kerran.
Patients with limbal primary tumors less than 2 mm in thickness rarely experienced metastases, unless the tumor recurred.
Yli kaksi millimetriä paksujen kasvainten ennuste oli huonompi kuin tätä ohuempien.
The histopathology of CM differs from that of uveal melanoma.
Tältä osin sidekalvon melanooma osoittautui varsin samanlaiseksi kuin yleisempi ja paremmin tunnettu silmän suonikalvon melanooma.
Clear intraoperative recollections were rare the incidence being 0.07% in outpatients and 0.13% in inpatients.
Haastattelututkimukseen perustuen selkeitä anestesian aikaisia muistikuvia esiintyi 0.07 % päiväkirurgisista ja 0.13 % osastopotilaista.
The adequacy of anesthesia has been studied since the introduction of balanced general anesthesia.
Anestesian syvyyden riittävyyttä on tutkittu yhtä kauan kuin yleisanestesioita on annettu.
A total of 1500 outpatients and 2343 inpatients underwent a structured interview.
Tutkimuksessa verrattiin 1500 päiväkirurgista potilasta 2343 vuodeosastolta käsin leikattuun potilaaseen.
This rare but severe complication of general anesthesia may lead to marked emotional stress and possibly posttraumatic stress disorder.
Anestesian aikainen hereilläolo on harvinainen mutta vakava komplikaatio, joka voi johtaa huomattavalla osalla potilaista posttraumaattisen stressireaktion syntyyn.
The hypothesis was that in brain-dead subjects, most of the biosignals recorded from the forehead would consist of artifacts.
Tutkimuksen hypoteesina oli, että valtaosa rekisteröidystä biosignaalista koostuisi aivokuolleilla elinluovuttajilla EEG-rekisteröintiä häiritsevistä artefakteista.
Increased blood pressure or heart rate (HR), movement, and coughing were considered signs of intraoperative nociception and treated with alfentanil.
Kohonnut pulssi- tai verenpainetaso, potilaan liikkuminen, kyynelehtiminen tai yskiminen tulkittiin merkiksi riittämättömästä kipulääketasosta, mikä hoidettiin alfentaniili-lääkityksellä.
Twenty patients had a CPC of 1-2, one patient had a CPC of 3, and nine patients died (CPC 5).
Tutkimukseen otetuista potilaista 20 toipui neurologisesti hyväkuntoisiksi, yhden potilaan toipuminen oli heikkoa ja yhdeksän potilasta kuoli.
Original EEG signal was recorded, and burst suppression ratio (BSR), RE, SE, and wavelet subband entropy (WSE) were calculated.
EEG:stä johdettiin seuraavat kvantitatiiviset suureet: purskevaimentumasuhde (burst suppression ratio, BSR), tilaentropia (state entropy, SE), vaste-entropia (response entropy, RE) ja aallokemuunnoksen osakaistan entropia (wavelet subband entropy, WSE).
SE differed from zero (inactive EEG) in 28%, RE in 29%, and BIS in 68% of the total recording time (p<0.0001 for all).
SE poikkesi nollasta 28 ja RE 29 % rekisteröintiajasta.
No significant differences emerged between outpatients and inpatients.
Ryhmien välillä ei todettu tilastollisesti merkitsevää eroa.
Commercial monitors based on electroencephalographic (EEG) signal analysis have been available for monitoring the hypnotic component of anesthesia from the beginning of the 1990s.
Rutiinikäyttöön soveltuvia aivosähkökäyrään (EEG) perustuvia anestesian syvyyttä mittaavia laitteita on ollut markkinoilla 1990-luvulta alkaen.
Entropy was more resistant to artifacts than BIS.
Entropia-monitori tunnisti häiriötekijät BIS-monitoria paremmin.
In a prospective, randomized study of 26 patients, the ability of Surgical Stress Index (SSI) to differentiate patients with two clinically different analgesic levels during shoulder surgery was evaluated.
Anestesian aikaista reagoimattomuutta kipuun tutkittiin uuden, kajoamattoman mittarin, SSI:n (Surgical Stress Index, myöhemmin SPI, Surgical Pleth Index) avulla 26 olkapääleikkaukseen tulleella potilaalla.
SSI values were lower in patients with an interscalene brachial plexus block than in patients without an additional plexus block.
SSI-lukema oli alhaisempi potilailla, jotka saivat leikkausta edeltävästi olkapunoksen sentraalisen puudutuksen kuin potilailla, jotka leikattiin ilman puudutusta.
Monitors measuring the depth of anesthesia assess the cortical function of the brain, and have gained acceptance during surgical anesthesia with most of the anesthetic agents used.
Nämä aivojen kortikaalista toimintaa mittaavat laitteet kuvaavat unen syvyyttä ja toimivat luotettavasti yleisimmin käytössä olevien nukutusaineiden kanssa.
In all patients, anesthesia was maintained with desflurane, the concentration of which was targeted to maintain SE at 50.
Kaikki potilaat nukutettiin toimenpiteen ajaksi ja anestesian syvyyttä kontrolloitiin pitämällä SE tasolla 50 desfluraani-annosta nostamalla tai laskemalla.
Prognostic value of EEG-derived indices was evaluated and compared with Transcranial Doppler Ultrasonography (TCD), serum neuron-specific enolase (NSE) and S-100B after cardiac arrest.
Iskeemisen aivovaurion merkkiaineista määritettiin seerumin neuronispesifinen enolaasi ja S-100B.
Tetanic stimulation to the ulnar region of the hand increased SSI significantly only among patients with a brachial plexus block not covering the site of stimulation.
Olkapunoksen puudutuksen saaneiden potilaiden joukossa standardisoituna kipuärsytyksenä käytetty tetaaninen ärsytys nosti SSI-lukemaa ainoastaan niillä potilailla, joilla puutunut alue ei kattanut kipuärsytysaluetta.
Outpatients are not at increased risk for intraoperative awareness relative to inpatients undergoing general anesthesia.
Tutkimuksen yhteenvetona voidaan todeta, että päiväkirurgiseen yleisanestesiaan ei liity lisääntynyttä anestesian aikaisen hereillä olon riskiä.
The source of the frontotemporal biosignals in brain-dead subjects was studied, and the resistance of bispectral index (BIS) and Entropy to the signal artifacts was compared.
Anestesian aikana käytettäviä unen syvyyttä kuvaavia mittareita, BIS (bispektraali-indeksi)- ja Entropia-monitoria (SE= State Entropy, RE= Response Entropy), käytettiin otsalta kerätyn biosignaalin rekisteröimiseen.
However, due to frequent artifacts, they are considered unsuitable for monitoring consciousness in intensive care patients.
Lukuisat ulkoiset tekijät aiheuttavat kuitenkin häiriöitä indekseihin, mikä on toistaiseksi estänyt mittarien luotettavan käytön tehohoidossa.
After the results from subjects with persistent residual EEG activity were excluded, SE, RE, and BIS differed from zero in 17%, 18%, and 62% of the recorded time, respectively (p<0.0001 for all).
Elinluovutusleikkauksen aikana BIS oli herkempi häiriötekijöille ja erosi indeksi-luvusta nolla (inaktiivinen EEG) 68 % rekisteröintiajasta.
Two minutes after skin incision, SSI was not increased in the brachial plexus block group and was lower (38 ± 13) than in the control group (58 ± 13, p<0.005).
Kahden minuutin kuluttua ihoviillosta mitattuna SSI ei noussut alkutasoon verrattuna olkapunospuudutuksen saaneilla potilailla ja oli merkitsevästi matalampi kuin puuduttamattomilla verrokkipotilailla.
EEG artifacts in 16 brain-dead organ donors were evaluated during organ harvest surgery in a prospective, open, nonselective study.
Aivosähkökäyrään vaikuttavia häiriötekijöitä tutkittiin 16 kliinisesti aivokuolleelta elinluovuttajalta.
In detecting nociceptive stimuli, SSI performed better than HR, blood pressure, or RE. BSR, RE, and SE differed between the good and poor neurological outcome groups during the first 24 h after cardiac arrest, and they may be an aid in differentiating patients with good neurological outcomes from those with poor outcomes after out-of-hospital cardiac arrest.
EEG:stä johdettujen indeksien toimivuutta neurologisen ennustearvion tekemisessä tutkittiin kolmellakymmenellä sairaalan ulkopuolella kammiovärinästä elvytetyllä potilaalla, jotka saivat teho-osastolla aivoja suojaavan viilennyshoidon.
Measurements of adequacy of anesthesia and level of consciousness during surgery and intensive care
SSI lasketaan sormesta mitattavan sykeaallon amplitudiin ja sydämen syketaajuuteen perustuen, joten sen lukuarvo suurenee sympaattisen stimulaation lisääntyessä.
In the present series of studies, the incidence of awareness and recall during outpatient anesthesia was evaluated and compared with that of in inpatient anesthesia.
Verrokkipotilailla minuutti ennen kipulääketarvetta mitattu SSI oli huomattavasti korkeampi kuin SSI samoilla potilailla ajanjaksoina, jolloin kipulääkitystä ei tarvittu.
The main sources of artifacts were electrocauterization, electromyography (EMG), 50-Hz artifact, handling of the donor, ballistocardiography, and electrocardiography.
Leikkauksen yhteydessä käytettävien sähköisten laitteiden, elinluovuttajan liikuttelun sekä jäljellä olevan lihas- ja sydämen sähköisen toiminnan aiheuttamat muutokset olivat pääasialliset BIS- ja Entropia-monitorointia häiritsevät tekijät elinluovutusleikkauksen aikana.
Prolonged surgical stress may lead to increased morbidity and delayed postoperative recovery.
Tuloksen perusteella näyttäisi siltä, että aallokemuunnoksen osakaistan vähenevä entropia auttaa havaitsemaan kouristuksettoman epileptisen sarjakohtauksen, jonka ilmaantuminen viittaa erittäin huonoon toipumisennusteeseen.
SE, RE, and BIS showed non-zero values that normally indicate cortical neuronal function, but were in these subjects mostly due to artifacts after clinical brain death diagnosis.
Aikaisemmissa tutkimuksissa on saatu viitteitä siitä, että aivosähkökäyrä (EEG) kertoo neurologisesta toipumisesta, mutta tulkinnan vaikeus on rajoittanut sen käyttöä teho-osastoilla.
In four of the 16 organ donors, EEG was not inactive, and unphysiologically distributed, nonreactive rhythmic theta activity was present in the original EEG signal.
EEG:stä johdetut indeksit ennustivat neurologista toipumista luotettavasti jo ensimmäisen elvytyksen jälkeisen vuorokauden aikana.
In conclusion, the incidence of awareness in outpatient anesthesia did not differ from that in inpatient anesthesia.
Anestesian syvyysmittareiden herkkyys lukuisille häiriötekijöille osoitettiin myös tässä väitöskirjatyössä.
The assessment of analgesia is one of the cornerstones of general anesthesia.
Vaikka kivunhoito on yksi merkittävimmistä yleisanestesian komponenteista, luotettavaa kipumittaria ei toistaiseksi ole ollut markkinoilla.
After hypothermia treatment, NSE and S-100B values were lower (p=0.002 for both) in the good outcome group.
Huonoon ennusteeseen liittyivät myös transkraniaalisen kaikututkimuksen pulssisuusindeksin, S100B:n ja neuronispesifisen enolaasin suuret arvot.
I: All growth factors and receptors studied were consistently stained in immunohistochemistry throughout development.
I: Kaikki tutkitut kasvutekijät ja reseptorit ilmenivät kaikissa keuhkokehityksen vaiheissa.
The aims of this Thesis was to evaluate the role of proangiogenic placental growth factor (PlGF), antiangiogenic endostatin and lymphangiogenic vascular endothelial growth factor (VEGF) -C as well as the receptors vascular endothelial growth factor receptor (VEGFR) -2 and VEGFR-3 during lung development and in development of lung injury in preterm infants.
Väitöskirjatyön tavoitteena oli tutkia VEGF-A:n liittyvien kasvutekijöiden placental growth factor:n (PlGF), endostatiinin sekä VEGF-C:n yhteyttä keuhkojen kehitykseen ja BPD:n. Työ koostuu kolmesta osa-analyysista.
III: Endostatin concentrations in term infants were significantly higher than in VLBW infants.
III: Täysiaikaisilla vastasyntyneillä tavattiin korkeampia napaveren endostatiinipitoisuuksia kuin pikkukeskosilla.
III: Cord plasma was collected from very low birth weight (VLBW) (n=92) and term (n=48) infants in conjuncture with birth and endostatin concentrations were measured by ELISA.
Kolmatta osa-analyysia (III) varten endostatiinipitoisuus määritettiin napaverestä ELISA-menetelmällä 92 pikkukeskosesta ja 48 täysiaikaisena syntyneestä lapsesta.
II: Tracheal aspirate fluid (TAF) was collected in the early postnatal period from a patient population consisting of 59 preterm infants, half developing bronchopulmonary dysplasia (BPD) and half without BPD.
Raskausviikolla 24-28 syntyneen keskosen keuhkojen kypsymättömyys altistaa keuhkovaurioon, bronkopulmonaaliseen dysplasiaan (BPD).
Our findings of disrupted VEGFR-2 staining in capillary and septal endothelium seen in the BPD group, as well as the increase in endostatin concentrations both in TAF and cord plasma associated with BPD, seem to strengthen the notion that there is a shift in the angiogenic balance towards a more antiangiogenic environment in BPD.
Verisuonikehityksen hidastumiseen liittyen VEGFR-2:n värjäytymisen väheneminen keuhkorakkuloiden hiussuoniendoteelisoluissa BPD-ryhmässä sopii vaskulaariseen hypoteesiin, jonka mukaan BPD:n kehittymisen syynä on keuhkojen verisuonikehityksen pysähtyminen.
We conclude that PlGF, endostatin and VEGF-C all have a physiological role in the developing lung.
PlGF:n, endostatiinin sekä VEGF-C:n tasainen esiintyminen keuhkokehityksen kaikissa vaiheissa sekä johdonmukainen esiintyminen pikkukeskosilla syntymän jälkeen imulimassa painottaa kasvutekijöiden merkitystä normaalissa keuhkokehityksessä.
Balance of growth factors in the human perinatal lung : Implications for physiological lung development and link to bronchopulmonary dysplasia
Monet kasvutekijät vaikuttavat keuhkojen verisuonituksen kehitykseen ja BPD:ssa kasvua säätelevien tekijöiden ja niiden vastavaikuttajien välillä vallitsee epätasapaino.
Higher concentrations of endostatin and VEGF-C correlated with lower birth weight (BW) and associated with administration of antenatal betamethasone.
Napaveren korkeampi endostatiinipitoisuus pikkukeskosilla oli suoraan yhteydessä BPD:an.
PlGF, endostatin and VEGF-C concentrations were measured by commercial enzyme-linked immunosorbent assay (ELISA).
Toista osa-analyysia (II) varten määritettiin kasvutekijäpitoisuuksia pikkukeskosten imulimanäytteistä ELISA-menetelmällä.
VEGFR-2 staining was fairly consistent, except for the fact that capillary endothelial staining in the BPD group was significantly decreased.
Lisäksi, VEGFR-2:ta havaittiin vain joka toisessa näytteessä hiussuonten endoteelisoluissa BPD-ryhmässä, kaikissa muissa ryhmissä jokaisessa näytteessä havaittiin VEGFR-2:ta.
In VLBW infants higher endostatin concentrations associated with the development of BPD, this association remained significant after logistic regression analysis.
Keskosryhmässä korkeampi endostatiinipitoisuus oli suoraan yhteydessä BPD:an.
Genetic studies on Finnish lupus erythematosus patients with cutaneous manifestations
Iholupukselle altistavat geenit suomalaisilla potilailla
The clinical picture of the patients in terms of cutaneous, haematological and immunological findings resembled that described in the contemporary literature.
Suomalaisten potilaiden ihomuutokset sekä immunologiaan ja verenkuvaan liittyvät löydökset olivat samanlaisia kuin kirjallisuudessa aikaisemmin kuvatuilla potilailla.
These studies were conducted in Finnish case-control and family cohort, and Swedish case-control cohort.
Tutkimusaineistona käytettiin suomalaisia iholupuspotilaita ja terveitä verrokkihenkilöitä, suomalaisia SLE-perheitä ja ruotsalaista tapaus-verrokkiaineistoa.
Finally, the role of tissue degrading matrix metalloproteinases (MMP) in LE tissue injury was explored.
Lisäksi tutkimme matriksin metalloproteinaasien (MMP) roolia kudosvaurioissa.
In conclusion, the results provide an insight into the genetics of CLE and demonstrate that genetic predisposition is at least in part shared between cutaneous and systemic variants of LE.
Tässä tutkimuksessa saadut tulokset lisäävät tietoutta iholupuksen geneettisestä taustasta ja osoittavat, että lupuksen eri muodoilla on ainakin osittain yhteinen geneettinen pohja.
This doctoral study has contributed IRF5, TYK2, ITGAM and several other novel genes to the so far short list of genes implicated in CLE susceptibility.
Uutena tuloksena olemme osoittaneet, että IRF5-, TYK2-, ITGAM- ja monet muut geenit eivät assosioidu vain SLE:hen vaan myös iholupukseen.
Furthermore, complex gene-gene or gene-environment interactions may result in different subphenotypes of lupus.
Lisäksi monimutkaiset geeni-geeni- ja geeni-ympäristövuorovaikutukset saattavat vaikuttaa siihen, sairastuuko potilas iho- vai systeemiseen lupukseen.
For the first time it was shown that known SLE susceptibility genes IRF5 and TYK2 also increase the risk of CLE.
Geneettisissä tutkimuksissa osoitimme, että IRF5- ja TYK2-geenit lisäävät riskiä sairastua iholupukseen.
Lupus erythematosus (LE) is a chronic, heterogeneous autoimmune disorder with abnormal immune responses, including production of autoantibodies and immune complexes.
Lupus erythematosus (LE) on monimuotoinen krooninen autoimmuunisairaus, jonka kliininen kuva vaihtelee lievästä ihoon rajoittuvasta diskoidista (DLE) muodosta vakavaan, monia sisäelimiä vahingoittavaan systeemiseen (SLE) muotoon.
The genetic background of CLE is poorly known and only a few genes are confirmed, while the number of robust genetic associations in SLE exceeds 30.
Vain muutaman geenin tiedetään varmasti lisäävän riskiä sairastua iholupukseen, kun taas SLE:n alttiusgeenejä tunnetaan yli 30.
A tendency toward gene-gene interaction between these genes was found in SLE.
Havaitsimme myös tilastollisesti merkitsevän interaktion näiden kahden geenin välillä SLE-potilaissa.
Several other recently identified SLE susceptibility genes showed signs of good or modest association especially in DLE.
Myös muut hiljattain tunnistetut SLE:n alttiusgeenit assosioituivat iholupukseen.
The aim of this thesis was to characterise the recruited patients clinically, and identify genetic variants conferring susceptibility to cutaneous variants of LE.
Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli kuvata kerätyn potilasaineiston ihomuutoksia sekä immunologiaan ja verenkuvaan liittyviä muutoksia ja altistavia ympäristötekijöitä.
Thorough immunohistochemical analyses of several MMPs demonstrated a role in epidermal changes and dermal tissue remodelling in diseased skin, and suggested that targeted action using selective MMP inhibitors may reduce lupus-induced damage in inflamed tissues.
Tämän perusteella voidaan ehdottaa, että MMP-estäjien kohdennettu käyttö saattaa vähentää lupuksesta johtuvia kudosvaurioita tulehdusalueilla.
As a remarkable novel finding, it was observed that ITGAM polymorphisms associated even more strongly to DLE than SLE, and the risk estimates were substantially higher than those reported for SLE.
Geneettisiin tutkimuksiin valitut geenit ja niiden polymorfiat olivat sellaisia, joiden tiedetään liittyvän vahvasti SLE:n sairastumisalttiuteen.
Comprehensive analysis of clinical data suggests that smoking is an environmental triggering factor.
Tupakointia voidaan pitää mahdollisena altistavana ympäristötekijänä, joka voi lisätä sairastumisriskiä geneettisesti alttiissa henkilöissä.
However, the proportion of daily smokers was very high supporting the role of smoking in disease aetiology.
Huomattavan suuri osa potilaista tupakoi ensimmäisten oireiden ilmetessä.
Subphenotype analyses indicated possible associations to clinical features, but marginally significant results reflected lack of sufficient power for these studies.
Kliinisten alatyyppien ja tutkittujen geenipolymorfioiden välillä havaittiin vain heikkoja assosiaatioita, mikä johtunee liian pienestä otoskoosta.