natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This is evidenced by self-reflection based on autobiographical methods in learning and teaching.
Tämän todentaa autobiografisiin menetelmiin perustuva itsereflektio oppimisessa ja opettamisessa.
The question was examined in three different sub- studies, including (1) an international master’s program with the sub-question—what kind of transcultural media competence should be taught?
Sitä tarkasteltiin kolmessa eri osatutkimuksessa, jotka sijoittuivat 1) kansainväliseen maisteriohjelmaan osakysymyksellä, millaista ylikulttuurista mediaosaamista tulisi opettaa, 2) nuorisopedagogiikkaan osakysymyksellä, millainen pedagogiikka edistää ylikulttuurisen mediaosaamisen kehittymistä, ja 3) autobiografiseen metodologiaan osakysymyksellä, millaiset autobiografiset menetelmät edistävät ylikulttuurisen mediaosaamisen kehittymistä.
Dietary fiber intake, use of contraceptive pills or hormone replacement therapy did not have an effect on the incidence of varicose veins.
Sen sijaan hormonikorvaushoidolla tai ehkäisypillereiden käytöllä ei todettu vaikutusta suonikohjujen ilmaantuvuuteen.
The number of original target population of 40-, 50- and 60-year-olds was 6,874.
Tutkimuksen alussa vuonna 1989 tutkittavat olivat 40-, 50- tai 60-vuotiaita.
Studied factors were parity, use of oral contraceptives and hormone replacement therapy, lifestyle factors and self-reported family history of varicose veins.
Väitöstutkimuksessa selvitettiin synnyttäneisyyden, ehkäisypillereiden käytön, hormonikorvaushoidon, joidenkin elämäntapatekijöiden sekä lähisukulaisten suonikohjujen merkitystä suonikohjujen ilmaantuvuuteen.
Compared to non-smokers, subjects who had ever smoked for over a year, and of these heavier smokers (≥15 cigarettes a day), had higher risk of varicose veins, IORs 1.3 (95% CI: 0.9 1.8) and 1.8 (95% CI: 1.1 2.8) respectively.
Erityisesti henkilöillä, jotka olivat tupakoineet paljon (?15 savuketta päivässä) oli suurentunut riski saada suonikohjuja.
Smoking is likely a risk factor of varicose veins in both genders.
Suonikohjutaudilla on useita riskitekijöitä Suonikohjutauti on yleinen länsimaissa.
The five-year follow-up data was obtained through postal questionnaires from three cohorts of residents of the city of Tampere in Finland.
Tiedot kerättiin postitetuilla kyselylomakkeilla tutkimuksen alussa ja uudelleen viiden vuoden kuluttua.
Incidence of varicose veins was studied as an indicator of risk in those free of varicose veins at entry.
Niillä tutkituilla, jotka raportoivat lähisukulaisilla suonikohjuja oli noin kaksinkertainen riski saada suonikohjut seuranta-aikana verrattuna henkilöihin, jotka eivät raportoineet lähisukulaisilla suonikohjuja.
The strong effect of family history on the risk of varicose veins in the literature is affected by differential misclassification bias.
Aiemmissa tutkimuksissa on yliarvioitu lähisukulaisten suonikohjujen merkitystä suonikohjujen riskitekijänä johtuen puutteellisista tutkimusmenetelmistä.
When genders were studied separately, the higher risk was statistically significant only in women, IOR 1.8 (95% CI: 1.1 2.8), but not in men, IOR 1.4 (95% CI: 0.7 2.6).
Suomessa suonikohjujen vallitsevuudeksi on arvioitu 10 20% miehillä ja 25 40% naisilla tutkitusta ikäryhmästä riippuen.
A sub-sample of subjects underwent a physical examination but family members were not clinically examined.
Seuranta-aikana 157 aiemmin tervettä henkilöä raportoi saaneensa suonikohjuja.
The estimates of the risk were much lower than our prevalence results (OR 6.6 in men and OR 4.9 in women, respectively) and also those usually reported in the literature based on cross-sectional studies with prevalence estimates.
Niitä ilmaantui merkitsevästi enemmän niille, jotka olivat synnyttäneet vähintään kolme lasta, kun heitä verrattiin synnyttämättömiin.
Daily use of meat seemed to decrease the risk of varicose veins compared to infrequent use (0 2 meals a week) of meat, particularly in women.
Yhteys havaittiin myös alkoholinkäytön ja suonikohjujen välillä, ja selvemmin naisilla kuin miehillä.
The case-fatality proportion was 6.4%.
Suolentukkeuman tapauskuolleisuus oli 6,4%.
However, the cases attending health care facility are only the tip of an iceberg.
Terveydenhuollon piiriin tulevat tautitapaukset ovat kuitenkin vain jäävuoren huippu.
This dissertation consists of four original studies.
Väitöskirja koostuu neljästä alkuperäistutkimuksesta (I-IV).
These findings supported the Kenyan Ministry of Health’s decision to introduce a rotavirus vaccination program in July 2014.
Tulokset tukivat Kenian terveysministeriön päätöstä aloittaa rotavirusrokotusohjelma heinäkuussa 2014.
The rotavirus vaccine was introduced into Kenya’s public immunization program in July 2014, with a two-dose schedule at six and ten weeks of age.
Rotavirusrokotukset aloitettiin Kenian kansallisessa rokotusohjelmassa heinäkuussa 2014 (kaksi annosta, kuuden ja kymmenen viikon ikäisenä).
Rotavirus-positive cases were younger (median age, 8 vs. 13 months), had more severe illness, and had to be hospitalized more frequently than those who were negative for rotavirus.
Rotaviruspositiiviset potilaat olivat nuorempia (mediaani-ikä, 8 vs. 13 kuukautta), heillä oli vakavampi tauti ja he joutuivat sairaalahoitoon merkitsevästi useammin kuin ne potilaat, joiden ulosteviljely oli negatiivinen rotaviruksen suhteen.
Two-thirds of intussusception cases treated from 2002 through 2013 were infants who presented with at least one of the following symptoms: vomiting, diarrhea, or blood in stool.
Kahdessatoista Kenialaisessa sairaalassa vuosina 2002-2013 hoidetuista suolentukkeumapotilaista kaksi kolmasosaa oli vauvoja, joilla oli ainakin yksi seuraavista oireista: oksentelu, ripuli tai verta ulosteessa.
Our results showed that the two-week population-based incidence proportion of any diarrhea during the study period ranged from 26% at baseline (2007) to 4– 11% during 2009–2010.
Väestöpohjainen ripulin ilmaantuvuusosuus kahden viikon aikana vaihteli ensimmäisen seurantavuoden (2007) 26%:sta 4–11%:iin vuosina 2009–2010.
Person-years of observation from an active Health and Demographic Surveillance System (HDSS) in western Kenya were used as denominators.
Nimittäjätiedot saatiin länsi-Kenian terveys- ja demografiatietojen seurantajärjestelmästä (HDSS).
Diarrheal diseases are the second leading cause of childhood deaths globally.
Ripulitaudit ovat toiseksi yleisin alle viisivuotiaiden lasten kuolinsyy maailmanlaajuisesti.
A key finding of the surveys was that less than half of the children with diarrheal illness received care at a healthcare facility.
Alle puolet ripulitautia sairastavista lapsista hoidettiin terveydenhuollon yksiköissä.
Compared with patients who survived, patients who died were younger, more likely to seek care late after illness symptom onset, to report history of fever on admission or, to have undergone surgery.
Verrattuna potilaisiin, jotka toipuivat, menehtyneet potilaat olivat nuorempia, heillä oli kuumetta ja he tulivat hoitoon myöhemmin oireiden puhkeamisen jälkeen.
Estimating the burden of rotavirus-associated disease before vaccine introduction is essential for assessing the population-level impact of vaccination programs.
Rotaviruksen aiheuttaman tautitaakan perustason määrittäminen paikallisesti ennen rokotusten aloittamista on välttämätöntä, jotta rokotusohjelman vaikuttavuutta väestötasolla voidaan jatkotutkimuksissa arvioida.
In summary, the studies in this thesis demonstrate that diarrhea among young children presenting to health care facilities is a significant public health problem in Kenya.
Yhteenvetona tämän tutkielman tutkimukset osoittavat, että lasten akuutti ripulitauti ja etenkin rotaviruksen aiheuttama vaikeaoireinen ripuli ovat merkittävä kansanterveysongelma Kenialaisten pikkulasten keskuudessa.
In Study I, we conducted household interviews with caretakers of 1,043 children under five in a baseline cross-sectional survey (April–May 2007) and of more than 20,000 children on five subsequent surveys between May 2009 and December 2010 to assess healthcare- seeking patterns for childhood diarrhea (defined as 2 ≥ 3 loose stools in 24 hours).
Väestöpohjaisessa kenttätutkimuksessa (I) haastateltiin ensin 1 043 alle viiden vuoden ikäisen lapsen huoltajaa (yleensä äitiä) poikkileikkaustutkimuksessa (huhti–toukokuu 2007) lasten ripulitauteihin liittyvän hoitoon hakeutumisen käytäntöjen määrittämiseksi (ripulin määritelma ≥ 3 loysaa ulostetta 24 tunnin aikana).
Our data also confirmed that morbidity and mortality associated with AGE, RVAGE, and intussusception was most common among infants.
Tutkimukset vahvistivat gastroenteriitin, rotavirusripuliin ja suolentukkeumaan liittyvän sairastuvuuden ja kuolleisuuden olevan yleisintä imeväisiässä.
Rotavirus is a leading cause of severe dehydrating diarrhea which is particularly associated with morbidity and mortality among children under five years of age in low- and middle-income countries.
Rotavirus on tärkein lasten vakavien, kuivumista aiheuttavien ripulitautien aiheuttajista ja merkittävä kansanterveysongelma etenkin matalan ja keskitulotason maissa.
Mothers with formal education, however, were more likely than those without formal education to provide their children with ORS at home and to take them to a health care facility.
Koulutetut äidit antoivat kuitenkin useammin lapsilleen kotona ORS nestettä ja veivät heidät hoitoon terveydenhuollon yksikköön kuin kouluttamattomat äidit.
Caretakers were actually less likely to seek health care outside the home for infants with diarrhea than for older children.
Huoltajat veivät imeväisikäisiä lapsiaan hoitoon kodin ulkopuolelle merkitsevästi harvemmin kuin vanhempia lapsia.
They are also consistent with the WHO recommendation to administer rotavirus vaccines to children at six and ten weeks of age, before the peak of disease incidence in Kenya.
Ne ovat myös linjassa Maailman Terveysjärjestön (WHO) suosituksen kanssa, jonka mukaan rotavirusrokotteet tulee antaa kuuden ja kymmenen viikon ikäisenä.
Seeking care outside the home for childhood diarrhea was significantly more common for children who had sunken eyes during their diarrheal episode.
Hoitoon vieminen kodin ulkopuolelle oli kuitenkin yleisempää niillä lapsilla, joiden silmät olivat painuneet sisään kuivumisen takia ripulijakson aikana.
To describe the epidemiology and risk factors for intussusception-related mortality, we retrospectively reviewed medical chart data of patients under five years old diagnosed with intussusception in 12 Kenyan leading referral hospitals (Study IV).
Takautuvassa tutkimuksessa (IV) selvitettiin potilaskertomustietojen avulla suolentukkeumaan liittyviä tekijöitä ja tapauskuolleisuutta alle viiden vuoden ikäisillä potilailla, joilla oli diagnosoitu suolentukkeuma 12 Kenialaisessa keskussairaalassa vuosina 2002-2013.
Stool specimens from participants enrolled in Studies II and III were tested for rotavirus using an enzyme immunoassay.
Rotavirus taudinaiheuttajana tunnistettiin tutkimuksiin II ja III osallistuneiden lasten ulosteenäytteistä EIA-määrityksellä.
In Study II, we conducted inpatient surveillance of children with acute gastroenteritis (AGE) (diarrhea and/or one or more episodes of unexplained vomiting occurring within seven days of admission) to estimate hospitalization and mortality rates due to all-cause and rotavirus acute gastroenteritis (RVAGE).
Tutkimuksessa (II) tunnistettiin sairaalahoitoon tulleet potilaat, joilla oli äkillinen ripulitauti (akuutti gastroenteriitti, AGE) - potilaalla ripuli ja/tai yksi/useampi selittämätön oksenteluepisodi seitsemän päivän sisällä sairaalaan tulosta.
The aim of this dissertation is to estimate the burden of diarrheal illness among children under five years of age before the introduction of rotavirus vaccine in Kenya and to provide baseline information on health care seeking, prevalence, hospitalizations, and potential complications of childhood diarrhea to help evaluate the impact of rotavirus vaccine program implementation in Kenya.
Tämän väitöskirjatyön tavoitteena oli arvioida kattavasti alle viisivuotiaiden lasten ripulitaudin ja rotaviruksen aiheuttamaa tautitaakkaa, hoitoon hakeutumista ja komplikaatioita ennen rotavirusrokotusten aloitusta Keniassa.
As a whole, the results of this thesis provide a comprehensive baseline data on occurrence, risk factors and complications of rotavirus diarrhea among young children in Kenya against which the population-level vaccine program impact can be evaluated in the future.
Kokonaisuutena väitöskirjan tutkimusten tulokset muodostavat kattavan perustason, johon vertaamalla Kenian rotavirusrokotusohjelman väestötason vaikuttavuutta rotavirustaudin esiintyvyyteen, riskitekijöihin ja komplikaatioiden yleisyyteen voidaan jatkotutkimuksissa täsmällisesti arvioida.
In addition, among children with severe disease symptoms and intussusception patients who died had sought care later after symptom onset than those who survived.
Myös suolentukkeumaan kuolleiden potilaiden hoitoon hakeutuminen oireiden alkamisen jälkeen oli viivästynyt.
In Study III, we conducted hospital-based surveillance of children under five years with acute, nondysenteric moderate-to-severe diarrhea (MSD) to assess factors associated with rotavirus gastroenteritis and to describe illness severity.
Sairaalapohjaisessa tutkimuksessa (III) selvitettiin rotaviruksen aiheuttaman ripulitaudin riskitekijöitä ja taudinkuvan vakavuutta.
Infants 6–11 months had the highest population-based incidence rates for hospitalization and mortality due to AGE and RVAGE.
Akuuttia gastroenteriittiä ja rotavirusripulitautia sairastavien lasten joutuminen sairaalahoitoon oli yleisintä 6– 11 kuukauden iässä.
Our findings that suggest delay in seeking care for the child`s severe diarrheal illness are disconcerting.
Tutkimusten perusteella arvioinneissa ja ehkäisyohjelmissa on erityisesti otettava huomioon havainnot vakavasti sairastuneiden lasten huoltajien terveydenhuoltoon hakeutumisen käytännöistä ja hoidon viivästymisestä.
Independent factors that were associated with rotavirus disease included being an infant and presenting with vomiting 3 or more times within 24 hours during the diarrhea episode.
Rotavirusripulin itsenäisiä riskitekijöitä olivat imeväisikä ja runsas oksentelu.
Substantial proportion of children with diarrhea were given less food and drink than normally, even when vomiting accompanied their diarrheal episode.
Siksi on huolestuttavaa, että monien lasten huoltajat viivyttivät hoitoon hakeutumista ripuliepisodin alettua ja jopa vähensivät nesteen ja ruoan antamista.
Continuing surveillance efforts aimed at demonstrating the real-world impact and value of rotavirus vaccines need to take into consideration the observed trends in health care utilization.
Jatkuva väestöpohjainen seuranta on avainasemassa rotavirusrokotusohjelman kansanterveydellisen vaikuttavuuden osoittamiseksi Keniassa.
When coeliac disease progressed to the stage of damaged mucosa, the expression of junction proteins remained low.
Kun keliakia oli edennyt vaiheeseen, jossa limakalvo oli muuttunut litteäksi suolinukan tuhouduttua, myös epiteelikerroksessa olevien liitosproteiinien määrät pysyivät edelleen alhaisina.
These findings reveal new aspects of the pathogenesis of coeliac disease in the intestinal mucosal epithelium and offer opportunities for developing new therapies for the disorder.
Väitöskirjatyön tutkimustulokset tuovat uutta tietoa keliakian kehittymisestä suolen limakalvolla ja tarjoavat mahdollisuuksia uusien hoitomuotojen kehittämiseen.
At this moment the only effective treatment for coeliac disease is a strict and life-long gluten-free diet.
Keliakia voi puhjeta missä iässä tahansa ja tällä hetkellä ainoa tehokas hoito on tiukka, loppuelämän kestävä gluteeniton ruokavalio.
An immune response to ingested gluten results in the formation of antibodies against both transglutaminase 2 (TG2) and deamidated forms of gluten-derived gliadin peptides.
Tämän lisäksi altistuminen gluteenille aiheuttaa keliaakikoilla vasta-aineiden muodostumista sekä elimistön omaa transglutaminaasi 2 -entsyymiä (TG2) että TG2:n muokkaamaa gluteenia vastaan.
In addition, coeliac antibodies increased TG2 activity in Caco-2 cells, which effect could be prevented by treatment with a TG2 inhibitor, R281.
Lisäksi keliaakikkojen vasta-aineet näyttivät lisäävän soluissa olevan TG2:n aktiivisuutta, mikä puolestaan voitiin poistaa TG2-estäjämolekyylillä.
This TG2 inhibitor also prevented coeliac antibody-induced translocation of gliadin peptides.
Kyseisellä TG2-estäjällä voitiin poistaa myös keliaakikon vasta-aineiden vaikutus gliadiinipeptidien kulkeutumiseen epiteelisolukerroksen läpi.
In this investigation of gluten-induced damage in coeliac patients, small-bowel mucosal biopsies were taken before the development of villus atrophy, during overt disease and one year after the initiation of a gluten-free diet. Immunohistochemical staining revealed the expression of intestinal epithelial junction proteins to be disrupted in the early stages of the disease, although the villus structure was still normal.
Keliakiapotilaista otettiin verinäytteitä ja koepaloja ohutsuolen limakalvolta ennen suolinukan häviämistä, aktiivisen taudin aikana ja vuosi gluteenittoman dieetin aloittamisen jälkeen.
The condition develops from minor changes in the small-bowel mucosa to damage with villus atrophy, crypt hyperplasia and massive inflammation.
Keliakia kehittyy vähitellen alkaen pienistä muutoksista ohutsuolen limakalvolla päätyen pahimmassa tapauksessa ohutsuolen nukkalisäkkeiden tuhoutumiseen ja laajaan tulehdustilaan.
In addition to the effects on gliadin-induced alterations in the epithelium, TG2 inhibitors prevented the PT-gliadin-induced increase in the number of CD25-positive lymphocytes, IL-15-positive cells, regulatory T cells and proliferative crypt enterocytes in coeliac patient-derived small-bowel mucosal biopsies.
Epiteelisoluissa nähtyjen myönteisten muutosten lisäksi TG2-estäjät vähensivät gliadiinin aiheuttamia haitallisia vaikutuksia keliaakikoilta otetuissa ohutsuolikoepaloissa, joissa esimerkiksi tulehdusta osoittavien imusolujen määrät vähenivät.
Interestingly, treatment of Caco-2 cells with IgA class antibodies derived from coeliac patients enhanced the translocation of labelled gluten-derived gliadin peptides through the epithelial cell layer.
Yllättävää kyllä, kokeissa havaittiin myös, että keliaakikkojen seerumeista eristetyt IgA-luokan vasta-aineet edistivät eräiden gliadiinipeptidien kulkeutumista pintasolukerroksen läpi.
This study showed that the integrity of the small-bowel mucosal epithelium is already impaired in early developing coeliac disease, as shown by the disruption of junctions between epithelial cells, although villus structure was still normal.
Tutkimustulosten perusteella suolen pinnalla olevien epiteelisolujen välisissä liitoksissa näkyi vaurioita jo keliakian varhaisessa vaiheessa, vaikka suolen nukkarakenne oli vielä normaali.
According to measurements of TER, coeliac IgA had no effect on paracellular permeability, suggesting that translocation of gliadin peptides occurs transcellularly rather than by paracellular route.
Keliaakikkojen IgA ei kuitenkaan rikkonut solujen välisiä liitoksia, mikä viittaa siihen, että gliadiinipeptidien kulkeutuminen epiteelin läpi IgA:n avulla tapahtui mahdollisesti solujen kautta eikä niiden välistä.
Coeliac disease is an autoimmune-mediated disorder triggered by dietary gluten and related prolamines from wheat, rye and barley in genetically susceptible individuals.
Ravinnosta saatava vehnän, rukiin ja ohran gluteeni vaurioittaa keliakialle perinnöllisesti alttiiden henkilöiden ohutsuolen limakalvoa, mikä johtaa suolen tulehdustilaan ja erilaisiin suolisto-oireisiin.
Fluorescence staining of Caco-2 cells showed PT-gliadin-induced disruptions of the cell cytoskeleton and junction proteins to be reduced by pre-treatment with TG2 inhibitors.
Pilkottu gliadiini lisäsi Caco-2-solukerroksen läpäisevyyttä vaurioittamalla solujen välisiä liitoksia.
Junction protein expression started to normalize during a gluten-free diet. A human Caco-2 cell monolayer served as an in vitro model for intestinal epithelial permeability experiments.
Suolen pintakerroksen läpäisevyyden tutkimiseen käytettiin ihmisperäisiä Caco-2-soluja, jotka muodostavat suolen epiteelin kaltaisen yhtenäisen solukerroksen.
Characterizing and Modifying the Intestinal Barrier in Coeliac Disease
Ohutsuolen limakalvon läpäisyeste keliakiassa
Pepsin-trypsin (PT)-digested gliadin caused a breakdown of this barrier and increased the permeability of the cell monolayer, observed as a lower transepithelial resistance (TER) and increased flux of fluorescently-labelled dextran molecules when compared to control samples.
Väitöskirjatyön tavoitteena oli määrittää ohutsuolen muutoksia keliakian varhaisessa vaiheessa, mitata gluteenin ja keliakialle tyypillisten vasta-aineiden haitallisia vaikutuksia suolen limakalvoon ja sen pintakerroksen läpäisevyyteen, sekä tutkia näiden vaikutusten poistamista gluteenittomalla dieetillä ja TG2-estäjillä.
Permeability experiments suggested that IgA-class antibodies from coeliac patients enhanced the translocation of harmful gliadin peptides through the intestinal epithelium.
Keliaakikkojen IgA-luokan vasta-aineet voivat edelleen edistää gluteenin kulkeutumista suolen pintakerroksen läpi ja siten lisätä gluteenin haittavaikutuksia.
In coeliac patients the ingestion of gluten triggers a wide spectrum of clinical manifestations, including intestinal and extraintestinal symptoms.
Tässä työssä gluteenin vaikutuksia suolen pintakerrokseen tutkittiin käyttämällä sekä potilasnäytteitä että soluviljelymallia.
An impairment of the epithelial barrier has been shown to be a critical determinant in intestinal inflammation and several gastrointestinal malfunctions, including coeliac disease.
Lisäksi veri- ja ohutsuolinäytteistä löytyi keliakialle tyypillisiä vasta-aineita ja suolen tulehdusta osoittavat solut olivat lisääntyneet.
In addition, TER measurements showed that TG2 inhibitors R281 and R283 prevented the PT-gliadin-induced increase in permeability.
Lisäksi havaittiin, että solujen esikäsittely TG2-estäjillä vähensi gliadiinin aiheuttamia vaurioita solun tukirangassa ja solujen välisissä liitoksissa sekä esti läpäisevyyden lisääntymistä.
Modernization in Savo and South Ostrobothnia 1870-1917
Modernisaatio Savossa ja Etelä-Pohjanmaalla 1870-1917.
The birth of the modern world as a local phenomenom.
Modernin maailman synty paikallisena ilmiönä.
Who is Raising the Child?
Kuka lasta kasvattaa?
The aim of the study is to clarify what kind of interpretations the parents have about their role as a parent and about the role of the institutional education in day care and in school.
Laajan haastatteluaineistoon perustuva teos selvittää, miten vanhemmat tulkitsevat kasvatusvastuun jakautumisen kodin, päivähoidon ja koulun kesken.
From the perspective of the parent, collaboration with professionals becomes an important element in good parenting.
Entä onko ammattikasvattajilla valmiuksia ottaa vanhemmat tasavertaisiksi kumppaneiksi arjen kasvatustyöhön?
Mothers and Fathers Constructing the Role of Parents and Professionals in Child Development The study examines how parenting and the role of professionals in child development are discursively constructed by parents.
Teos on tarpeellista luettavaa lasten ja perheiden kanssa työskenteleville, niin vanhemmille kuin kasvatuksen ammattilaisillekin.
In addition, the study examines questions concerning maternal and parental guilt from the point of view of the parents.
Vanhemmuuden ja yhteiskunnallisen kasvatuksen suhde vanhempien puheessa
The theoretical framework is social constructionism and the method used is discourse analysis.
Tämä institutionaalinen kasvatus ulottuu perheisiin myös joukkoviestinten sekä vanhempien lukeminen oppaiden kautta, ja ammattilaisten puhetavoista on tullut osa vanhempien kieltä.
Our work focuses on certain former transition economies (i.e., countries that have shifted from a planned economy to a market economy during the past decades).
Artikkeleissa keskitytään eräisiin siirtymätalouksiin, eli maihin, jotka ovat siirtyneet suunnitelmataloudesta markkinatalouteen.