natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Anagrelide reduced or stabilized tumor growth in several GIST xenograft mouse models.
PDE3-estäjä, anagrelide, pienensi kasvainten kokoa tai pysäytti kasvainten kasvun useissa GIST-hiirimalleissa.
Expression of these proteins were also detected in some other human tumor types, but usually much less frequently.
Proteiinien ilmentymistä tutkittiin kolmessa eri syöpäpotilassarjassa.
Analytical sample channel and preparative UV-detector were utilized.
Laitteistossa käytettiin analyyttista näytekanavaa ja preparatiivista UV-detektoria.
Precipitation does not lead into high purities and is generally applied as a pre-step for purification.
Saostus ei yksin johda korkeaan puhtaustasoon ja sitä käytetäänkin tavallisesti puhdistuksen ensimmäisenä askeleena.
The most common ones are precipitation and ultracentrifugation.
Yleisimpiä näistä menetelmistä ovat saostus ja ultrasentrifugaatio.
Medical applications such as phage therapy, vaccine development, and gene therapy require large amounts of highly purified viruses and virus-like particles (VLPs).
Lääketieteen sovellutukset, kuten faagiterapia, rokotekehitys ja geeniterapia tarvitsevat suuria määriä korkean puhtaustason viruksia ja viruksen kaltaisia partikkeleita.
As obligate parasites, viruses can only be propagated in living cells.
Kuitenkin, virukset voivat lisääntyä ainoastaan elävissä soluissa.
Viruses are often purified with combinations of different methods.
Useimmiten viruspuhdistuksessa yhdistellään eri menetelmiä.
Viruses are extremely diverse entities by means of morphologies, sizes, genomes and biochemical and biophysical properties.
Virukset ovat hyvin kirjava joukko niin morfologioiden, kokojen, genomien kuin biokemiallisten ja – fysikaalisten ominaisuuksiensa suhteen.
The AF4-method is fast and obtained virus preparations were homogenous.
AF4-menetelmä on nopea ja puhdistetut viruspreparaatit laadultaan homogeenisia.
In this work asymmetrical flow field-flow fractionationation (AF4) method was developed for virus purification.
Tässä työssä kehitettiin viruspuhdistusmenetelmä asymmetrista virtauskenttäfraktiointia (AF4) hyödyntäen.
Viruses are the most abundant entities in the biosphere, the estimated amount of viruses is more than 10^30.
Viruspartikkeleita on arvioitu olevan biosfäärissä jopa 10^30 kappaletta, näinollen ylittäen isäntäsolujen määrän jopa kymmenkertaisesti.
Several parameters in the AF4 system are adjustable, making the method highly versatile and an attractive alternative for virus purification.
Lukuisat AF4-laitteiston ominaisuudet ovat säädettävissä näytteen erityispiirteille sopiviksi, tehden menetelmästä houkuttelevan vaihtoehdon viruspuhdistuksessa.
AF4 is a highly versatile size-based separation method applicable for samples with sizes ranging between ~1‒500 nm.
AF4 on hyvin monipuolinen, kokoon perustuva erottelumenetelmä näytteille kokoluokassa ~1‒500 nm. Erottelu saadaan aikaiseksi nestevirtauksilla eikä menetelmässä käytetä lainkaan kiinteä stationäärifaasia.
The large size of many viruses may restrict utilization of traditional chromatography.
Virukset ovat makromolekulaarisia komplekseja, joten niiden koko rajoittaa useiden perinteisten kromatografiamenetelmien käyttöä niiden puhdistuksessa.
In this study, AF4 conditions were optimized for purification of six prokaryotic viruses, having different morphologies and properties.
Tässä projektissa AF4-olosuhteet optimoitiin viruspuhdistuksen tarpeisiin kuutta prokaryoottivirusta hyödyntäen.
This sets challenges for the virus purification, since the starting material contains host and growth media derived impurities.
Tämä asettaa omat haasteensa viruspartikkelien puhdistamiselle, sillä lähtömateriaali sisältää isäntäsolusta ja kasvatusalusta peräisin olevia epäpuhtauksia.
Yields of infective viruses were high and purity levels comparable to the ones obtained with a method based on precipitation and ultracentrifugation.
Virussaannot olivat korkeita ja puhtaustaso vastasi saostuksen ja ultrasentrifugoinnin yhdistelmällä saavutettavaa puhtautta.
AF4 was proven to be applicable for all tested viruses, also the ones requiring high ionic strength conditions were amenable for AF4 purification.
Osoitimme AF4-menetelmän soveltuvan kaikille testatuille viruksille, myös niille, jotka vaativat korkeita suolapitoisuuksia säilyttääkseen infektiivisyytensä.
Ultracentrifugation leads to high purity but it exposes viruses to high shear forces possibly leading to losses of infectivity.
Ultrasentrifugoinnilla sen sijaan saavutetaan korkea puhtausaste, mutta altistetaan virukset koville sentrifugointivoimille.
As the system is highly versatile, it is expected that it can be tailored for other viruses as well, to meet the further needs of virus purification.
Koska AF4-menetelmä on helposti muokattavissa, sen voi olettaa soveltuvan myös muille kuin työssä testatuille viruksille ja eri tieteenalojen viruspuhdistuksen tarpeisiin.
Nanotechnology utilizes viruses and VLPs as building blocks for nanoscale materials and devices and also requires virus purification methods which maintain the biophysical and biochemical properties of the particles.
Nanoteknologiassa korkean puhtaustason viruksia ja viruksen kaltaisia partikkeleita käytetään rakennuspalikoina nanomittaluokan materiaaleissa.
Solid stationary phase is not applied at all, thus no strong interactions during the separation occur making the method gentle.
AF4-erottelu onkin erityisen hellävarainen menetelmä, sillä voimakkaita vuorovaikutuksia näytteen ja laitteiston välillä ei synny.
The work consists of the summary and four research papers.
Työ koostuu tiivistelmästä ja neljästä tutkimusartikkelista.
Hence, comprehensive knowledge about the impacts of oil spills on Arctic ecosystems is needed.
Tämä kuitenkin vaatii kattavaa tietoa öljyvuodon vaikutuksista arktiselle ekosysteemille.
The Arctic is already under great pressure from climate change, and an oil spill in this unique and sensitive environment could be a catastrophe for its biota.
Ilmastonmuutos itsessään aiheuttaa suurta painetta arktiselle luonnolle, ja öljyonnettomuus tällä ainutlaatuisella ja herkällä alueella voi johtaa ympäristökatastrofiin.
Additional research is needed to evaluate the longer-term impacts of spilled oil and the persistence of oil in cold environments in particular.
Tulevaisuudessa lisätietoa tarvitaan erityisesti öljyn pidemmän aikavälin ympäristövaikutuksista sekä öljyn säilymisestä luonnossa kylmissä olosuhteissa.
Fortunately, no major oil spill has happened in the true Arctic yet, but as the probability of one is increasing, we need to prepare for the potential consequences.
Alueella ei ole toistaiseksi sattunut suurta öljyvuotoa, mutta koska sellaisen todennäköisyys kasvaa laivaliikenteen lisääntyessä, myös seurauksiin tulee varautua.
Understanding the likely impacts of Arctic oil spills could greatly benefit conservation of the area as, for example, spatially and temporally varying risk could be taken into account when selecting shipping routes.
Öljyonnettomuuden seurauksien ymmärtäminen voi hyödyttää arktisen luonnon suojelua jos esimerkiksi ajallisesti ja alueellisesti vaihteleva öljyvuodon aiheuttama riski voidaan huomioida laivareittien valinnassa.
However, there are still great knowledge gaps, which this thesis both identifies and aims to minimize by suggesting different methods for efficient data collection to benefit risk management related to Arctic shipping.
Aiheeseen liittyy kuitenkin vielä paljon epävarmuutta, ja väitöskirja sekä tunnistaa näiden epävarmuuksien lähteitä että ehdottaa erilaisia keinoja tiedonkeruun tehostamiseksi ja riskinhallinnan parantamiseksi.
This thesis offers new insights into the risk that oil spills pose to Arctic biota, and is a step on the way towards a comprehensive understanding of the impact of Arctic oil spills.
Väitöskirja tuottaa uutta tietoa öljyonnettomuuksien aiheuttamista riskeistä arktiselle eliöstölle, ja on askel kohti öljyvuotojen ympäristövaikutusten kokonaisvaltaista hahmottamista.
The results of the thesis suggest that, in general, polar bears and marine birds are most at risk from spilled oil in the Arctic, but there is great variation in the risk depending on the timing of the spill and the type of oil spilled.
Väitöskirjan tulokset osoittavat, että jääkarhut ja merilinnut ovat suurimmassa riskissä öljyonnettomuuden sattuessa, mutta riski vaihtelee suuresti riippuen vuodon ajoituksesta ja vuotaneen öljyn ominaisuuksista.
Paper III develops a vulnerability index describing the acute mortality and the longer-term recovery potential of the functional groups based on scientific and grey literature.
Artikkeli III kehittää haavoittuvuusindeksin, joka kuvaa sekä merilajiston akuuttia kuolleisuutta että populaatioiden pidemmän aikavälin elpymistä.
Paper I brings together the current understanding about Arctic oil spills and their environmental impacts, and conceptualizes that knowledge as a probability-based framework that can guide further risk assessment.
Artikkeli I koostaa nykyisen tiedon arktisista öljyonnettomuuksista ja niiden ympäristövaikutuksista, sekä rakentaa viitekehyksen, jota voidaan käyttää riskianalyysissä.
So far, however, knowledge about the likely impacts of oil on Arctic biota is scarce and insufficient for comprehensive risk assessment.
Toistaiseksi tieto on hajanaista ja riittämätöntä kattavaan riskianalyysiin.
Furthermore, the amount of ice present at the spill site can alter the risk to biota, as ice cover affects both the spreading of oil and the abundance of species in the vicinity of the oil spill.
Myös jään määrä vuotokohdan läheisyydessä muokkaa eliöstölle kohdistuvaa riskiä koska se vaikuttaa sekä öljyn leviämiseen että lajien levinneisyyteen.
Moreover, the distribution of biota in relation to shipping routes can have a major impact on the risk the spilled oil poses to them.
Lisäksi lajien levinneisyys suhteessa laivareittien sijaintiin vaikuttaa riskiin suuresti.
Paper IV uses the information collected in papers I–III and combines it with estimates of oil spreading and species distributions to compare the spatiotemporally varying mortality risk for polar bears, ringed seals and walrus in a case study area, the Kara Sea.
Artikkeli IV käyttää artikkeleissa I–III kerättyä tietoa ja yhdistää sen arvioihin öljyn leviämisestä sekä lajien levinneisyydestä.
Furthermore, the need for a valuing method to guide both risk assessment and management is recognized.
Lisäksi väitöskirja tunnistaa tarpeen arvonmääritysmenetelmälle, joka voi auttaa päätöksentekijöitä vertaamaan ja arvottamaan eri lajeihin kohdistuvaa riskiä.
The risk of a major oil spill in the Arctic has become a matter of global concern, since climate change is extending the ice-free period and bringing more shipping to the area.
Kun ilmastonmuutos pidentää pohjoisen jäätöntä kautta, lisääntyy alueen meriliikenne.
The thesis constructs and applies a probabilistic framework for assessing the environmental risk oil spills pose for marine biota in the data-poor Arctic.
Väitöskirja rakentaa todennäköisyyspohjaisen viitekehyksen, jonka avulla voidaan tutkia arktisten öljyvuotojen aiheuttamaa riskiä arktiselle merilajistolle tilanteessa, jossa kovaa dataa on vähän eikä perinteisiä öljymalleja siten voida käyttää.
On an acute scale, medium density oil spilled when ice concentration are relatively low seems to be the worst-case accident scenario when considering the joint impact on all biota, but determining the safest shipping route may prove to be challenging.
Akuutilla aikavälillä vaarallisin onnettomuus näyttäisi olevan keskitiheän öljyn vuotaminen jääpeitteen ollessa kohtalaisen pieni.
It further identifies the key Arctic marine functional groups that environmental risk assessment should focus on. Paper II carries out an expert elicitation to quantify the acute oil spill -induced mortality of adult and offspring individuals belonging to each functional group.
Lisäksi artikkeli identifioi tärkeimmät funktionaaliset lajiryhmät, joihin meriympäristöön keskittyvän riskianalyysin tulisi kohdistua.
Preparing for the unprecedented : Moving towards quantitative understanding of oil spill impacts on Arctic marine biota
Artikkeli II suorittaa asiantuntijaelisitaation kvantifioidakseen öljyvuotoihin liittyvää merilajiston akuuttia kuolleisuutta.
I reviewed the approaches by their input requirements and their biological realism.
Seuraavaksi tarkastelen esittelemiäni menetelmiä niiden vaatimien lähtötietojen sekä biologisen realismin näkökulmista.
Experts with experience in stock assessment produced particularly informative and accurate priors, exemplifying their important role in the assessment procedure.
Erityisesti kalakantojen arviointiin perehtyneet asiantuntijat tuottivat hyvin tarkkoja ennusteita, mikä korostaa asiantuntijatiedon roolia kalakantojen arviointimenetelmissä.
First, I considered the use of fisheries experts’ opinion and presented a method to elicit expert knowledge using a novel, user-friendly on-line application.
Selvitän asiantuntija-arvioiden käyttöä kannan tilan määrittämisessä uuden, käyttäjäystävällisen verkkosovelluksen avulla.
In this thesis, I first introduced the characteristics of data-limited fisheries, and then described the various quantitative indicators and models developed to assess them, some of which are widely used in real assessment schemes.
Tässä väitöskirjassa esittelen aluksi dataköyhien kalakantojen tyypilliset piirteet sekä dataköyhien kalakantojen arviointiin kehitetyt ja yleisesti käytetyt menetelmät.
Such fisheries are often referred to as data-poor or data-limited and are a major challenge for stock assessment scientists and fisheries managers, since the traditional approaches to stock assessment cannot be implemented.
Dataköyhien kalakantojen arviointi ja sääntely on haastavaa, sillä perinteisiä arviointimenetelmiä ei lähtötietojen puuttuessa voida käyttää.
All, with the exception of fisheries experts with no experience in stock assessment, provided more accurate priors about stock status than the B40% rule.
Kaikkien tutkittujen menetelmien paitsi aikaisempaa kokemusta vailla olevien asiantuntijoiden todettiin tuottavat tarkemmat ennusteet kuin 40% oletus.
Furthermore, the performance of each of these methods was evaluated and compared to a commonly used prior that assumes a stock is at B40% (i.e. 40% of the virgin biomass).
Menetelmiä verrattiin usein tehtyyn oletukseen, että kalakannan nykytila on noin 40% tasolla suhteessa kalastamattomaan biomassaan.
To achieve this, my coauthors and I developed a hierarchical Bayesian model for expert calibration.
Kehitimme yhteistyökumppaneideni kanssa hierarkkiseen Bayesilaiseen tilastolliseen päättelyyn perustuvan menetelmän, ja osoitimme, että sen avulla asiantuntijaarvioita voidaan huomattavasti tarkentaa verrattuna kalibroimattomiin arvioihin.
Although such models can cope with low data availability, at the same time, they are particularly sensitive to the misspecification of relative stock status (expressed as the current biomass level relative to virgin biomass), a critical input requirement.
Tällaisten menetelmien etuna on se, että niitä voidaan käyttää myös silloin, kun mallinnuksen lähtötiedot ovat rajalliset, mutta toisaalta ne ovat herkkiä kannan nykytilan määrityksen suhteen, mikä voi mahdollisesti johtaa liikakalastukseen.
However, for the majority of the worlds’ harvested fish stocks, data is lacking.
Useista kalakannoista ei kuitenkaan ole saatavilla arviointiin tarvittavia lähtötietoja – tällaisia kantoja kutsutaan ’dataköyhiksi’ kalakannoiksi.
This thesis continued by focusing on a particular group of data-limited assessment methods, which are based on stock reduction analysis.
Tästä johtuen on perinteisien arviointimenetelmien tilalle kehitetty erityisiä työkaluja dataköyhien kalakantojen arviointiin.
Compared to the models used to assess data-rich stocks, models tailored to data-limited stock assessment contain a large degree of uncertainty and therefore, I recommended further exploration of the existing datalimited approaches.
Koska useiden dataköyhien kalakantojen osalta kannan nykytilan arviointiin tarvittavat tiedot ovat puutteellisia, tarkastelen työssäni vaihtoehtoisia tiedonlähteitä.
The tested models for expert judgment calibration, substantially improved stock status predictions compared to those that were uncalibrated and in comparison to vague uniform guesses, thereby demonstrating the value of calibration in minimizing expert bias.
Väitöskirjani viimeisessä osajulkaisussa kehittämämme menetelmän avulla kalibroituja ja kalibroimattomia nykytila-arvioita vertailtiin muiden dataköyhien kantojen nykytilan määritykseen kehiteltyjen menetelmien antamaan nykytiloihin.
Nevertheless, expert opinions are often used to inform management decisions and this thesis revealed that for data-limited stock assessment, expert elicited stock status priors potentially can be highly biased, leading to highly biased harvest recommendation levels.
Tulokset antavat viitteitä siitä, että kalakantojen arviointiin perehtyneet asiantuntijat kykenevät menestyksekkäästi määrittämään kannan nykytilan, kun taas toisaalta asiantuntijat, joilla ei ole kokemusta kannan arvioinnista usein yliarvioivat kalakannan nykytilan.
Stock assessment is a critical step in fisheries management, since it directly estimates reference points that help determine whether a population’s size is acceptable and subsequently, to set harvest levels.
Kalakantojen tilan arvioinnin tavoitteena on päätellä, onko kalakannan tila biologisesti hyvä ja asettaa tulevaisuuden kalastustavoitteet.
The necessity to assess the status of all fisheries, led to the development of models tailored to data-limited situations.
Huoli maailman kalakantojen tilasta on johtanut kansainvälisiin sopimuksiin kalakantojen kestävästä käytöstä – näiden sopimuksien velvoitteiden täyttäminen edellyttää kalakantojen tilojen arvioimista.
In this work, I explored the performance of experts with different levels of experience in stock assessment, since scientific expertise is not evenly distributed throughout the world, and quantified how well they performed relative to each other.
Ottaen huomioon, että väitöskirjani perusteella asiantuntijoiden arviot eivät ole riippumattomia ja että toisaalta heidän näkökulmiaan usein kysytään kalastuksen sääntelystä päätettäessä, on asiantuntija-arvioita tarpeen kalibroida.
In addition, biomarkers provide a novel approach in CS risk assessment.
Lisäksi uudet biomerkkiaineet mahdollistavat täysin uuden lähestymistavan sydänperäisen sokin riskinarviossa.
All cohorts are independent, prospective, observational, investigator-initiated European cohorts.
Kaikki aineistot ovat eteneviä, havainnoivia, tutkijalähtöisiä eurooppalaisia potilasaineistoja.
Whereas lactate had good prognostic value in the early phase, its levels normalized during the first 24 hours in the majority of patients, with a decreasing prognostic value thereafter.
Laktaatilla oli hyvä ennustearvo ensimmäisten 24 tunnin aikana sokin toteamisesta, mutta sen pitoisuus normaalistui valtaosalla potilaista 24 tunnissa ja sen ennustearvo väheni sen jälkeen.
Risk assessment has traditionally relied on clinical parameters, which may remain subjective or become evident too late, after end-organ dysfunction has become irreversible.
Perinteisesti riskinarvio on perustunut kliinisiin löydöksiin, joiden tulkinnassa voi kuitenkin olla subjektiivisuutta ja ne voivat ilmetä sairauden liian myöhäisessä vaiheessa, kun peruuttamattomia elinvaurioita on jo ehtinyt kehittyä.
Considering the costs and possible adverse effects, application of the most aggressive therapies should be limited to those that most likely procure benefit.
Huomioiden raskaimpien hoitomuotojen, kuten sydämen apupumppujen, korkea komplikaatioriski ja hinta, niiden käyttö tulisi rajata potilaille jotka todennäköisimmin niistä hyötyvät.
Study III showed that sST2 provide strong and complementary prognostic value to NT-proBNP in ACS-related CS, and can help in stratification of patients into low, intermediate and high-risk groups as early as 12 hours after detection of shock.
Osatyö III osoitti, että sST2:lla ja NT-proBNP:llä on vahva itsenäinen ja toisiaan tukeva ennustearvo sydänperäisessä sokissa, ja niiden yhteismäärityksellä potilaat voidaan jakaa matalan, keskisuuren ja suuren riskin ryhmiin jo 12 tuntia sokin toteamisesta.
Studies III-IV investigated the role of two novel biomarkers, sST2 and bio-ADM, in cariogenic shock.
Osatöissä III ja IV tutkittiin kahden uuden biomerkkiaineen, sST2:n ja bio-ADM:n, ennustearvoa kardiogeenisessä sokissa.
Acute coronary syndrome (ACS) precipitates a third of all cases of AHF, and up to 80% of CS.
Sepelvaltimotautikohtaus on akuutin vajaatoiminnan taustalla noin kolmasosassa tapauksista, mutta jopa 80 %:ssa tapauksista sydänperäisessä sokissa.
Acute heart failure (AHF) is a leading cause of hospitalizations in patients over the age of 65 worldwide, and is associated with high mortality.
Akuutti sydämen vajaatoiminta on yksi yleisimmistä sairaalahoitoon johtavista sairauksista, ja siihen liittyy merkittävä kuolleisuus.
Half the patients had a VCB in their baseline ECG, and the presence of any VCB predicted mortality independently of baseline clinical variables or angiographic findings.
Puolella potilaista alkuvaiheen EKG:ssa oli jokin kammiojohtumishäiriö, ja kammiojohtumishäiriöt ennustivat suurempaa kuolleisuutta kliinisistä piirteistä ja sepelvaltimotaudin vaikeusasteesta riippumatta.
Study I compared the prognostic value of ventricular conduction blocks (VCB) in patients with new-onset (de novo) AHF and in patients with acutely decompensated chronic heart failure (ADCHF).
Osatyössä I tutkittiin EKG:ssa nähtävien kammiojohtumishäiriöiden yhteyttä kuolleisuuteen potilailla joilla akuutti vajaatoiminta ilmeni ensimmäistä kertaa (de novo) verrattuna potilaisiin joilla oli kroonisen sydämen vajaatoiminnan pahenemisvaihe.
In conclusion, in patients with AHF or CS, electrocardiographic alterations may prove useful in early risk assessment on top of clinical parameters.
Yhteenvetona voidaan todeta, että EKG-muutoksia voidaan hyödyntää kliinisten muutosten rinnalla varhaisessa riskinarviossa akuuttia sydämen vajaatoimintaa tai sydänperäistä sokkia sairastavilla potilailla.
The patient data come from three cohorts of AHF and two cohorts of CS.
Väitöskirjatyön potilasmateriaali on peräisin kolmesta akuutin sydämen vajaatoiminnan sekä kahdesta sydänperäisen sokin potilaskohortista.
The aim of this thesis is to evaluate the prognostic value of electrocardiographic changes and biomarkers in AHF and CS.
Tämän väitöskirjatyön tavoitteena on määrittää sydänsähkökäyrä (EKG) –muutosten sekä uusien biomerkkiaineiden ennustearvo akuutissa sydämen vajaatoiminnassa ja sydänperäisessä sokissa.
Study IV evaluated in CS patients the prognostic value and association with haemodynamic parameters of bio-ADM compared to lactate.
Osatyö IV määritti bio-ADM:n ennustearvoa sekä yhteyttä hemodynaamisiin muuttujiin verrattuna laktaattiin sydänperäisessä sokissa.
In contrast, levels of bio-ADM stayed elevated in non-survivors during the first 4 days of intensive care, and bio-ADM had good prognostic value when measured on days 2 to 4.
Korkea bio-ADM pitoisuus heijasti matalaa verenpainetta ja sydämen minuuttivoluumia sekä korkeaa keskuslaskimo- ja keuhkovaltimopainetta, ja bio-ADM:n ennustearvo oli parhaimmillaan kun se mitattiin 2.-4. päivänä sokin toteamisesta.
Cardiogenic shock (CS), the most severe form of AHF, is characterized by hypotension and end-organ hypoperfusion.
Sydänperäinen sokki on akuutin vajaatoiminnan vaikein muoto; sille on tunnusomaista matala verenpaine ja yleinen elimistön verenkierron vajaus.
Objective and timely risk assessment in AHF is challenging due to the heterogeneity in its pathophysiology and clinical picture.
Johtuen akuutin vajaatoiminnan kliinisen kuvan ja taustalla vaikuttavien patofysiologisten mekanismien moninaisuudesta objektiivinen ja oikea-aikainen riskinarvio on haastavaa.
Study II investigated the role of VCBs in ACS-related CS.
Osatyössä II tutkittiin kammiojohtumishäiriöitä äkillisestä sepelvaltimokohtauksesta johtuvassa sydänperäisessä sokissa.