natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The natural course of ON showed good recovery; approximately 70% of patients achieved visual acuity >0.8 (average follow-up time of 38 days).
Näkökyvyn paraneminen seurannassa oli hyvää tasoa, noin 70% potilaista saavutti näöntarkkuuden 0.8 tai enemmän (keskimääräinen seuranta-aika 38 päivää).
However, as extensive research in this field is ongoing we assume that the role of these variants will be revealed in the future.
Löytämiemme varianttien merkitystä ei vielä voida arvioida, mutta koska alan tutkimusta on laajalti meneillään, oletamme että löytämiemme varianttien rooli paljastunee lähitulevaisuudessa.
The AQP4 antibody test sensitivity was only 1/2 and had a positive predictive value of 1/3.
Akvaporiini-4 vasta-aine laboratoriotutkimuksen sensitiviteetti oli vain ½ ja positiivinen ennuste arvo 1/3.
In addition to MS, another demyelinating disease associated with ON is neuromyelitis optica (NMO), also known as Devic disease.
MS-taudin lisäksi toinen optikusneuriittiin liittyvä demyelinisoiva sairaus on neuromyelitis optica eli NMO, joka tunnetaan myös nimellä Devicin tauti.
Nearly one-third (30%) of patients were already diagnosed with MS before diagnosis of ON.
Lähes kolmasosa (30 %) tutkimuksen potilaista sairasti MS-tautia jo ennen optikusneuriitti diagnoosia.
The exome sequencing study of patients with NMO (n=5) was the first published study of this kind in this disease.
Eteläsuomalaisten NMO potilaiden (n=5) eksomisekvensointitutkimuksemme oli laatuaan ensimmäinen julkaistu tutkimus tässä sairaudessa.
Approximately half of patients with MS are affected by ON at some stage of the disease.
MS-potilaista noin puolet sairastuu jossakin vaiheessa optikusneuriitin.
In addition, we studied the prevalence of NMO associated with ON in southern Finland and the development of NMO diagnostics.
Lisäksi selvitimme optikusneuriittiin liittyvän NMO:n yleisyyttä Etelä-Suomessa sekä sen diagnostiikan kehittämistä.
We also analysed genetic mutations by exome sequencing in NMO patients in Southern Finland.
Analysoimme myös NMO potilaiden geneettisiä muutoksia eteläsuomalaisissa potilaissa eksomisekvensoinnilla.
Among patients with their first ON, 82% were diagnosed with demyelinating changes in brain MRI.
Ensimmäisen optikusneuriitin yhteydessä todettiin 82 % potilaista demyelinoivia aivojen magneettikuvausmuutoksia.
NMOSD is characterized by demyelinating changes in the spinal cord and an increased aquaporin-4 (AQP4) antibody index.
NMO:lle tyypillistä ovat erityisesti selkäytimen demyelinoivat muutokset sekä akvaporiini-4 vasta-ainepitoisuuden kohoaminen.
When analysing the factors that affect prognosis for patient visual impairment, our data suggest that in addition to baseline visual acuity, optic disc swelling and lesions in the optic nerve on magnetic resonance imaging (MRI) are associated with poorer prognosis.
Arvioidessamme potilaiden näkökyvyn paranemiseen vaikuttavia tekijöitä havaitsimme, että alkuvaiheen näöntarkkuuden lisäksi näköhermon pään turvotuksella ja magneettikuvauksessa havaituilla näköhermon demyelinaatiomuutoksilla oli tähän merkittävä ennustetta heikentävä vaikutus.
Demyelinating changes in brain MRI were a significant risk factor for MS; 54% of ON patients with early-stage demyelination in brain MRI developed MS (average follow-up time of 7 years).
Demyelinoivat muutokset todettiin merkittäväksi MS-taudin riskiä kohottavaksi tekijäksi: 54%:lle optikusneuriittipotilaista, joilla alkuvaiheessa havaittiin demyelinaatiomuutoksia, kehittyi keskimäärin seitsemän vuoden seurannassa MS-tauti, kun vastaavasti vain 5%:lle niistä, joiden aivojen magneettikuvauksessa ei todettu demyelinoivia muutoksia kehittyi MS-tauti.
Little is known about the factors that affect the natural course of ON.
Optikusneuriitin ennusteeseen vaikuttavista tekijöistä on vasta vähän tietoa.
Optic neuritis (ON) is caused by immune-mediated demyelination of the optic nerve.
Optikusneuriitti eli näköhermotulehdus aiheutuu näköhermon immuunivälitteisestä demyelinaatiosta.
MS typically causes demyelination in the optic tract, cerebrum, brainstem, and spinal cord; MS symptoms are therefore extensive.
MS-tauti tyypillisesti aiheuttaa demyelinaatiota näköradan lisäksi muualla isoaivoissa, aivorungossa ja selkäytimessä ja oirekirjo on tämän myötä laaja.
In ON the visual acuity of the patient usually decreases in one eye. Common additional symptoms include impaired colour vision, pain with eye movements, and pupillary dysfunction.
Tavanomaisia optikusneuriitin lisäoireita ovat värinäön ongelmat, silmien liikuttelukipu sekä mustuaisen toimintahäiriöt.
While ON may present as a single episode, in about 20% of patients it is the first symptom of multiple sclerosis (MS).
Optikusneuriitti voi olla yksittäinen episodi, mutta jopa 40–50 % potilaista se on multippelinskleroosin eli MS-taudin ensioire.
We analysed the natural course of ON and its differential diagnosis, clinical findings, incidence, and connection to MS in Southern Finland during the period from 2008 to 2012.
Tutkimme optikusneuriitin luonnollista kulkua sekä sen erotusdiagnostiikkaa, kliinistä kuvaa, ilmaantuvuutta ja yhteyttä MS-tautiin.
The challenges in diagnosing ON were notable, as over one third of patients with suspected ON at onset were later diagnosed with a disease other than ON. Our study confirmed that ON occurs more frequently in women (F:M ratio 3:1) and most cases is related to MS.
Optikusneuriitin diagnosoimisen vaikeus oli hyvin havaittavissa, sillä yli kolmasosalla potilaista, joiden silmäoireiden aiheuttajana alkuvaiheessa epäiltiin optikusneuriittia, todettiinkin tarkemmissa tutkimuksissa jokin muu silmäsairaus, jonka oirekuva alkuvaiheessa muistutti optikusneuriittia.
The seasonal variation in the number of ON diagnoses was also confirmed.
Optikusneuriitissa aikaisemmissakin tutkimuksissa todettu vuodenaikavaihtelu diagnoosikuukauden suhteen vahvistui myös HUS-piirin aineistossamme.
However, high-dose corticosteroids may reduce the duration of symptoms and some medications may reduce the risk of MS development among patients with ON.
Optikusneuriitin ennusteeseen vaikuttavaa hoitoa ei tunneta, mutta suuriannoksisella kortisonihoidolla oireiden kestoa voidaan usein lyhentää.
The practice of performing MRI before any medical treatment was also supported by our finding of six intracranial compressive lesions (2%) as mimickers of ON. We investigated the sensitivity and specificity of the AQP4 antibody assay in the diagnosis of NMO in our ON patient cohort.
Aivojen ja orbitoiden magneettikuvauksen tärkeyttä optikusneuriittipotilailla tukee myös havaintomme kuudesta (2 %) mahdollisesti henkeä uhanneesta näköhermoa painavasta kallonsisäisestä muutoksesta.
Severe visual impairment may result after multiple recurrences.
Useita kertoja toistuessaan siihen liittyy herkästi näkövammaisuutta.
This may be due to improved diagnostic methods and because diagnostic delay is briefer as patients nowadays actively seek medical attention with even minor symptoms.
Optikusneuriitin esiintyvyys Suomessa on tutkimuksemme mukaan lisääntynyt, mikä voi johtua diagnostisten menetelmien parantumisesta ja väestön herkemmästä hakeutumisesta sairaanhoitopalvelujen pariin.
This study examines and reconstructs the textual history of 2 Kings 17 both in light of the preserved textual evidence and in light of the literary-critical method.
Tämä väitöskirja tutkii Toisen Kuningasten kirjan 17 luvun tekstihistoriallisia haasteita ja ongelmia teksti- ja kirjallisuuskriittisen metodin valossa.
The text-critical study of the Greek and Latin witnesses shows that the Old Greek (OG) version of 2 Kings 17 was translated from a Hebrew Vorlage often even radically differing from the MT.
kreikkalaiset käsikirjoitukset ovat todistettavasti ainakin jossain määrin niin kutsutun kaige-revision läpitunkemia, on usein vaikeaa tai jopa mahdotonta saada enää selville LXX:n alkuperäistä sanamuotoa – kaige-revisio kun pyrki yhtenäistämään kreikkalaisen tekstin Masoreettisen sanamuotoihin.
The analysis of textual differences between Septuagint (LXX), the Old Latin (OL), and the Masoretic text (MT) and the reconstruction of the oldest text attainable forms the backdrop to the more hypothetical aspects of text-historical study.
Nykytutkimuksessa on jo pitkään ollut selvää, että Heprealaisen Raamatun tekstit ovat kokeneet muutoksia vielä ajanlaskun taitteen aikaan, ja että näitä muutoksia on mahdollista empiirisesti tutkia sekä vertailemalla eri tekstimuotoja toisiinsa (tekstikritiikki) että etsimällä teksteistä selviä epäjohdonmukaisuuksia, jotka yleensä kielivät myöhemmästä tekstin muokkauksesta (kirjallisuuskritiikki).
The literary critical study of the chapter proves in many ways more complex than the comparison of many of the text-critical variants.
Väitöskirja pyrkii osoittamaan, että metodologisesti teksti- ja kirjallisuuskritiikin välinen ero on erittäin häilyvä, ja että toista on mahdotonta suorittaa ilman toista – varsinkaan kirjallisuuskritiikkiä ilman eri tekstitraditioiden kriittistä ja avointa tutkimusta.
Thus, as supposed by the literary critics for well over a century, the textual data shows beyond doubt that there has happened vast editing and rewriting of 2 Kings 17 even at a very late date.
Näin onkin osittain tapahtunut myös väitöskirjassa tutkitun luvun 17 suhteen: Masoreettisen tekstin pohjalta lähtevät kirjallisuuskriittiset teoriat ovat väistämättä jopa ylitsepääsemättömissä ongelmissa, mikäli La115:n tekstimuodon voidaan todeta suurine eroineen heijastavan kaikkein alkuperäisintä versiota luvun tekstistä.
Literary critically, LXX can help us reconstruct multiple text-historical layers otherwise out of our reach.
Luvun 17 tapauksessa on kuitenkin mahdollista saada suhteellisen suuri varmuus LXX:n alkuperäisestä sanamuodosta, sillä meille on säilynyt osa tästä luvusta vanhalatinalaisessa käsikirjoitus Palimpsestus Vindobonensiksessa (La115).
It can be concluded without a doubt that the text has grown through the centuries even in passages where there is no text-critical evidence of this growth.
Ilman tekstivarianttien huomioon ottamista on nimittäin vaarana, että alkuperäisintä tekstimuotoa lähdetään etsimään tekstistä, jonka voidaan tarkemmalla tarkastelulla huomata olevan myöhäisin saatavissa oleva tekstimuoto.
Text-critical considerations are therefore not only useful, but likely invaluable to all scholarly work on 2 Kings 17, and Books of Kings as a whole.
Tämä käsikirjoitus, vaikka onkin Septuagintan tytärkäännös, vaikuttaisi sisältävän yleisesti ottaen kaikkein alkuperäisimmän version LXX:n tekstistä – ja hyvin todennäköisesti myös koko luvusta yleisesti.
The results are applicable also to human medicine.
Tuloksia voidaan soveltaa myös ihmislääketieteeseen.
The results have significant impact because no other genetic connection between the gene and AI has been found before.
Löytö on merkittävä, sillä geneettistä yhteyttä kyseisen geenin ja AI:n välillä ei ole löydetty aiemmin.
According to the results acquired from RT-PCR, it is possible that the protein will complete the translation despite the mutation.
RT-PCR:n tuloksien perusteella on mahdollista, että proteiini transloidaan mutaatiosta huolimatta.
The expression of the candidate gene in lymphocytes was studied with RT-PCR.
Geenin ilmentymistä lymfosyyteissä tutkittiin RT-PCR:n avulla.
However, we need more research to achieve a complete understanding of the mutation and its effects.
Mutaation ja sen vaikutusten todellinen ymmärtäminen vaatii kuitenkin vielä lisää tutkimusta.
Consequently, the development of a gene test is possible, creating multiple opportunities for researchers and veterinary medicine.
Tämän ansiosta voidaan kehittää geenitesti, joka luo mahdollisuuksia niin tutkimukseen kuin eläinlääketieteeseenkin.
Amelogenesis Imperfecta (AI) is a group of hereditary diseases where tooth enamel is abnormally formed.
Amelogenesis imperfekta (AI) on yleisnimitys ryhmälle perinnöllisiä sairauksia, joissa hammaskiille on epänormaalisti muodostunut.
Genetics of amelogenesis imperfecta in Lancashire Heeler dogs
Amelogenesis imperfectan genetiikka lancashirenkarjakoirilla
Clinical studies did not reveal other clinical features than enamel defects and serum calcium levels were normal.
Kliinisissä tutkimuksissa ei havaittu muita vaikutuksia puutteellisen hammaskiilteen lisäksi ja seerumin kalsiumpitoisuus oli normaali.
The aim of this study was to examine whether the mutation in the candidate gene causes AI.
Tämän tutkielman tavoitteena oli selvittää, aiheuttaako kyseinen varianttiehdokas AI:ta.
Whole-exome sequencing of two affected dogs was performed which revealed a plausible candidate variant in a gene regulating intracellular calcium concentration.
Kahden sairaan koiran DNAnäytteet eksomisekvensoitiin ja sen tuloksena löydettiin varianttiehdokas geenistä, joka toimii solunsisäisen kalsiumin säätelyssä.
A research study was initiated to investigate the genetic background of the disease in the breed.
Tutkimus rodussa esiintyvän sairauden geneettisen alkuperän selvittämiseksi aloitettiin.
According to the results, we suggest that the identified variant is causal for AI in Lancashire Heelers.
Tutkimustulosten perusteella voidaan todeta, että variantti aiheuttaa AI:ta lancashirenkarjakoirilla.
The segregation of genotypes and phenotypes of the dogs was complete.
Koirien genotyypit ja ilmiasut olivat yhteneväiset.
The identified variant is predicted to cause a premature STOP codon, which, if translated, leads to a truncated protein lacking protein transmembrane domains.
Uskotaan, että variantin seurauksena translaatio pysähtyy ennenaikaisesti, mikä johtaa normaalia lyhyemmän proteiinin muodostumiseen ja transmembraaniosien puuttumiseen.
The DNA were extracted from blood samples of 249 Lancashire Heelers.
249 lancashirenkarjakoiran verinäytteistä eristettiin DNA.
Based on the pedigree data the disease was suggested to be inherited as an autosomal recessive disease.
Sukutaulujen perusteella sairauden todettiin olevan autosomaalinen ja periytyvän peittyvästi.
Clinical studies were performed to evaluate the clinical features and serum calcium levels were measured.
Myös kliininen tutkimus ja seerumin kalsiumpitoisuuden mittaus suoritettiin.
The candidate variant was genotyped in a large cohort of Lancashire Heelers (n=249) and dogs from related breeds (n=91) to confirm the association with the disease.
Variantti genotyypattiin 249 lancashirenkarjakoiralta sekä 91 sukulaisrodun yksilöltä, jotta voitiin varmistaa variantin yhteys sairauteen.
A genome-wide SNP genotyping was conducted on four cases and a homozygosity mapping was performed.
Genominlaajuinen SNP-genotyyppaus ja homotsygotiakartoitus tehtiin neljälle sairaalle koiralle.
However, none of the mutations known to cause AI in canine, explain the disease in the Lancashire Heeler population.
Sairautta havaittiin Suomen lancashirenkarjakoirilla, mutta mikään entuudestaan tunnetuista geenimutaatioista ei selittänyt sairautta tässä populaatiossa.
First, the scarcity of information on many species might in part be due to their rarity.
Saatavilla olevan tiedon niukkuus voi johtua osittain lajien harvinaisuudesta.
Habitat data was collected for 118 species.
Habitaatti pystyttiin määrittelemään 118:lle lajille.
We hypothesize however that among the 141 Data Deficient species there should be a higher proportion of threatened species than among the 59 evaluated.
Hypoteesina on, että 141:n puutteellisesti tunnetun (DD) lajin joukossa tulisi olla suurempi osuus uhanalaisia lajeja kuin 59:n arvioidun lajin joukossa.
For the remaining 141 species the habitat trend could not be inferred and was thus assumed to be unknown.
Lopuille 141:lle lajille habitaatin trendiä ei voitu arvioida ja määriteltiin siksi tuntemattomaksi.
This study is part of a project aiming to start the Sampled Red List Index (SRLI) for spiders.
Tämä tutkimus on osa projektia, jonka tavoitteena on laskea otosmuotoinen uhanalaisuusindeksi (Sampled Red List Index, SRLI) hämähäkeille.
The trends in EOO and AOO were assumed to be stable for most species (49 species) given the inexistence of monitoring data for any taxon.
EOO:n ja AOO:n trendien arvioitiin olevan vakaita valtaosalla lajeista (49 lajia), sillä seurantadataa ei ollut saatavilla millekään lajille.
Due to several knowledge shortfalls, including the Wallacean (distribution of species), Prestonian (population trends) and Hutchinsonian (response to environmental change), no threat category could be reached for the vast majority of the species.
Useiden tiedon puutteiden vuoksi (mm. Wallacean shortfall lajien levinneisyydessä, Prestonian shortfall populaatioden trendeistä ja Hutchinsonian shortfall eli vaste elinympäristön muutoksille), valtaosalle lajeista ei voitu arvioida uhanalaisuusluokkaa.
The baseline SRLI at this first point in time was 0.95 (in a 0-1 scale, where 0 means all species are extinct and 1 for all species are Least Concern).
SRLI:n lähtöarvoksi (baseline SRLI) saatiin 0.95 (skaalalla 0-1, jossa arvo 0 tarkoittaa, että kaikki lajit ovat kuolleet sukupuuttoon (EX) ja arvo 1, että kaikki lajit ovat elinvoimaisia (LC)).
For 44 species the habitat trend was inferred to be stable, only declining, according to available knowledge, for 14 species and increasing for one species.
Trendi 44:n lajin habitaatin tapauksessa voitiin arvioida vakaaksi ja laskevaksi vain 14:n lajin kohdalla, pohjautuen saatavilla olleeseen tietoon, ja nousevaksi yhden lajin tapauksessa.
The most commonly mentioned threat types were agriculture (11 species), fires (7 species) and logging (6 species).
Yleisimmin mainittu uhka oli maatalous (11 lajia), tulipalot (7 lajia) ja hakkuut (6 lajia).
Not much attention is paid on the conservation of invertebrates despite their importance to the ecosystems in general and their benefits and ecosystem services to us, humans.
Huolimatta selkärangattomien merkityksestä ekosysteemeille sekä niiden tuottamista hyödyistä ja ekosysteemipalveluista meille ihmiselle, ei niiden suojeluun ole kohdistettu paljon huomiota.
A random sample of 200 spider species were selected from the global checklist and assessed according to IUCN Red List Categories and Criteria.
Satunnaisotos (200 hämähäkkilajia) valittiin maailmanlaajuisesta lajiluettelosta ja kullekin lajille tehtiin uhanalaisuusarviointi IUCN:n Luokittelu- ja kriteeriohjeiden mukaisesti.
The IUCN Red List Index (RLI) is used for measuring the overall extinction risk of groups of species and the sampled approach is a way to evaluate the trajectory towards extinction of megadiverse groups without the need to assess every species of the whole group of interest.
IUCN:n Lajien Punaisen kirjan indeksiä (Red List Index, RLI) käytetään mittaamaan eliölajien kokonaisvaltaista sukupuuttoriskiä ja otosmuotoinen uhanalaisuusindeksin (SRLI) avulla voidaan arvioida erittäin suurien eliöryhmien sukupuuttoriskiä tarvitsematta arvioida erikseen kunkin ryhmään kuuluvan lajin uhanalaisuutta erikseen.
The most common habitat type was forest (73 species), followed by grasslands (24 species) and artificial habitats (22 species).
Yleisimpiä habitaatteja olivat metsä (73 lajia), ruohomaat (24 lajia) ja keinotekoiset elinympäristöt (22 lajia).
All the 200 species were estimated to be in need of further basic research especially on threats (143 species and distribution (140 species), but also on life history and ecology (135 species).
Erityisesti lisää perustutkimusta tarvittaisiin uhkista (143 lajia) ja levinneisyydestä (140 lajia) sekä elinkaaresta ja ekologiasta (135 lajia).
Given the availability of data, I was able to calculate the extent of occurrence and area of occupancy for 80 species, of which 70 species had an EOO above 20000 km² and 75 species an AOO above 2000 km², the thresholds below which species can be considered threatened.
Saatavilla olleen tiedon mukaisesti, laskin EOO:n 80 lajille, joista 70:llä EOO ylitti uhanalaisuuden raja-arvon 20000 km².
I propose the future use of a different, non-random, approach to the selection of species in the SRLI and its adoption for other taxa which represent in fact most extant and threatened species.
Tulevaisuutta varten ja realistisempia tuloksia varten esitän vaihtoehdoksi nykyiselle metodille erilaista satunnaistamatonta tapaa lajien otokselle SRLI:n laskemista varten ja sen soveltamista muihin taksonomisiin ryhmiin, sillä ne edustavat valtaosaa lajeista, joiden joukossa ovat myös mahdolliset uhanalaiset lajitkin
The results show that an IUCN category could be reached for only 59 species, of which 55 were assessed as Least Concern and a threatened category was reached for only 4 species (t as Critically Endangered and one as Vulnerable).
Tulosten mukaan IUCN:n mukainen luokittelu voitiin tehdä vain 59:lle lajille, joista 55 oli elinvoimaisia (LC) ja uhanalaisia neljä.
Conservation actions in place were observed for 104 species, most commonly site and area protection (100 species) and resource and habitat protection (88 species).
Suojelutoimia oli käytössä 104 lajin tapauksessa, tyypillisimpänä suojelun muotona alueen suojelu (100 lajia) ja habitaatin ja resurssien suojelu (88 lajia).
For 39 species there were no known threats and for the rest of the 132 species the threats were unknown.
Uhkia ei voitu arvioida 132 lajin kohdalla, mutta 39:lle lajille ei ollut todisteita mahdollisista niiden tilaa uhkaavista tekijöistä.
Conservation actions such as education and awareness (8 species), resource and habitat protection (7 species) and site and area management (6 species) were to take into consideration.
Usean lajin kohdalla suositeltiin suojelutoimiksi koulutusta ja tietoisuuden lisäämistä (8 lajia), resurssien ja habitaatin suojelua (7 lajia) ja alueen hoitoa (6 lajia).
Second, widespread species were often the only for which an assessment could be reached, creating a bias in the dataset towards a large base SRLI value.
Toisekseen, lajeille, joilla on laaja levinneisyys, olivat useimmiten niitä lajeja, joista oli tarpeeksi tietoa saatavilla uhanalaisuusluokitusta varten.
The strategy currently imposed by IUCN is therefore clearly inadequate for taxa with scarce information, which represent the vast majority of species.
IUCN:n määräämä metodi SRLI:n laskemiseen näyttää tulosten mukaan olevan sopimaton eliöryhmille, joista on saatavilla vain vähän tietoa.
Evidence of decline was found for only 10 species, usually inferred from habitat loss.
Tämä pääteltiin useimmassa tapauksessa elinympäristön katoamisen perusteella.
Evaluating the extinction risk of spiders using the Sampled Red List Index
Satunnaistetun uhanalaisuusindeksin (SRLI) soveltaminen hämähäkkien sukupuuttoriskin arvioinnissa
Dominant host probably varies between the seasons.
Virusten pääasialliset isännät todennäköisesti kuitenkin vaihtelevat vuodenaikojen välillä.
Viruses are a functional part of the water ecosystems microbial network.
Virukset ovat toiminnallinen osa vesiekosysteemien mikrobiravintoverkkoa.
This was probably caused by windy conditions creating similar conditions between zones.
Tämä johtui todennäköisesti tasaisista olosuhteista, jotka olivat syntyneet mahdollisesti tuulisuuden seurauksena.
Virus / bacteria ratio (VBR) –level varied between 7,5 – 25,3 in the growing season and in the winter season between 1,6 - 9,3.
Virusten ja bakteerien suhdeluku pysyi myös tasaisena jaksojen välillä vaihdellen kasvukaudella 7,5 – 25,3 välillä ja talvikaudella 1,6 - 9,3 välillä.
Highest abundance observed was in early summer period (14,9 ± 0,2 x 107 (ml-1)) and lowest at the end of the winter season period (5,5 ± 1,3 x 107 (ml-1)).
Korkeimmillaan virusten määrä oli alkukesän jaksossa (14,9 ± 0,2 x 107 (ml-1)) ja pienimmillään talvikauden lopun jaksossa (5,5 ± 1,3 x 107 (ml-1)).
Spatial changes of variables were studied in littoral and pelagic zones in early summer 2007.
Lisäksi seurattiin muuttujien alueellista vaihtelua rantaja ulappa-alueella alkukesällä 2007.
In Finland, studies of fresh water viruses have not been published.
Suomen sisävesiä koskevia virustutkimuksia ei ole tähän mennessä julkaistu.
The role of viruses in biochemical cycles of fresh water ecosystems need to study more in Finland.
Virusten merkitys Suomen makean veden ekosysteemien biokemiallisiin kiertoihin sekä vuorovaikutussuhteet mikrobiravintoverkossa edellyttävät lisätutkimuksia.