natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This study supports the idea that the user´s consumption patterns and habits are regulated by their own adopted values, which in turn implement the choices they make.
Tutkimusintressiä kannattelee ajatus myös siitä, että kulutustapoja ja –tottumuksia säätelee käyttäjän oma rakentunut arvomaailma, jota hän toteuttaa valintoja tehdessään.
The presence of design is observed as a social and guiding experience through the analysed results.
Projektin tulosten kautta tarkastelen muotoilua sosiaalisena ja ohjaavana kokemuksena.
The centrality of the designers role in supporting environmental responsible actions can be seen from the data
Aineistosta on löydettävissä yhteys suunnittelijan roolin keskeisyyden ja ympäristövastuullisuuden tukemisen välillä.
The study also tries to understand how the changes in user´s personal set of values are reflected into the consumer behaviour.
Tutkimuksen tavoitteena on siten tarkastella muotoilun vaikutusta käyttäjien ideologisten asenteiden muokkautumisessa, ja ymmärtää miten heidän arvomaailmassa tapahtuva muutos mahdollisesti heijastuu kulutuskäyttäytymisessä.
In what kind of things the associations relate to?
Millaisiin asioihin assosiaatiot liittyvät?
All in all 88 persons answered for the inquiry.
Kyselyyn vastasi kaiken kaikkiaan 88 henkilöä.
The inquiry included three of my own poems which I had illustrated before starting this study.
Kysely sisälsi kolme omaa runoani, jotka olen kuvittanut jo ennen tutkimuksen alkua.
Does poem become a part of the receivers world for a moment, and become part of reality in that way?
Tuleeko runosta hetkeksi osa vastaanottajan maailmaa, ja on siten todellinen?
I viewed the answers from semiotic point of view and I made an qualitative analysis, using the most common stories as a base.
Tarkastelin tarinallisia vastauksia semioottisista lähtökohdista ja suoritin laadullisen analyysin tarinoiden yleisimpien sisältöjen pohjalta.
I collected the study’s empirical material with an open internet inquiry.
Keräsin tutkimukseni empiirisen aineiston avoimella internetkyselyllä.
After each poem respondents answered to three questions, which I used to answer my research questions; Does poem create clear pictures for the reader?
Kunkin runon jälkeen vastaajat vastasivat kolmeen kysymykseen, joiden avulla vastasin tutkimuskysymyksiini; Luoko runo selkeitä kuvia lukijalleen?
These sister arts, poetry and visual art, history started before 16th century’s Ut pictura poesis –tradition all the way from times of Horace (b. 65 BC.): "Poetry is like a painting."
Sisartaiteiden, runouden ja kuvataiteen, historia juontaa juurensa jo ennen 1700 –luvun Ut pictura poesis –perinnettä aina Horatiuksen (s. 65 eKr.) aikaan, kun runous oli maalauksen kaltainen.
Mind images are part of the world what we experience, which makes them real.
Mielikuvat ovat osa kokemaamme maailmaa, ja siten todellisia.
The study shows, that poem created mind images can be understood as a base of picture making.
Tutkimuksen tulokset osoittavat, että runon luomat mielikuvat voidaan ymmärtää kuvan tekemisen lähtökohdaksi.
The result of the empirical study was, that my poems are visual, and they implement the theory of primary-illusion, which means that poem creates real like images for the receiver.
Runoni osoittautuivat visuaalisiksi, ja ne toteuttavat primaari-illuusion teoriaa, mikä tarkoittaa että runous luo totuudellisia mielikuvia vastaanottajalleen.
The respondents translated poems in their minds became into visual shape, and managed to descripe really detailed pictures.
Vastaajat käänsivät runot mielissään visuaaliseen muotoon, ja onnistuivat kuvailemaan vastauksissaan hyvin tarkasti sommiteltuja teoksia.
This study is about poetry and focuses on its visual nature, the ability to create images in minds.
Tutkimus käsittelee runoutta, sen kuvallista luonnetta, eli kykyä muodostaa mielikuvia.
The beginning is the significant part of making a picture, the associated mind image as a base of illustration.
Ne ovat myös olennainen osa kuvan tekemisessä, kuvan tekemisen lähtökohtana.
This unreal experience in the persons mind is actually real to its experiencer.
Lume todellisesta elämästä on lumeen kokijalle todellista.
It all started as a poem illustration study, but developed to be an image perception study of creative association process of poems into images.
Alun perin runokuvitustutkimuksesta kehkeytyi mielikuvatutkimus.
And if what we consider to be foreign to humanity is after all included in it, how should we understand our own humanity?
Ja jos se mitä pidämme ihmisyydelle vieraana kuuluu siihen sittenkin, miten meidän pitäisi oma ihmisyytemme ymmärtää?
As the final question and conclusion of the thesis remains, are these alienated, excluded elements really alien or rather an essential part of us?
Tutkielman viimeiseksi kysymykseksi ja lopputulemaksi jääkin, ovatko nämä vieraana ulossuljetut elementit todella vieraita vai sittenkin olennainen osa meitä?
One question that unites these two discussions has been whether the boundaries between humans and machines have become somehow fluid or whether they have always been that way.
Eräs molempia keskusteluja tietyssä mielessä yhdistävä kysymys on ollut se, ovatko ihmisten ja koneiden rajat muuttuneet epäselvemmiksi tai ovatko ne aina olleet sitä?
The debate has not been limited to copyright, but especially in the context of the so-called posthumanist theory the relationship between human and non-human has been discussed for some time.
Keskustelu ei ole rajoittunut vain tekijänoikeuteen, vaan erityisesti nk. posthumanistisen teoriasuuntauksen piirissä on jo jonkin aikaa pohdittu ihmisen suhdetta ei-inhimilliseen.
In recent years, there has been extensive discussion in the field of copyright as to whether, for example, an artificial intelligence application can be an author and how machine contribution should be evaluated in the first place.
Tekijänoikeuden saralla on viime vuosina käyty mittavaa keskustelua siitä, voiko esimerkiksi tekoälysovellus olla tekijä ja millä tavalla koneellista kontribuutiota tulisi tekijänoikeudessa ylipäänsä arvioida.
Thesis shows that the question of the boundaries between humanity and technology is not self-evident even in the field of copyright.
Tutkielmasta ilmenee, ettei kysymys ihmisyyden ja teknologian välisistä rajoista ole tekijänoikeudenkaan saralla itsestään selvä.
The significance of these boundaries seemed to be above all the exclusion of the ‘otherness’, which appeared not only as technology, but also as a human being's own, subconscious sensuality.
Näiden rajanvetojen merkitys vaikutti olevan ennen kaikkea jonkin vieraan ulossulkeminen, joka tapauksissa näyttäytyi paitsi teknologiana, myös ihmiseen itseensä kuuluvana vierautena, alitajuisena aistimellisuutena.
Thesis does not address the question of who or what may be the author, but rather, drawing from posthumanist theory, what is the meaning of humanity in the copyright system and in relation to technology.
Tässä tutkielmassa ei tarkastellakaan kysymystä siitä, kuka tai mikä voi olla tekijä vaan posthumanistisen teorian hengessä sitä, mikä on ihmisen merkitys tekijänoikeuden järjestelmässä ja erityisesti suhteessa teknologiaan.
The methodological framework of the thesis consists of Antti Hautamäki’s interpretation of perspective relativism and the theory of legal practice introduced by Samuli Hurri in his dissertation.
Tutkielman menetelmällinen kehys koostuu Antti Hautamäen tulkinnan mukaisesta näkökulmarelativismista sekä Samuli Hurrin väitöskirjassaan esittelemästä oikeuskäytännön teoriasta.
Firstly, the formation of boundaries between humanity and technology was not as straightforward as the hypothesis presented at the beginning implied.
Rajojen muodostuminen ihmisyyden ja teknologian välillä ei ollut yhtä suoraviivaista, kuin tutkielman alussa esitetty hypoteesi rajojen liukumisesta oletti.
By excluding these alien elements, the traditional figure of copyright theory, the creative individual, emerged.
Nämä toiseuden elementit ulossulkemalla jäljelle jäi tekijänoikeusteorian perinteinen hahmo, luova ihmisyksilö.
The issue is approached through the case law of the Court of Justice of the European Union and its assessment of originality criterion in copyright cases.
Kysymystä lähestytään Euroopan Unionin tuomioistuimen omaperäisyyden arviointia koskevan oikeuskäytännön kautta.
Three questions inspired by posthumanist theory are posed to the case material, each from different perspective.
Tutkielmassa esitetään oikeustapausaineistolle posthumanistisen teorian innoittamana kolme kysymystä eri perspektiiveistä, ja näihin kysymyksiin etsitään vastauksia oikeustapausten lähiluvun keinoin.
The collected evidence was analyzed by narrative and content analysis.
Tutkimusaineisto analysoidaan käyttäen narratiivista ja sisällön analyysiä.
Respecting listener can reinforce those voices the participants use to build their common reality.
Fasilitaattorina toimiva sovittelija voi arvostavana kuuntelijana tukea niiden äänien vahvistumista, joilla henkilöt eheyttäen koostavat yhteistä todellisuuttaan.
As a counterbalance for the disadvantages of the competative society we live in, a balance of wellbeing, hope and trust among peers is needed.
Kilpailu- ja suoriteyhteiskunnan kielteisten ilmiöiden vastapainoksi tarvitaan hyvinvointia edistäviä välineitä, toivon näkökulmaa ja uskoa ihmisyyteen.
Workplace mediation is approached from the aspect of postmodern organization theory with qualitative research method.
Työyhteisösovittelua lähestytään postmodernin organisaatioajattelun ja tulkinnallisen paradigman näkökulmasta kvalitatiivisella tutkimusotteella.
The main result of this study is itself the model of the workplace mediation in municipal workplaces connecting it to the development of the organization theory from modern to postmodern diversity.
Tutkimuksen päätuloksena esitetään työyhteisösovittelun malli kuntatyöyhteisössä liittäen sen organisaatioteoreettisen ajattelun kehittymiseen modernista postmodernin moniäänisyyteen.
The purpose of this study is to describe how the model of workplace mediation is formed in a municipality workplace and how the people taking part in this mediation, experience it as a dispute resolution model.
Tutkimuksessa kuvataan työyhteisösovittelun mallin muodostuminen kuntatyöyhteisössä ja työyhteisösovitteluun osallistuneiden kokemuksia työyhteisösovittelusta ristiriita- ja ongelmatilanteiden ratkaisumenetelmänä.
The most encouraging result of the mediation is that the destructive conflict then turns into constructive dialogue with the help of the facilitative mediators present.
Parhaimmillaan työyhteisön destruktiivinen ristiriita muuttuu konstruktiiviseksi dialogiksi työyhteisösovittelun keinoin.
The results of this study within the workplace wellbeing and results of the work can be approved.
Saadun tiedon avulla lisätään työhyvinvointia ja sitä kautta työn tuottavuutta, tuloksellisuutta ja vaikuttavuutta.
Workplace mediation is a fresh and less studied part of mediation.
Työyhteisösovittelu on tuore ja vähän tutkittu sovittelun osa-alue, joka ottaa oppia rikos- ja koulusovittelun tuloksellisista kokemuksista.
The empirical evidence for this study is collected from the discussions within guidance group meetings and also complemented with interviews from participants of the workplace mediation meetings.
Saatua aineistoa täydennetään haastattelemalla työyhteisösovitteluun osallistuneita narraatiossa syntyneiden teemojen pohjalta.
The material of this study consists of presentations made in the embedded ICT programme Ubicom between 2007-2013.
Tutkimukseni aineistona toimii Tekesin rahoittaman Ubicom-hankkeen seminaarimateriaali vuosilta 2007-2013.
When following the value-chain of information it is evident that the process of producing knowledge has not become as fully automated as the process of gathering data.
Tiedon tuotannon arvoketjua seurattaessa on nähtävissä että varsinainen tiedon tuotanto ei ole automatisoitunut yhtä nopeasti kuin informaation tuotanto.
Data-processing, resources and power create a self-feeding virtuous-cycle in which the legitimacy of the use of power is determined subjectively.
Tieto, resurssit ja valta muodostavat itseään voimistavan syklin, minkä kautta käytetyn vallan oikeutus määrittyy subjektiivisesti.
The research method used in the analysis is Grounded Theory and the theoretical framework consists of postmodern complexity theory.
Teoreettisen viitekehyksen tutkimukselleni muodostaa postmoderni kompleksisuusteoria.
In this cycle, the ubiquitous technology enables the costeffective harvesting of very large sets of robust data, where as the effective utilising this data still requires significant resources.
Tässä prosessissa ubiikkiteknologia mahdollistaa laajan ja monipuolisen informaation keräämisen arkiympäristössä, minkä jälkeisen käsittelyn prosessi korostaa siihen osallistuvien toimijoiden valtaa, sen edellyttämien resurssien vaikuttaessa informaation potentiaalisen arvon lunastamiseen.
This enables the wealthiest actors to gain power by managing the narrow points of the informational value-chain.
Informaation käsittely muuttuu tällöin resurssikysymykseksi, jossa voimakkaimmat toimijat hallinnoivat tiedon arvoketjun pullonkauloja.
The subject of this study is the use of power based on process of utilising data gathered though distributed systems.
Tutkimukseni aihe on hajautetun informaation tuotannon prosessille perustuva vallankäyttö.
Knowledge has only an instrumental value where as the process of producing knowledge becomes more essential.
Tällöin tieto menettää itseisarvoaan ja sen tuotannon prosessi nousee keskiöön.
Based on my analysis, the adaptation process appears as a dynamic, cyclical and dialogic process.
Analyysini perusteella adaptaatioprosessi näyttäytyy jatkuvassa liikkeessä olevana, syklisenä ja dialogisena prosessina.
My research material consists of documentaries about the production of the film Blade Runner.
Aineistoni koostuu dokumenttielokuvista, jotka kertovat Blade Runner -elokuvan tuotannosta.
I examine how the adaptation process appears by studying film production process.
Tutkin, millaisena adaptaatioprosessi näyttäytyy elokuvan tuotantoprosessia tarkastelemalla.
In my study, I define the adaptation’s "author" as a network of several different interest groups and power structures, whose actions forms the final adaptation.
Määrittelen tutkielmassani adaptaation "tekijän" pohjimmiltaan useiden eri tahojen välisten intressien ja valtasuhteiden verkostoksi, jonka toiminnan tuloksena lopullinen adaptaatio muodostuu.
The screenwriter’s task is to combine several ideas of different interests into one, coherent whole.
Adaptaation käsikirjoittajan tehtävänä on yhdistää useiden eri tahojen intressien mukaiset ideat eheäksi kokonaisuudeksi.
Instead of only one source text, the production team makes use of several different sources, which can be existing texts and crew members’ own cultural experiences or interpretations of earlier texts.
Elokuvan tekijät hyödyntävät yksittäisen lähdetekstin sijaan lukuisia eri lähteitä, joina voivat toimia paitsi olemassa olevat tekstit, myös tekijöiden omat kulttuuriset kokemukset sekä tulkinnat aiemmista teksteistä.
Adaptation and film production processes seem to contain structures and practices, which may explain transformations even better than the interpretation of the final text.
Adaptaatio- ja tuotantoprosessissa on havaittavissa rakenteita ja toimintatapoja, jotka itsessään voivat selittää tekstin muutoksia jopa paremmin kuin lopullisesta tekstistä voi tulkita.
During rewrites, the original source text’s determinative significance to the adaptation process reduces because the narrative is shaped on the terms of the film in production.
Adaptaatioprosessin ja narratiivin uudelleenkirjoitusten edetessä alkuperäisen lähdetekstin determinoiva merkitys tuotannossa vähenee, sillä narratiivia muokataan yhä enemmän tekeillä olevan elokuvan ehdoilla.
Thus, interpreting or explaining the text by reflecting the "author" or their features is problematic.
Samalla myös lukijan tekemät tulkinnat tekstistä pääteltävissä olevan "tekijän" motiiveista voivat vääristyä, jolloin tekstin sisällön tulkitseminen tai selittäminen "tekijän" ominaisuuksien kautta on ongelmallista.
The adaptation’s "author" must constantly accommodate their work into a framework defined by the production, as the film budget plays a significant role in adaptation process.
Adaptaation "tekijän" tulee pystyä sovittamaan adaptaatiota jatkuvasti tuotannon määrittämiin raameihin, sillä tuotantoon varatulla budjetilla on merkitys paitsi suunnitellun elokuvan toteuttamiseen myös rahoittajien tuotantoon sitoutumiseen.
This study focuses on structures in production of a film adaptation.
Tutkielmassani perehdyn elokuva-adaptaation tuotantoon liittyviin rakenteisiin.
The adaptation of a narrative doesn’t mean just screenwriting.
Narratiivin adaptaatio ei tarkoita vain käsikirjoittamista, vaan lopullista narratiivia rakennetaan elokuvan julkaisuun asti.
The producers’ and funders’ interference in the adaptation process may deviate the screenwriter’s narrative and the director’s artistic view completely from the original plan.
Elokuvan tuottajien ja rahoittajien puuttuminen adaptaatioprosessiin voi muuttaa lopullisen adaptaation täysin alkuperäisestä suunnitelmasta poikkeavaksi.
I state that the changes caused by the production context may result in a different outcome than the real "author" intended, and, consequently, the reader’s interpretations of "author’s" motives may distort.
Totean, että tuotannollisen kontekstin aiheuttamien muutosten vuoksi lopullisesta adaptaatiosta voi välittyä erilainen kuva kuin todellinen "tekijä" on alun perin aikonut.
This study shows that some adaptation’s transformations may originate purely in film production and production culture.
Tutkimukseni osoittaa, että adaptaation transformaatioiden taustalla voi olla puhtaasti elokuvan tuotantokulttuurista kumpuavia syitä, joita pelkkien tekstien sisältöjen tai yhteiskunnallisen kontekstin tarkastelu ei paljasta.
This is illustrated also through the ambivalent reception of the film.
Tämä ilmenee myös elokuvan ambivalentissa vastaanotossa.
Secondly, the study discusses how both films could be interpreted as certain types of parody and social critique.
Toiseksi tutkimus keskustelee kuinka molemmat elokuvat voidaan tulkita tietyntyyppisinä parodioina ja sosiaalisena kritiikkinä.
This study explores these possibilities through Wall Street -films (Oliver Stone, 1987; 2010) and their public reception in two different ways.
Tämä tutkimus tarkastelee näitä mahdollisuuksia Wall Street -elokuvien (Oliver Stone, 1987; 2010) ja niiden julkisen vastaanoton kautta kahdella eri tavalla.
This image of Clowns focuses on parodic exaggeration of some cultural paradigm.
Tämä "klovnien" kuva keskittyy jonkin kulttuurisen käytännön parodiseen liioitteluun.
Distinguishing alternative forms of critique (i.e. stiob) and aligning with them is considered to be valuable in critically oriented management studies because although their delivery is different, the political ends are rather similar (Pullen & Rhodes 2013).
Vaihtoehtoisten kritiikin muotojen tunnustaminen (esim. stiob) ja niiden kanssa liittoutuminen nähdään arvokkaana kriittisessä johtamis- ja organisaatiotutkimuksessa, koska vaikka niiden esitystapa on erilainen, niiden poliittiset päämärät ovat errattain samankaltaisia (Pullen & Rhodes 2013).
Theoretical ground of the study presumes that identity is non-substantial phenomenon that is constantly becoming within the doings and saying of people.
Tutkimuksen teoreettisena perustana oletetaan, että identiteetti on nonsubstantiaalinen, jatkuvasti ihmisten tekemisien ja sanomisien myötä rakentuva ilmiö.
From this perspective it is argued that critical identity scholars could also pay attention to parodic destabilizing identity politics that occur in popular culture.
Tästä näkökulmasta esitetään, että kriittiset identiteettitutkijat voisivat kiinnittää huomiota myös parodiseen kyseenalaistavaan identiteettipolitiikkaan, joka tapahtuu populaarikulttuurissa.
The study suggests a complementing image to Alvesson’s (2010) mapping of identity studies.
Tutkimuksessa ehdotetaan Alvessonin (2010) kartoitusta täydentävää kuvaa identiteetin tutkimukseen.
Firstly, through the narratives of the films, the study analyses how different characters’ identity is constructed as struggle in social and organizational contexts.
Ensinnäkin tutkimus analysoi elokuvien narratiivien kautta kuinka eri henkilöhahmojen identiteetti rakentuu kamppailuna sosiaalisissa ja organisatorisissa konteksteissa.
Through the image of Clowns the study presents a new kind of interpretation of the first Wall Street film as a type of stiob aesthetics (Boyer & Yurchak 2010), in which the exaggeration is often so close to the forms and contents which are replicated that it disrupts the distinction between parodic and sincere representation (Boyer 2013).
Klovnien kuvan kautta tutkimuksessa esitetään uudenlainen tulkinta ensimmäisestä Wall Street -elokuvasta stiob-tyyppisenä estetiikkana (Boyer &Yurchak 2010), jossa liioittelu on usein niin lähellä niitä muotoja ja sisältöjä, joita se pyrkii matkimaan, että se hämärtää rajanvedon parodisen ja vilpittömän representaation välillä (Boyer 2013).
Lately it has been emphasized how popular culture offers easily accessible testing-ground for qualitative theories and includes critique in culture.
Viime vuosina on korostettu kuinka ne tarjoavat helposti saatavilla olevan koealustan laadullisille teorioille sekä sisältävät kritiikkiä kulttuurissa.
The study applies Mats Alvesson’s (2010) metaphorical approach of seven images to identity.
Tutkimuksessa sovelletaan erityisesti Mats Alvessonin (2010) esittämää seitsemän kuvan metaforista lähestymistä identiteettiin.
Researchers in Management and Organization Studies are interested in representations in popular culture.
Populaarikulttuurin representaatiot kiinnostavat johtamis- ja organisaatiotutkijoita.
Through the analysis of narratives it is illustrated how the identity construction of main characters is best analysed through the image of Struggles, which accounts contradictions, harshness and openness to various interpretations in formation of subjectivity, but, on the other hand, distinguishes also possibility to achieve relatively coherent sense of self.
Narratiivien analyysin kautta käy ilmi kuinka päähenkilöiden identiteettien rakentumista kuvaa parhaiten "kamppailijat" -kuva, joka ottaa huomioon subjektiviteetin muodostumisen ristiriidat, vaikeuden ja avoimuuden eri tulkinnoille, mutta toisaalta tunnustaa myös mahdollisuuden suhteellisen eheään käsitykseen itsestä.
Additionally, I will define the term cinematic concepting.
Lisäksi määritän mitä tarkoittaa termi elokuvallinen konseptointi.
The method for this thesis was qualitative case study research for which I interviewed five service designers and one movie/TV producer.
Tutkimus on laadullinen tapaustutkimus ja tutkimusta varten haastattelin viittä palvelumuotoilijaa sekä yhtä elokuva-alan tuottajaa.
During the interviews it became clear that the term cinematic concepting was new and the interviewees found it difficult to comprehend.
Haastatteluissa kävi ilmi, että termi elokuvallinen konseptointi oli haastateltaville vaikeasti hahmotettava ja vieras.
The technology develops and along the digitalization the audiovisual tools are available for everyone and they are made simple, which makes them more suitable for service design processes.
Tekniikan kehittymisen ja digitalisoitumisen myötä audiovisuaaliset työkalut ovat kaikkien saatavilla ja ne ovat helppokäyttöisiä, joten palvelumuotoilijoiden tulisi kehittää uusia, liikkuvaa kuvaa ja ääntä hyödyntäviä menetelmiä käytännön muotoilutyöhön.
Despite that also other tools and methods such as storytelling, script writing, storyboards and scenarios are used in various ways.
Aineistosta nousi kuitenkin esiin videon ja muiden elokuvatuotannon prosessiin perinteisesti kuuluvien työkalujen, kuten käsikirjoittamisen, tarinan ja storyboardien, monipuolinen käyttö.