natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, as a result of the flexible drafting of the GDPR’s accountability principle, the application of the principle in practice may prove very tricky.
EU:n yleisen tietosuoja-asetuksen osoitusvelvollisuuden periaate on kuitenkin laadittu joustavuuden korostamisen seurauksena niin väljäksi, että periaatteen soveltaminen käytännössä voi osoittautua hyvin hankalaksi.
The current EU data protection legislation has been deemed inadequate, as the personal data of the data subjects has been repeatedly processed unlawfully.
Nykyisen EU:n tietosuojalainsäädännön aikana henkilötietojen suojan taso on ollut riittämätöntä, sillä rekisteröityjen henkilötietojen käsittelyssä on toistuvasti laiminlyöty tietosuojalainsäädännön noudattaminen.
Therefore, this research studies assesses the legal certainty of the GDPR’s accountability principle from the perspectives of the data subjects and the controllers and the processors.
Tästä johtuen tutkielma käsittelee EU:n yleisen tietosuoja-asetuksen osoitusvelvollisuuden periaatteen oikeusvarmuutta sekä rekisteröityjen että rekisterinpitäjien ja käsittelijöiden näkökulmasta.
The data consisted of EU’s global and regional strategies and EU’s Lebanon policy documents.
Analyysissa tarkasteltiin EU:n globaaleja ja alueellisia strategioita sekä EU:n Libanon-politiikkaa koskevia aineistoja.
This finding is especially visible in times of crises, when EU emphasizes a strong role for the state army and perceives Hezbollah as a threat that should be disarmed.
EU korostaa eritysesti kriisien hetkillä Libanonin valtion armeijan roolia ja kokee Hezbollahin uhkana, joka pitää riisua aseista.
The analysis shows that EU has increasingly based its Lebanon policy on the Weberian concept of state.
Tutkielman analyysi osoittaa, että EU suurimmaksi osaksi perustaa Libanon-politiikansa Weberin valtion käsitteeseen.
Qualitative content analysis was used as a method to enable a thorough and systematic examination of the data.
Tutkielmassa käytettiin metodina teorialähtöistä laadullista sisällönanalyysia.
This theoretical finding is important also policy wise, as the choice of the concept of state affects concrete state-building policies.
Tämä teorialähtöinen päätelmä vaikuttaa myös konkreettisella tasolla, sillä se mitä valtion määritelmää käytetään vaikuttaa eri toimijoiden pyrkimyksiin kehittää valtioiden rakenteita.
As new security challenges are increasingly posed by violent non-state actors, international actors involved in state-building are urged to revise their approaches.
Väkivaltaiset ei-valtiolliset toimijat luovat yhä useammin erilaisia turvallisuushaasteita, jonka takia kansainvälisiä toimijoita kuten EU:ta kehotetaan luomaan uudenlaisia tapoja lähestyä aihetta.
Two opposing concepts of states represent the theoretical framework in this thesis.
Teoreettisena viitekehyksenä toimii kaksi valtion käsitettä.
Thus, the main finding is that whilst EU’s country specific approach is dominated by the Weberian concept of state, its global and regional approach shifted towards the hybrid model concept of state.
Täten tutkielman tärkein tulos on, että vaikka EU:n Libanon-politiikka perustuu vallitsevin osin Weberin valtion käsitteeseen, EU:n globaalin ja alueellinen politiikka perustuu hybridimallikäsitteeseen.
As there is a clear discrepancy to be noted in EU’s broader and country specific policies, it also shows that EU does not have a clear strategy on how to approach security sectors involving both state and violent non-state actors.
Myös epäjohdonmukaisuus EU:n eri politiikkatasojen välillä osoittaa sen, että tutkitun aineiston perusteella EU ei kykene päättämään, miten turvallisuussektoreita joissa vaikuttaa väkivaltainen ei-valtiollinen toimija tulisi lähestyä.
Interestingly, based on the data examined in this study EU’s global and regional approach on state-building is increasingly based on the hybrid model concept of state.
Yllättäen, analyysi EU:n globaalin ja alueellisen tason strategioista osoittaa, että EU:n lähestymistapa perustuu yhä enemmän hybridimallikäsitteeseen.
Hybrid model scholars argue for the acknowledgement and inclusion of non-state actors in statebuilding efforts.
Toisaalta, valtio voidaan myös määritellä niin kutsutun hybridimallikäsitteen kautta, jossa korostuu ei-valtiollisten toimijoiden sisällyttäminen pyrkimyksiin kehittää valtion rakenteita.
There are two main security actors or dual powers in Lebanon, namely the army and the violent non-state actor Hezbollah.
Tässä pro-gradu tutkielmassa tarkastellaan EU:n tapaa lähestyä Libanonin turvallisuussektoria, joka sisältää valtiollisten toimijoiden kuten armeijan lisäksi myös väkivaltaisen ei-valtiollisen toimijan, Hezbollahin.
According to the dominating Weberian concept of state, states should establish a monopoly on force by eliminating rival armed groups such as non-state actors.
Weberin mukaan, valtion väkivallan monopolin perustaminen on ensisijaisen tärkeää.
This study concludes that due to the variation between, and sometimes overlapping use of the opposing concepts of states EU’s approach in Lebanon can be characterized as a continuity of vagueness, avoidance and uncertainness in dealing with the dual powers in Lebanon.
Tulosten perusteella voidaan päätellä, että EU lähestyy Libanonin monimutkaista turvallisuussektoria epävarmoin ja monitulkintaisin elein.
However, parts of EU’s Lebanon policy also corresponds to the hybrid model state concept, as it mentions cooperation with and the acknowledgement of non-state actors in the security sector.
Toisaalta myös joitain hybridimallin mukaisia piirteitä löytyy EU:n tavassa lähestyä Libanonin turvallisuussektoria.
The beginning of the civil war in Syria in 2011 was chosen as a determinate on the timeline, because Lebanon has suffered spillover effects from the conflict and consequently EU has reacted to this development.
EU on joutunut ottamaan tämän huomioon, sillä monet ovat olleet huolissaan siitä, että väkivaltainen konflikti naapurissa leviää Libanoniin.
It is noteworthy that although free trade and market-orientation were perceived to threaten public education, PISA and the OECD were not discussed in this context.
Mielenkiintoista on se, että vaikka globalisaation ja markkinaperiaatteiden ulottuminen julkiseen koulujärjestelmään nähtiin uhkana, samassa yhteydessä ei keskusteltu PISA:n ja sen käsitteistön leviämisestä kansallisiin koulutusjärjestelmiin.
As a case example, teachers in the largest union of educational workers in Germany, the Gewerkschaft Erziehung und Wissenschaft (GEW) are scrutinised using the GEW’s membership magazine, Erziehung und Wissenschaft (E&W) as research material.
Tässä pro gradu –työssä tarkastellaan saksalaisten opettajien ensitulkintoja tilanteesta keskittyen PISA-keskusteluun Saksan suurimman opettajajärjestön GEW:in (Gewerkschaft Erziehung und Wissenschaft) jäsenlehdessä E&W:ssä (Erziehung und Wissenschaft).
Through Reinhard Koselleck’s concepts of space of experience and horizon of expectations, the actors’ conceptualisation of their past, present and future is elucidated.
Teoreettisilta lähtökohdiltaan tutkielma nojaa Reinhard Koselleckin kokemustilan ja odotushorisontin käsitteisiin, joiden avulla GEW:n jäsenten PISA-tulkintoja eritellään historiallisten toimijoiden omassa ajassaan rakentamina käsityksinä menneestä ja tulevasta.
Carol Bacchi’s analytic tool for studying problem representations by probing them with questions guides the methodological approach.
Carol Bacchin työkalu yhteiskunnallisten ongelmanmäärittelyiden analysoimiseen puolestaan ohjaa avaamaan opettajien argumentaatioon sisältyviä taustaoletuksia ja aukkoja.
The results support previous concerns regarding the need for further consideration of the political function and influence of large-scale educational assessments.
Tulokset vahvistavat aiemman tutkimuksen osoittamaa tarvetta huomioida laajamittaisten osaamisvertailujen vaikutusta koulutusdiskursseihin ja uskomuksiin.
The research material is analysed from the perspective of history of ideas and policy analysis with an attempt to trace the experiences of the various actors within the GEW.
Tutkimusmateriaalia analysoidaan aatehistorian ja politiikan analyysin näkökulmista.
German education was likewise treated as an entity, despite the federal structure of the German school system.
Näin ollen ongelmanmäärittelyistä välittyi sekä ulkomaiden esittäminen homogeenisenä massana että saksalaisen koulun kuvaaminen yhtenäisenä huolimatta Saksan osavaltioiden koulupoliittisesta itsehallinnosta.
These discourses portrayed Germany to be far behind in international educational development.
Syntyi vaikutelma, että Saksa oli jäänyt jälkeen kansainvälisestä kehityksestä, jota muiden maiden uskottiin seuranneen.
In the light of the criticism, the analysis focuses on the GEW actors’ perception of PISA as an institution.
Aiemman kritiikin valossa tutkimusintressinä on opettajien suhtautuminen myös PISA:n institutionaaliseen taustaan.
The analysis shows that the PISA results were seen to reveal the problems of German education and to indicate the successful educational policy of the high-ranking countries.
GEW:n lehdessä PISA-tulosten nähtiin todistavan saksalaisen koulupolitiikan väitetyt ongelmakohdat.
Despite the rigid dichotomies in the arguments, the assertions surrounding PISA came to reflect the ambiguity of the argumentation that previous research has also pointed out in the PISA discourses.
GEW:in PISA-keskustelu vahvistaa aiemman tutkimuksen huomioita PISA:aan nojaavan koulutuspoliittisen argumentaation haastavuudesta.
German pupils’ low PISA scores caused a public and political shock in German educational discussion at the beginning of the 2000s.
OECD:n toteuttama koululaisten osaamista mittaava PISA-tutkimus (Programme for International Student Assessment) aiheutti shokin saksalaisessa koulutuskeskustelussa joulukuussa 2001, kun Saksa sijoittui odotettua heikommin.
Although the research material illustrated some multiplicity of political opinion within the organisation, the GEW’s resistance to the tripartite German school system became a prominent message in the magazine.
Huolimatta lehden paikoin moniäänisestä sisällöstä ja lukijakunnasta keskeiseksi viestiksi muodostui tulkinta saksalaisesta koulujärjestelmästä epätasa-arvoa tuottavana mekanismina, jota oli lähdettävä uudistamaan PISA-tulosten viitoittamalla tiellä.
Attention was, therefore, hardly paid to the contextual factors behind each country’s educational system.
Merkittävää on lehden PISA-keskustelusta puuttuva kunkin maan ja koulutusjärjestelmän kontekstin punnitseminen.
The assumptions and silences conveyed a tone of absolute certainty regarding what ought to result from PISA; it was represented as scientific evidence contrasting the perceived ideological policymaking in Germany.
PISA-tutkimukseen suhtauduttiin siis ylhäältä annettuna auktoriteettina, johon viittaamalla perusteltiin väitteitä tieteellisyyden nimissä vastakohtana esimerkiksi poliitikkojen väitettyihin ideologisiin käsityksiin.
Examining teachers as a case group provides deepening insights into the extent to which PISA affected the educational self-understanding in Germany.
Syventymällä yksittäisen ryhmän PISA-keskusteluun tutkielma pyrkii lisäämään ymmärrystä laajamittaisten vertailevien tutkimusten vaikutuksista kansallisen tason koulutusdiskursseihin.
The analysis of the E&W material demonstrates a typical example of taking PISA as a given authority and using the assessment results to legitimise political arguments in national debates.
Tulokset havainnollistavat, kuinka PISA:n kaltainen työkalu voidaan valjastaa poliittisen argumentoinnin apuvälineeksi vetoamalla tieteellisen tutkimuksen todistusvoimaan.
Moreover, German educational tradition, known as Bildung, was not considered to be in conflict with the OECD’s conceptualisation of education, although this has caused criticism among many German educationists.
Saksalaisen Bildung-tradition ja PISA:n edustaman koulutusymmärryksen yhteensopivuutta ei myöskään kyseenalaistettu.
There was a selective tendency of how arguments were framed with PISA and what was considered successful.
PISA:n merkitys argumenteille myös vaihteli, vaikka muiden maiden menestystekijöitä tarkasteltiin nimenomaan PISA:aan liittyvänä keskusteluna.
Rather, the ranking positions were seen to indicate the success or failure of the system.
Toimijat tulkitsivat PISA:ssa sijoittumista varsin kritiikittömästi joko menestyneen tai epäonnistuneen koulutuspolitiikan indikaattorina.
Consequently, other countries were often viewed as a homogeneous group.
Toimijoiden argumentaatio oli osin epäjohdonmukaista.
Educational researchers have criticised the acceptance of PISA as an indicator of success between school systems and the extent it affects educational policy, drawing attention to PISA’s institutional background as initiated by the Organisation for Economic Cooperation and Development (OECD).
PISA-kirjoittelussa painottui GEW:in vastustus Saksan vallitsevaa hierarkkista rinnakkaiskoulujärjestelmää kohtaan: tärkeimpänä muiden maiden menestystekijänä esitettiin yhtenäiskoulujärjestelmä ja siihen liittyviksi oletetut kulttuuriset arvot sekä opettajien asenteet.
Although operated for more than a hundred years between the late 19th and 20th centuries, the schools remained a silenced topic in the history of the country until the 1990s.
Vaikka koulut olivat toiminnassa yli sadan vuoden ajan 1800-luvun lopulta 1900-luvun viimeisille vuosikymmenille, ne pysyivät 1990-luvulle asti historiallisesti vaiettuna aiheena.
Local negotiations over the memory of residential schools are discussed in relation to three different elements of the research context.
Paikallista neuvottelua asuntolakoulujen muistosta käsitellään tutkielmassa suhteessa kolmeen eri tutkimuskontekstin elementtiin.
The research focused on the following memory practices that have developed around the school since the 1970s: a history-documenting and archiving project, a former students’ association, and an archives centre, dedicated to preservation of and education about the history of the school.
Tutkimus keskittyi seuraaviin toimintoihin, jotka ovat kehittyneet vanhan asuntolakoulun muistamisen ympärille 1970-luvulta alkaen: historiallinen dokumentointi- ja arkistointiprojekti, entisten asuntolakouluoppilaiden yhdistys, sekä koulun historian säilyttämiseen ja siitä valistamiseen keskittyvä arkisto- ja tutkimuskeskus.
The old school is perceived as a site of transmitting the memory of past injustice, inseparable of the contemporary debates over addressing the legacy of that past on local as well as national level.
Vanhaa koulua tarkastellaan paikkana, jonka kautta muistoa menneisyyden vääryydestä välitetään eteenpäin, sekä erottamattomana osana tuon menneisyyden perintöä koskevaa väittelyä niin paikallisella kuin kansallisella tasolla.
Residential schools were originally established by the Canadian government and churches for assimilating indigenous children into Euro-Canadian settler society through separation from their cultural background.
Asuntolakoulujärjestelmää hallinnoivat Kanadan valtio ja eri kirkkokunnat, ja sen alkuperäinen tavoite oli alkuperäisväestön lasten sulauttaminen eurokanadalaiseen siirtolaisyhteiskuntaan erottamalla heidät kulttuurisesta taustastaan.
The thesis takes part in discussion on the relationship between past and present in debates over colonial history: whether residential schools are regarded as a single policy situated in the past, or whether they are recognized as part of the broader colonial history that still shapes the contemporary Canadian society.
Tutkielma osallistuu keskusteluun menneisyyden ja nykyisyyden suhteesta koloniaalisen historian kontekstissa: nähdäänkö asuntolakoulut yksittäisenä menneisyyteen sijoittuvana instituutiona, vai tunnistetaanko ne osana laajempaa koloniaalista historiaa, jonka vaikutukset ulottuvat myös tämän päivän kanadalaiseen yhteiskuntaan.
This thesis discusses social remembering of difficult past in the context of Indian Residential Schools in Canada.
Tutkielma käsittelee vaikean menneisyyden sosiaalista muistamista alkuperäisväestön lasten asuntolakoulujen kontekstissa Kanadassa.
The analysis in this thesis is based on three-month field research conducted in the summer of 2016 Sault Ste. Marie, Ontario, on the site of the late Shingwauk School that nowadays hosts Algoma University.
Tutkielman analyysi perustuu kesällä 2016 toteutettuun kolmen kuukauden kenttätyöjaksoon Sault Ste. Marien kaupungissa Ontariossa.
The thesis maintains that local initiatives of remembrance that emphasize continuity between the past and the present can challenge the rhetoric that attempts to obscure the enduring legacy of colonialism in Canadian society by situating residential schools into a past that has already reached its closure.
Tutkielman mukaan menneisyyden ja nykyisyyden välistä jatkuvuutta painottavat paikallisprojektit voivat haastaa retoriikan, jolla pyritään häivyttämään kolonisaation jatkuva perintö kanadalaisessa yhteiskunnassa sulkemalla asuntolakoulut jo taakse jääneeseen menneisyyteen.
The second part looks at the relationship between memory and place: how the site of the Shingwauk School is today integrated in negotiation over the historical significance of residential schools.
Toinen osio käsittelee sosiaalisen muistin ja paikan suhdetta: kuinka vanha Shingwauk School muistin paikkana on mukana neuvottelussa asuntolakoulujen historiallisesta merkityksestä.
The research was based on qualitative methods of thematic interviews and participant as well as direct observation, and supported with archival sources.
Tutkimusmenetelminä käytettiin teemahaastatteluita ja sekä osallistuvaa että suoraa havainnointia.
Exploring local practices of commemoration and education around the old Shingwauk Residential School in Northern Ontario, the thesis discusses how negotiation over the meaning of a troubling past takes place in the intersections of public, political discussion and local level social interactions.
Tutkielma analysoi pohjoisontariolaisen Shingwauk Residential Schoolin ympärille muodostunutta kommemoraatioon ja historiatietoisuuden kasvattamiseen keskittyvää muistitoimintaa ja pyrkii siten osoittamaan, kuinka neuvottelu vaikean menneisyyden merkityksestä tapahtuu julkisen, poliittisen keskustelun ja paikallistason sosiaalisen toiminnan rajapinnoilla.
Remembering as social and political practice is here understood not exclusively as a basis of shared identity grounded on common understanding of the past.
Muisti sosiaalisena ilmiönä voi tutkielmassa esitetyn käsityksen mukaan olla muutakin, kuin perusta sosiaaliselle identiteetille ja yhteisön kesken jaetulle käsitykselle yhteisestä menneisyydestä.
The thesis argues that those local practices have contributed to uncovering the silence around the schools in public discussion and historical documentation.
Tutkielma esittää, että paikallinen toiminta on edistänyt sekä asuntolakouluja ympäröineen julkisen hiljaisuuden purkamista että koulujen historian dokumentointia.
Local actions for preserving the memory of the Shingwauk School are intertwined with broader concerns over awareness about and engagement with the history of residential schools especially among the non-indigenous public.
Tutkielmassa käsiteltävässä paikallisessa toiminnassa kohtaavat paikalliset ponnistelut Shinhwauk Residential Schoolin muiston säilyttämiseksi ja laajempi huoli muiden kuin alkuperäisväestöön kuuluvien kanadalaisten ymmärryksestä ja kiinnostuksesta asuntolakoulujen historiaa kohtaan.
The first part of the analysis focuses on the mutual emergence of public discussion on the history of residential schools and the local memory practices.
Analyysin ensimmäinen osa keskittyy paikallisen muistitoiminnan alkuvaiheisiin ja sen vuorovaikutukseen samoihin aikoihin heränneen, asuntolakouluja käsittelevän julkisen keskustelun kanssa.
Finally, contemporary educational practices of the archives centre and the former Shingwauk students are discussed as social spaces of negotiating the place of residential schools as part of the broader history of colonization for the public memory of Canadians of different backgrounds.
Analyysin viimeisessä osassa käsitellään arkistokeskuksen historiakasvatuksellisia toimintoja sosiaalisina tiloina, joissa neuvotellaan asuntolakouluhistorian ja sen laajemman koloniaalisen kontekstin merkitystä eritaustaisten kanadalaisten jaetulle muistille.
Rather, the thesis focuses on challenging, negotiation and transformation as essential aspects of social memory.
Muistamista käsitellään sen sijaan sosiaalisena ja poliittisena toimintana, jonka olennaisina ulottuvuuksina nähdään myös neuvottelu menneisyyden merkityksistä sekä niiden haastaminen ja muuttaminen.
Perceiving remembering as social practice of making the past meaningful for the present, the thesis focuses on the role of local memory practices in bringing a silenced history into focus of public attention and historical reconstruction.
Tutkielma keskittyy erityisesti paikallisen muistitoiminnan rooliin vaietun historian tuomisessa julkiseen keskusteluun ja osaksi laajempaa historian rekonstruoinnin prosessia.
The thesis argues that local practices of commemoration and education work as a counterforce against silencing and forgetting by creating social space between public discussion on residential schools and everyday experiences of people who might otherwise find that history distant to themselves.
Tutkielma esittää, että paikalliset kommemoraation ja historiakasvatuksen toiminnot toimivat vastavoimana vaientamista ja unohtamista vastaan.
Strengthened democratization of the society and civic education play an important role in influencing national subjectivity for-mation.
Yhteiskunnallisen demokratisaation vahvistumisella ja kansalaiskasvatuksella on tärkeä asema kansallisen subjektiviteetin muovaamisessa.
Ethiopian Education and Training Policy (ETP) and Education Sector Development Pro-grams I–V (ESDP) between 1994 and 2015 were analyzed with Michel Foucault’s con-cepts for analytics of governance: power, knowledge and subjectivity, and governmen-tality.
Etiopian koulutussektorin kehityssuunnitelmia (ESDP I–V) vuosilta 1994–2015 tarkas-teltiin Michel Foucault’n hallinnan analytiikan käsitteistön, vallan, tiedon, subjektivitee-tin sekä hallintamentaliteetin (governmentality) käsitteiden avulla.
Further research about citizenship education and its effectiveness in Ethiopia is needed.
Tutkimusta kansalaiskas-vatuksesta Etiopiassa ja sen vaikuttavuudesta tarvitaan lisää.
Educational language policies support cultural diversity and regional differentiation.
Koulutuksen kielipolitiikka tukee alueellista kielellistä eriytymistä.
Nationhood is produced in the education policy documents from one side with integra-tive strategies and civics education, and from other side with regional language and de-centralization policies.
Kansallisuutta luodaan koulutuspoliittisissa asiakirjoissa toisaalta yhteneväisyyttä koros-tavien integroivien strategioiden ja kansalaiskasvatuksen, toisaalta etnisyyttä korostavan kielipolitiikan ja hallinnon hajauttamisen avulla.
Nation-building aim has faded in Ethiopian education policy discourse and the primary role of education has shifted into being an instrument for economic growth.
Kansakunnan rakentamisen tavoite on jäänyt Etiopian koulutuksen kehittämissuunni-telmissa taka-alalle, kun koulutuksen ensisijainen rooli on muuttunut diskurssissa ta-louskasvun välineeksi.
This thesis studies the development of Ethiopian education policy discourse from na-tion-building perspective.
Tämä tutkimus käsittelee Etiopian koulutuspoliittisen diskurssin kehitystä kansakunnan rakentamisen (nation-building) näkökulmasta.
Nation-building is examined from three supplementary as-pects: technologies of truth, governmentality and historical change, to describe how it has been discussed in chosen policy documents.
Kansakunnan rakentamista tarkastellaan kolmesta toisiaan täydentävästä näkökulmasta, totuuden tuottamisen teknologioiden, hallintamentaliteetin ja historiallisen muutoksen kannalta.
Critical discourse analysis with Foucauldian concepts was used as a methodologi-cal framework in this research.
Tutkimuksen metodo-logisena viitekehyksenä käytettiin kriittistä diskurssianalyysia ja Foucault’n hallinnan analytiikan käsitteitä.