natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This thesis is a descriptive grammar of Denjongke, or Sikkimese Bhutia (also known as Lhoke or Sikkimese) (ISO 639-3 sip), an endangered Tibeto-Burman, Tibetic language spoken in the Indian state of Sikkim.
Tämä väitöskirja on Intian Sikkimissä puhuttavaa tiibetiläis-burmalaista, tiibetinsukuista denjongken kieltä kuvaava kielioppi.
The remainder of the grammar presents a mainly functionally-oriented description, starting with phrase-level syntax and proceeding through clausal syntax to discourse.
Kielen kuvauksessa esitellään ensin äänne-oppi ja siirrytään sen jälkeen lauseketason kautta lausetason ilmiöiden kuvaamiseen.
The theoretical framework is functionalist-typological and may further be characterized as an application of Basic Linguistic Theory.
Teoreettisena viitekehyksenä sovelletaan peruskielioppiteoriaa (Basic Linguistic Theory), joka nojautuu formalismien sijasta proosaan kielen kuvaamisessa.
Denjongke has a rich array of copula forms, which mark three evidential values: personal, sensorial and neutral.
Denjongken ominaispiirre on runsas valikoima evidentiaalisuutta ilmaisevia kopula-verbejä, joita käyttäessään puhuja paljastaa, onko hänen tietonsa henkilökohtaista, aistihavaintoon perustuvaa vai edellä mainittujen suhteen neutraalia.
The discussion is data-oriented and aims to describe Denjongke in its own terms.
Tavoitteena on ollut kuvata denjongkea niin, että käytetyt kategoriat nousevat kielen omasta olemuksesta.
Denjongke is rich in ideophones, i.e. vividly descriptive words which are semantically, phonologically and morphologically distinct from other words.
Denjongke ei ole selkeästi nominatiivi–akkusatiivi- tai ergatiivi–absolutiivi-kieli vaan lauseen argumenttirakenne on syntaksin lisäksi riippuvainen pragmaattisista tekijöistä.
The last chapter on vocabulary and the texts in the appendix provide a cultural window into Denjongke speakers' life.
Lopussa käsitellään diskurssi-ilmiöitä ja joitain mielenkiintoisia sanaston osa-alueita kuten eloisaan kuvaamiseen käytettyjä ideofoneja.
This preliminary study serves as a basis for future studies, in which the differentiation method should still be further studied and developed to yield functional HLCs of uniform quality.
Tämä tutkimus toimii hyvänä lähtökohtana jatkotutkimuksille, joissa erilaistamismenetelmää tulisi edelleen kehittää.
Accordingly, the expression of stem cells marker SSEA-3 showed a tendency to decrease as the differentiation proceeded.
Myös kantasolumarkkeri SSEA-3:n ilmeneminen laski erilaistumisen edetessä.
Human embryonic stem cells (hESCs) are pluripotent cells that can be differentiated into many specialized cell types including hepatocytes.
Alkion kantasolut ovat pluripotentteja soluja, jotka voidaan erilaistaa useiksi eri soluiksi, muun muassa hepatosyyteiksi.
HLCs showed correct hepatocyte-like morphology and expressed hepatocyte markers such as albumin, α-antitrypsin, CYP3A4 and HNF4α both on mRNA and protein level shown by qPCR and flow cytometry and immunofluorescence staining, respectively.
Ilman Matrigel - peitettä suoritetussa kokeessa erilaistetut solut ilmensivät hepatosyyteille spesifisiä molekyylejä kuten albumiinia, α-antitrypsiiniä, CYP3A4:ää ja HNF4α:aa sekä lähetti-RNA- että proteiinitasolla.
However, we could not detect other hepatocyte functions such as urea production or CYP activity.
Toisaalta muita hepatosyyteille tyypillisiä toimintoja, kuten urean tuottoa tai CYP-entsyymien aktiivisuutta, ei havaittu.
Currently mostly used models for liver metabolism and toxicity studies are primary hepatocytes, hepatic cell lines and animal models.
Tällä hetkellä maksatoksisuuden tutkimiseen käytetään pääasiassa primäärihepatosyyttejä, maksasolulinjoja sekä eläinmalleja.
Effective and early in vitro screening would reduce the need of animal subjects and clinical trials and thus would be both ethically more acceptable and more cost-effective.
Hyvä ja luotettava in vitro -malli maksatoksisuuden tutkimiselle mahdollistaisi lääkeaineen maksatoksisuuden havaitsemisen jo kehitysprosessin aikaisessa vaiheessa ja säästäisi näin kustannuksia sekä vähentäisi turhia eläinkokeita ja kliinisiä kokeita.
Hepatotoxicity is an undesired feature of many drugs and is one of the main reasons for attrition during the drug development process.
Useilla lääkeaineilla on maksalle haitallisia ominaisuuksia ja maksatoksisuus onkin yleisin syy lääkekehitysprosessin keskeyttämiselle.
The aim of this study was to produce hepatocytes from hESCs via multiple steps following the in vivo pathway of developing hepatocytes: first hESCs were differentiated into definitive endoderm cells, after which they were differentiated into hepatic progenitor cells.
Erilaistumismenetelmä jäljitteli hepatosyyttien in vivo -erilaistumista, eli ensin kantasolut erilaistettiin definitiivisen endodermin soluiksi, jotka edelleen erilaistettiin maksan esisoluiksi.
With Matrigel overlay, the hepatocyte-like morphology of the cells was lost, no albumin production was shown and the expression of several hepatocyte markers was lower than in the experiment done without the Matrigel overlay.
Matrigel -peite ei ollut hyödyllinen erilaistumisprosessille: Matrigel -peitteen alla kasvatetut solut menettivät hepatosyyttimorfologian, ilmensivät vähemmän hepatosyyttimarkkereita eivätkä tuottaneet albumiinia.
HLCs also functionally resembled hepatocytes shown by albumin production.
Solut muistuttivat morfologialtaan hepatosyyttejä ja tuottivat hepatosyyteille spesifistä albumiinia.
Finally, hepatocyte-like cells (HLCs) were induced from the progenitor cells.
Viimeisessä vaiheessa esisoluista tuotettiin hepatosyyttejä.
Although an in vitro model can never totally correspond to or replace a whole organism, a reliable in vitro model for liver toxicity screening would help to detect liver toxicity earlier in the development process.
Jos hepatosyyttejä pystyttäisiin tuottamaan alkion kantasoluista in vitro, käytössä olisi ehtymätön hepatosyyttivarasto, jota voitaisiin käyttää maksatoksisuuden in vitro -tutkimuksiin.
Thus, Matrigel overlay was shown to be unbeneficial for hepatocyte differentiation.
Matriksi osoittautui lupaavaksi alustaksi hepatosyyttien erilaistamiselle.
However, these models have many drawbacks and are not considered reliable.
Mikään näistä ei kuitenkaan ole sopiva väline ihmisen maksatoksisuuden pitkäkestoiseen ja luotettavaan tutkimiseen.
Our specific interest was the use of hepatic cell derived acellular matrix as a differentiation basis for hepatic progenitors and hepatocytes.
Yhteenvetona voidaan sanoa, että tutkimuksessa osoitettiin, että matriksi on lupaava alusta alkion kantasolujen erilaistamiseksi hepatosyyteiksi.
We also studied the effect of Matrigel overlay on the hepatic differentiation.
Tutkimuksessa tehtiin kaksi erilaistamiskoetta, joista jälkimmäisessä erilaistuvat hepatosyytit peitettiin viimeisessä erilaistumisvaiheessa Matrigel -kerroksella.
Differentiation of Embryonic Stem Cells into Hepatocytes on an Acellular Matrix
Erilaistamisprosessin kaksi viimeistä vaihetta tehtiin viljelemällä soluja maksan tuottamalla soluttomalla matriksilla.
Growing up a bigger co-crystal needs the use of new methods or optimation of the ones used in this experiment.
Suuremman yhtenäiskiteen kasvattaminen vaatii uusia menetelmiä tai käytettyjen menetelmien optimointia.
Formed crystalls were analysed with DSC, raman, XRD and TGA.
Valmistuneita kiteitä tutkittiin DSC:llä, raman-spektroskopialla, röntgendiffraktografialla ja TGA:lla.
In medicines APIs are most oftenly at solid form.
Lääkevalmisteissa lääkeaine on useimmiten kiinteässä muodossa.
Crystal forms are more stable than amorphic solid form.
Kiteinen kiinteä muoto on amorfista muotoa stabiilimpi.
Any crystall big enough for SXRD was not succeeded to grow up with the methods used.
Yhtään riittävän suurta kidettä yhtenäiskideröntgendiffraktiomittausta varten ei käytetyillä menetelmillä onnistuttu kasvattamaan.
Crystallisation is affected by thermodynamics and kinetics.
Aineen kiteytymiseen vaikuttavat termodynamiikka ja kinetiikka.
Crystallisation methods used were evaporation of solvent, adding antisolvent and cooling down of solution.
Kitetytysmenetelminä käytettiin haihduttamista, antisolventtia ja jäähdyttämistä.
New APIs often have a poor water solubility which makes them difficult to use.
Uusien lääkeaineiden käyttöä vaikeuttaa usein niiden huono vesiliukoisuus.
Itraconazole and malonic acid were dissolved to 1,2-dichloroethane-2-butanone and tetrahydrofurane-chloroform for growing up a single crystal.
Yhtenäiskidettä yritettiin kasvattaa lähtöaineiden 1,2-dikloorietaani-2-butanoni- ja tetradydrofuraani-kloroformiliuoksissa.
The formed crystalls were needlelike and packed in small drifts.
Aineet kuitenkin kiteytyivät neulasmaisiksi kiteiksi, jotka pakkautuivat kasoiksi.
The purpose of the experiment was to grow itraconazole malonic acid co-crystal, which is big enough for single crystall x-ray diffraktion.
Kokeellisessa työssä oli tarkoituksena kasvattaa itrakonatsoli-malonihappo sekakide, joka olisi kooltaan tarpeeksi suuri yhtenäiskideröntgendiffraktometriaa varten.
In co-crystals two different solid molecules are crystalliced in a same crystall lattice.
Sekakiteissä kahta kiinteä ainetta on kiteytyneenä samaan kidehilaan.
The smallest bicarbocsylicacid that had formed co-crystal with itraconazole is malonic acid.
Pienin bikarboksyylihappo, jonka kanssa itrakonatsolista on tehty sekakide, on malonihappo.
Same phenomena effect also dissolving of crystals.
Myös kiteisen aineen uudelleen liukenemiseen vaikuttavat samat ilmiöt.
Cocrystals are one way to improve physical characteristics of molecules and most of all solubility.
Sekakiteet ovat farmasian alalla uusi tapa parantaa aineen fysikaalisia ominaisuuksia ja ennen kaikkea liukenemisnopeutta.
Itraconatzole can form cocrystals with many bicarbocsylicacids.
Itrakonatsolista on valmistettu sekakiteitä useampien bikarboksyylihappojen kanssa.
With SXRD it is possible to find out how molecyles are placed in a crystall lattice.
Röntgendiffrakttometrialla pystyttäisiin selvittämään molekyylien asettuminen sekakiteen kidehilaan.
It was succeeded to crystallise itraconazole malonic acid co-crystals with used methods.
Käytetyillä menetelmillä saatiin valmistettua itrakonatsoli-malonihappo sekakidettä hyvällä saannilla.
Strongest and most common intermolecular interaction in crystals is hydrogen bond.
Aine muodostaa kiteitä, kun molekyylien välille muodostuu vuorovaikutuksia, joista yleisin ja vahvin on vetysidos.
For SXRD the single crystal is not allowed to have a single mistake in its lattice.
Riittävän koon lisäksi yhtenäiskideröntgendiffraktometria varten kiteen tulisi olla virheetön.
Itraconatzole is an API with a poor water solubility.
Itrakonatsoli on lääkeaine, joka ei juurikaan liukene veteen.
Thus a stable Treg phenotype can already be detected at the double positive stage.
Vakaa säätelijä-T-solun fenotyyppi voidaan havaita jo tuplapositiivisessa kehitysvaiheessa.
After positive selection IL-2 and IL-7 increase the expression of FOXP3 and anti-apoptotic protein BCL-2 (B cell lymphoma 2) and promote Treg phenotype.
Positiivisen selektion jälkeen IL-2 ja IL-7 lisäävät FOXP3:n ja anti-apoptoottisen BCL-2:n ilmentymistä sekä edistävät säätelijäsolun fenotyyppiä.
A diverse T cell receptor (TCR) repertoire is essential for the adaptive immune system.
Laaja ja monimuotoinen T-solureseptorien repertuaari on välttämätön osa adaptiivista immuunipuolustusta.
Since thymic commitment of human Tregs begins at the double positive stage I have studied the effects and mechanisms of interleukin-2, interleukin-7 and interleukin-15 at the DP phase.
Nämä solut valikoituvat kehityslinjalleen jo tuplapositiivisessa vaiheessa, joten olen keskittynyt interleukiini-2:n, interleukiini-7:n ja interleukiini-15:n vaikutuksiin ja mekanismeihin tässä kehitysvaiheessa.
T cells have to recognise and react to a huge variety of potential pathogens and at the same time maintain tolerance to self-antigens.
T-solujen täytyy tunnistaa valtava kirjo erilaisia vieraita patogeeneja, mutta samaan aikaan ylläpitää toleranssia ja jättää omat kudokset rauhaan.
DP FOXP3+ cells are highly susceptible to apoptosis but all three cytokines enhance their survival.
Tuplapositiiviset FOXP3-solut ovat hyvin alttiita solukuolemalle, mutta kaikki kolme sytokiinia edistävät niiden selviytymistä.
Regulatory T cells develop as a separate cell lineage in the thymus and commitment occurs already at the CD4+CD8+ double positive (DP) stage.
Säätelijä-T-solut kehittyvät omana solulinjanaan kateenkorvassa ja valikoituvat kehitykseen jo CD4+CD8+ tuplapositiivisessa vaiheessa.
In this thesis I have studied the role of common γ chain cytokines in regulatory T cell development in the human thymus.
Olen tässä väitöskirjatyössä tutkinut sytokiinien roolia säätelijä-T-solujen kehityksessä ihmisen kateenkorvassa.
Somatic recombination produces a diverse thymic TCR repertoire that includes also the thymocytes instructed to develop into natural regulatory T cells.
Kateenkorvan somaattisen rekombinaation koneisto tuottaa laajan T-solureseptorirepertuaarin, joka sisältää myös luonnollisiksi säätelijä-T-soluiksi kehittyvät tymosyytit.
TCR repertoire is established in the thymus during T cell development.
T-solujen repertuaari syntyy kateenkorvassa.
We have used high-throughput TCR sequencing and methylation analysis of TSDR to track the timing of Treg commitment.
Tässä työssä olemme käyttäneet T-solureseptorien repertuaarin sekvensointia sekä TSDR-alueen metylaatioanalyysia selvittääksemme säätelijä-T-solulinjalle valikoitumisen ajoitusta.
Comparing the common TCR sequences showed that regulatory DP CD25+ and CD4SP CD25+ populations were clearly closer to each other than any other population, indicating that they are part of the common clonal and developmental pathway.
Yhteisiä sekvenssejä vertaamalla totesimme, että nämä molemmat CD25+ ryhmät olivat repertuaariltaan selvästi lähimpinä toisiaan.
At the DP stage TCR-signalling dictates Treg maturation during positive selection and IL-15 enhances Treg survival.
Tuplapositiivisessa kehitysvaiheessa T-solureseptorin kautta välittyvät signaalit ohjaavat säätelijä-T-solujen valikoitumista positiivisessa selektiossa, ja IL-15 edistää solujen edistää solujen selviytymistä.
We have used high-throughput TCR sequencing and detected up to 10.3 x 106 unique TCRβ sequences and 3.7 x 106 TCRα sequences, which sets a new lower limit for TCR diversity.
Sekvensoimme 10.3 miljoonaa uniikkia T-solureseptorin beeta-ketjua ja 3.7 miljoonaa alfa-ketjua.
Computational estimators preseq, DivE and Chao2 produced 40 to 70 x 106 unique TCRβ sequences and 60 to 100 x 106 TCRα sequences in the human thymus.
Käytimme lisäksi matemaattisia estimaattoreita, jotka arvioivat koko kateenkorvan diversiteetiksi 40-70 miljoonaa uniikkia beeta-ketjua ja 60-100 miljoonaa uniikkia alfa-ketjua.
In this thesis I provide the first estimate of the total TCR diversity in the human thymus.
Tässä väitöskirjatyössä on ensimmäisen kerran mitattu ja arvioitu ihmisen kateenkorvan T-solureseptorien diversiteettia.
According to these studies, TCR signalling upregulates interleukin-2 receptor (IL-2R) and increases the responsiveness of developing Tregs to common γ chain cytokines that induce the expression of FOXP3.
Aiemmat tutkimukset hiirimalleissa ovat luoneet perustan kahden-askeleen-mallille: T-solureseptorin kautta välittyvä signalointi lisää CD25-molekyylin määrää solujen pinnalla ja näin herkistää niitä sytokiinien vaikutukselle.
They are characterised by stable expression of the forkhead/winged-helix transcription factor FOXP3 and demethylation of Treg-specific-demethylated region (TSDR).
Luonnolliset säätelijä-T-solut ilmentävät transkriptiotekijä FOXP3:a ja niiden geeneissä TSDR-alue on pysyvästi demetyloitunut eli siitä puuttuvat geenin hiljentävät epigeneettiset merkit.
Suppressing apoptosis is a key mechanism in promoting Treg development at the DP and CD4SP stage in the human thymus.
Ohjelmoidun solukuoleman ehkäiseminen onkin tärkein mekanismi, jolla sytokiinit edistävät säätelijä-T-solujen kehitystä ihmisen kateenkorvassa.
The methylation analysis of TSDR in the DP and CD4+ single positive (SP) regulatory populations showed no difference between them.
Vertailimme kateenkorvassa CD25+ populaatioiden T-solurepertuaaria CD4+CD8+ tuplapositiivisessa sekä CD4-positiivisessa kehitysvaiheessa.
The average age was 42 years.
Aineiston keski-ikä oli 42 vuotta.
The analysis of this study was done with ordinal and logistic regression analyses.
Analyysit suoritettiin järjestysasteikollisilla ja logistisilla regressioanalyyseillä.
In this study, of the 483 participants 390 adults were in the risk group and 93 in the control group.
Tutkimusaineistossa oli 390 riskiryhmään kuuluvaa ja 93 kontrolliryhmään kuuluvaa aikuista.
Methods: The study is part of the Finnish Longitudinal Study of Cognition, in which adults with and without prenatal risk factors born between 1971 and 1974 have been followed since their birth.
Menetelmät: Tutkimus on osa Kognition pitkittäistutkimusta, jossa on seurattu vuosina 1971–1974 syntyneitä aikuisia, joilla on ollut syntymänaikaisia riskitekijöitä sekä aikuisia, joilla ei ole ollut syntymänaikaisia riskitekijöitä.
In addition, prenatal risks especially when accumulated, increase the probability of poorer executive functions in adulthood.
Syntymäaikaiset riskitekijät etenkin kasaantuessaan lisäävät todennäköisyyttä heikompaan toiminnanohjaukseen aikuisiällä.
Furthermore, the copying accuracy assessed by BQSS correlated with the category fluency, Stroop task, WAIS Digit Span test, errors in TMT B, and with the BRIEF-A metacognition index.
BQSS:llä arvioitu kopiointitarkkuus oli yhteydessä kategoriafluenssitehtävään, Stroopiin, WAIS numerosarjat -tehtävään, TMT B virheiden määrään sekä BRIEF-A metakognition indeksiin.
This study suggests that the ROCF is applicable as a part of the assessment of executive functions and that the qualitative features should be taken into account during the assessment.
Tutkimuksen mukaan Reyn kuvio soveltuu osaksi toiminnanohjauksen arviointia ja kopiointivaiheen laadullisiin ominaisuuksiin tulisi kiinnittää huomiota arviointia tehdessä.
Objectives: The Boston Qualitative Scoring System (BQSS) is a tool for assessing the copying accuracy in the Rey-Osterrieth Complex Figure (ROCF) test and its qualitative features, which have been proposed to measure executive functions.
Tavoitteet: Bostonin laadullinen pisteytysjärjestelmä (BQSS) on kehitetty arvioimaan Reyn kuvion kopiointitarkkuutta sekä toteutuksen laadullisia ominaisuuksia, joiden on ehdotettu mittaavan toiminnanohjausta.
The goals of this study were to examine 1) whether the qualitative properties of the ROCF copy condition predict the copying accuracy, 2) whether the copying accuracy correlate with test performance in other neuropsychological tests measuring executive functions, and 3) whether various executive tests differentiate adults who had prenatal risk factors from adults who had none.
Tutkimuksessa tutkittiin 1) selittävätkö Reyn kuvion laadulliset ominaisuudet kuvion kopiointitarkkuutta sekä BQSS:llä että Osterriethin pisteytysjärjestelmällä arvioituna ja suoriutumista muissa toiminnanohjauksen arviointimenetelmissä, 2) onko kopiointitarkkuus yhteydessä muihin toiminnanohjauksen arviointimenetelmiin ja 3) erottelevatko eri arviointimenetelmät syntymäaikaiseen riskiryhmään kuuluvat aikuiset kontrolleista.
Results and conclusions: All the qualitative scores of produced ROCF, namely fragmentation, planning, organization, neatness, and perseveration, correlated with the copying accuracy of the ROCF assessed by BQSS.
Tulokset ja johtopäätökset: Reyn kuvion laadulliset ominaisuudet eli fragmentaatio, suunnittelu, organisointi, siisteys ja perseveraatio olivat yhteydessä Reyn kuvion kopiointitarkkuuteen BQSS:llä sekä fragmentaatiota lukuun ottamatta Osterriethin pisteytysjärjestelmällä arvioituna.
Planning, organization, neatness, and perseveration explained 1–3 % of the variance of various executive test scores.
Laadulliset ominaisuudet selittivät 1–3 % vaihtelusta eri toiminnanohjauksen arviointimenetelmissä.
The latest and most remarkable epidemic started in Brazil in 2015 and it has later spread to many countries of South and Central America.
Viimeisin ja merkittävin epidemia puhkesi Brasiliassa 2015, josta se on levinnyt laajalti Etelä- ja Keski-Amerikkaan.
Before the outbreaks in Yap Island in Micronesia (2007) and French Polynesia (2013), ZIKV has caused only sporadic human infections in Africa and Asia.
Ennen laajoja epidemioita Mikronesiassa 2007 ja Ranskan Polynesiassa 2013, zikavirus on aiheuttanut vain yksittäisiä tautitapauksia Afrikassa ja Aasiassa.
In this study, we compared the infectivity of three Asian and one African ZIKV strain in 10 human and three mosquito cell lines.
Tässä tutkimuksessa vertasimme kolmen aasialaista ja yhden afrikkalaista tyyppiä olevan viruskannan infektio- ja replikaatiokykyä kymmenessä ihmis- ja kolmessa hyttyssolulinjassa.
Causes of the abrupt epidemics and the increasing amount of neurological symptoms associated with ZIKV infections are still unclear.
Syyt yhtäkkisten laajojen epidemioiden ja lisääntyvien zikavirusinfektioon liittyvien neurologisten oireyhtymien taustalla ovat vielä epäselviä.
We noticed that a recent ZIKV isolate from foetal brain infected several cell lines more efficiently than two other Asian strains from symptomatic febrile patients from Martinique and French Polynesia.
Havaitsimme, että viimeisimmän epidemian aikana sikiön aivoista eristetty viruskanta FB-GWUH-2016 infektoi useita viruksen patogeneesin kannalta olennaisia solulinjoja tehokkaammin kuin muut Aasian linjaa olevat Martiniquessa ja Ranskan Polynesiassa oireisten potilaiden seerumista eristetyt kannat.
Zika virus infection is typically asymptomatic or causes a self-limiting febrile illness with rash, headache, arthralgia and conjunctivitis.
Zikavirus aiheuttaa tyypillisesti oireettoman tai lievän, itsestään ohimenevän kuumetaudin, johon voi liittyä esimerkiksi ihottumaa, päänsärkyä, nivelkipuja ja silmätulehduksia.
During the latest epidemic, the increasing numbers of newborns with microcephaly has attained wide concern.
Viimeisimmän epidemian aikana suurta huomioita on kuitenkin herättänyt huomattavasti lisääntynyt vastasyntyneiden mikrokefaliatapausten määrä.
It is transmitted by Aedes mosquitos but also sexually, via blood transfusions and perinatally from mother to foetus.
Zikavirus on Flavivirus-sukuun kuuluva taudinaiheuttaja, joka leviää pääasiassa Aedes-suvun hyttysten välityksellä, mutta myös seksin ja verensiirtojen kautta, sekä äidistä sikiöön.
The virus has also been connected with other neurological disorders, such as Guillain Barré syndrome.
Zikaviruksen onkin osoitettu aiheuttavan mikrokefaliaa ja lisäksi sen yhteydestä kasvaneeseen Guillain-Barré-oireyhtymän esiintyvyyteen epidemia-alueilla on saatu todisteita.
Further studies are warranted to specifically determine the mutations resulting in the increased infectivity of the foetal brain isolate.
Näiden geneettisten muutosten funktion selvittäminen edellyttää lisätutkimuksia, joihin tämä tutkimus luo hyvän pohjan.
Participants’ sleep was measured on two consecutive nights with polysomnography.
Koehenkilöiden unta mitattiin kahtena peräkkäisenä yönä polysomnografialla.
Music listening did not affect memory performance, but it improved sleep quality as manifested in reduced wake after sleep onset, decreased duration of stage N1, stage N2, and non-REM sleep, and an increased percentage of stage N3 sleep when compared to the control condition.
Musiikin kuuntelu ei vaikuttanut muistisuoritukseen, mutta se paransi unen laatua vähentämällä yönaikaista hereilläoloaikaa, lyhentämällä N1-, N2- ja non-REM- unta sekä lisäämällä N3-unen osuutta kontrollitilanteeseen verrattuna.
Slow breathing improved declarative memory performance, but it did not improve sleep quality when compared to the control condition.
Hidas hengitys paransi deklaratiivisen muistin konsolidaatiota mutta ei parantanut unen laatua verrattuna kontrollitilanteeseen.