natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Chronology and the fecundity window and fertile age and kinships of the brood of children and birthing career, on one hand of Theodora’s own and on the other hand of her mother’s, are under specific scrutiny.
Tutkittavana on yhtäältä Theodoran ja toisaalta hänen sukulaisnaistensa lapsikatraiden ja hedelmällisyysvuosien kronologioita, sekä perhesuhteita.
Reason for errors is the kinship term neptis having experienced a mutation of meaning between Classical Latin and some Medieval Latin usage: in Middle Ages, its most usual meaning is ‘daughter of sibling’.
Syynä on latinan kielen sanalle neptis keskiajalla pääasialliseksi muovautunut merkitys 'sisaruksentytär'.
The present study is analyzing the family background of Theodora (d 1246) from Constantinople who in 1203 by marriage became the Duchess of Austria.
Tutkielmassa tarkastellaan Austrian herttuattareksi vuonna 1203 avioituneen konstantinopolilaisen Theodoran (k. 1246) sukutaustaa.
Systematic reconstruction of chronologies of fertile years of ladies in the family, is a tool that facilitates and solidifies prosopographical explorations with tangible frames and ground also generally.
Kokoavasti voi todeta, että hedelmällisyysvuosien kronologioiden systemaattisen tarkastelun voi yleisemminkin odottaa auttavan prosopografisissa kartoitustehtävissä.
Chronologies collected as part of the present study are merely indicative about the correct answer to the research question.
Tutkielmassa kootut kronologiat eivät kuitenkaan ratkaise lopullisesti Theodoran identtisyysongelmaa.
These are usually benign, functional symptoms.
Nämä ovat yleensä hyvänlaatuisia, toiminnallisia oireita.
The number of histological findings increased significantly with age.
Histologisten löydösten määrä lisääntyi merkitsevästi iän myötä.
The suspicion of symptom-based diseases in early childhood was not associated with long-term morbidity at school age.
Varhaislapsuuden oireperusteisten sairauksien epäilyyn ei liittynyt pitkäaikaissairastavuutta kouluiässä.
In infants, spilling or vomiting can also be suspected to be a symptom of food allergy.
Pulauttelua tai oksentelua voidaan imeväisiässä epäillä myös oireeksi ruoka-allergiasta.
Distinguishing children with functional symptoms from those in whom symptoms are associated with disease is often challenging, although guidelines to facilitate differential diagnosis are available.
Toiminnallisista oireista kärsivien erottaminen niistä, joiden oireet liittyvät sairauteen on usein haastavaa, vaikka ohjeita erilaisten yläsuolikanavan oireiden erotusdiagnostiikkaa helpottamaan on saatavana.
There were only a few positive findings in the endoscopy, most non-specific, and the findings rarely led to changes in the child's treatment or follow-up plan.
Positiivisia tähystyslöydöksiä oli vähän ja niistä suurin osa oli luonteeltaan epäspesifejä eivätkä löydökset johtaneet muutoksiin lapsen jatkohoidossa tai –seurannassa.
The use of acid blocker medication at the time of endoscopy did not significantly affect the histological findings.
Happolääkityksen mahdollinen käyttö tähystyksen aikaan ei vaikuttanut merkitsevästi histologisten löydösten määrään.
Of these patients, those whose native language is Finnish (n=175) were invited to an electronic follow-up survey on current symptoms, medications, and GI health-related quality of life (QoL).
Tästä joukosta ne potilaat, joiden äidinkieli on suomi (n=175), kutsuttiin sähköiseen kyselytutkimukseen koskien ajankohtaisia oireita, lääkityksiä ja elämänlaatua.
Regardless of the original cause of the primary upper endoscopy, the results affected treatment or follow-up plans in less than 10% of the patients.
Riippumatta yläsuolikanavan tähystyksen alkuperäisestä syystä, tähystystutkimuksen tulokset vaikuttivat jatkohoitoon alle 10%:lla lapsista.
There were no unsuspected celiac disease cases, and the number of histologically confirmed eosinophilic esophagitis in this group was low (0.3%).
Yllättäen löytyneitä keliakiatapauksia ei ollut, ja histologisesti vahvistettujen eosinofiilisten ruokatorvitulehdusten lukumäärä tässä joukossa oli erittäin pieni (0.3%).
In children with suspicion of GERD, the upper endoscopy findings were normal in 83%.
Lapsilla, joilla oli epäilty refluksitautia, tähystystutkimus oli täysin normaali 83%:lla.
Especially in infants, the findings were minor.
Erityisesti imeväisillä tähystyslöydökset olivat vähäisiä.
Upper endoscopy has traditionally been used to verify or exclude esophagitis in patients with symptoms suggestive of GERD, or to exclude other diseases such as eosinophilic esophagitis.
Yläsuolikanavan tähystystutkimusta (gastroskopiaa) on perinteisesti käytetty ruokatorvitulehduksen todentamiseen tai poissulkemiseen potilailla, joilla on refluksitautiin viittaavia oireita, tai muiden tautien, kuten eosinofiilisen ruokatorvitulehduksen poissulkemiseksi.
The most common histological finding was mild to moderate histological esophagitis (9%).
Yleisin histologinen löydös oli lievä tai kohtalainen ruokatorvitulehdus (9%).
Good availability of endoscopy and lack of data on the long-term prognosis of common upper GI symptoms may have increased the number of upper endoscopies in young children.
Tähystystutkimuksen hyvä saatavuus ja puuttuva tieto yleisesti esiintyvien yläsuolikanavan oireiden pitkäaikaisennusteesta ovat mahdollisesti lisänneet pienille lapsille suoritettujen yläsuolikanavan tähystystutkimusten määrää.
In children who had undergone more than one upper endoscopy, the histological changes either remained unchanged or became less severe.
Lapsilla, joille oli tehty useampi tähystystutkimus, histologiset muutokset joko pysyivät ennallaan tai lievenivät.
In children diagnosed with inflammatory bowel disease using concomitant colonoscopy, upper endoscopy findings (most often mild gastritis) did not require active treatment.
Lapsilla, joilla diagnosoitiin tulehduksellinen suolistosairaus samanaikaisella paksusuolentähystyksellä, yläsuolikanavan tähystyslöydökset (useimmiten lievä gastriitti) eivät vaatineet hoitoa.
The use of anti-acid medications was uncommon, but many parents described their child to use a restricted diet.
Happosalpaajalääkkeiden käyttöä raportoitiin vähän, mutta moni vanhempi kertoi lapsensa noudattavan jotain erityisruokavaliota.
The GI health-related QoL was reported as good by both parents and children older than 8 years of age who responded to the survey.
Lasten vatsaoireisiin liittyvä elämänlaatu oli hyvä sekä vanhempien, että tutkimuskyselyyn vastanneiden yli 8-vuotiaiden lasten raportoimana.
Of the children who had previously undergone a double-blind, placebo-controlled food challenge for symptoms suggestive of GI-CMPA, all had a normal diet after an average of five follow-up years, and mothers reported their children's quality of life as good.
Niistä lapsista, joilla oli aikaisemmin epäilty suolisto-oireiden pohjalta lehmänmaitoallergiaa, kaikilla oli keskimäärin viiden seurantavuoden jälkeen normaali ruokavalio, ja äidit raportoivat lastensa elämänlaadun hyväksi.
Aim: This study aimed to evaluate the diagnostic role of upper endoscopy in children younger than 7 years presenting with non-acute, non-specific GI symptoms.
Tavoite: Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli tutkia yläsuolikanavan tähystystutkimuksen diagnostista merkitystä alle seitsemän vuoden ikäisillä lapsilla, joilla esiintyy pidempiaikaisia, epäspesifisiä maha-suolikanavan oireita.
Patients and methods: The first substudy included children who had undergone primary upper endoscopy at Helsinki University Children’s Hospital in 2006-2016.
Potilaat ja menetelmät: Ensimmäisessä osatyössä tutkimuspopulaation muodostivat alle 7-vuoden ikäiset lapset, joille oli tehty vuosien 2006-2016 aikana Helsingin yliopistollisen sairaalan Lastenklinikalla ensimmäinen yläsuolikanavan tähystystutkimus pidempiaikaisten, epäspesifisten oireiden vuoksi (n=1850).
Vomiting was the most common symptom associated with suspicion of GERD, but none of the symptoms leading to the endoscopy predicted positive findings.
Oksentelu oli yleisin refluksitaudin epäilyyn liitetty oire, mutta mikään tähystykseen johtaneista oireista ei ennakoinut positiivisia tähystyslöydöksiä.
The remaining patients’ records (n=666) were retrospectively searched for data on the symptoms leading to upper endoscopy, the use of anti-acid medication at the time of endoscopy, the endoscopy results, and the impact of the results on the follow-up or treatment plans.
Jäljelle jääneiden lasten (n=666) potilaskertomuksista haettiin takautuvasti tiedot tähystykseen johtaneista oireista, happosalpaajalääkityksen käytöstä ja tähystystutkimuksen tuloksista ja tulosten vaikutuksesta jatkohoitosuunnitelmaan.
In children of developed countries, the most common organic disease in the upper GI tract is gastroesophageal reflux disease (GERD), which refers to troublesome symptoms caused by reflux and related complications such as esophagitis.
Kehittyneissä maissa lasten yleisin sairaus ylemmässä ruoansulatuskanavassa on refluksitauti, jolla tarkoitetaan refluksin aiheuttamia hankalia oireita tai siihen liittyviä komplikaatioita kuten ruokatorvitulehdusta.
Results: In the majority (81%) of the 666 children who had undergone primary upper endoscopy to investigate non-acute, non-specific symptoms, the endoscopy results were completely normal.
Tulokset: Suurimmalla osalla (81%) ensimmäisen osatyön 666 lapsesta tähystyksen tulokset olivat täysin normaalit.
The most common symptoms leading to endoscopy were related to gastroesophageal reflux, and the most common cause of endoscopy was suspicion of GERD.
Yleisimmät tähystykseen johtavat oireet liittyivät mahansisällön takaisinvirtaukseen, ja yleisin syy tähystykselle oli ollut refluksitaudin epäily.
Some of the children (39%) had also undergone 24-hour pH- monitoring, but increased esophageal acid reflux did not predict positive endoscopy findings.
Osalle potilaista (39%) oli tehty myös ruokatorven pH-mittaus, mutta poikkeavan runsas hapan takaisinvirtaus ruokatorvessa ei ennustanut positiivisia tähystyslöydöksiä.
Background: Small children often experience gastrointestinal (GI) symptoms such as regurgitation or abdominal pain.
Tausta: Pienillä lapsilla esiintyy usein ruuansulatuskanavan oireita, kuten mahansisällön takaisinvirtausta ruokatorveen (refluksi) tai vatsakipua.
Also, the early childhood symptoms leading to suspicion of GERD were not associated with long-term use of acid blocker medications at school age, especially if the child did not have underlying diseases predisposing to GERD.
Refluksitaudin epäilyyn ei liittynyt myöskään pitkäkestoista happosalpaajalääkkeen käyttöä, varsinkaan jos lapsella ei ollut refluksille altistavia perussairauksia.
Patients with acute symptoms, a known disease, or a foreign body for which endoscopy was performed, and congenital malformations of the head, neck and respiratory tract or GI tract, as well as patients with antibody-positive suspected celiac disease were excluded from the study.
Poissulkukriteereinä olivat akuutit oireet, tiedossa oleva sairaus, jonka vuoksi tähystys tehtiin tai toimenpidetarve, sekä pään, kaulan ja hengitysteiden tai mahasuolikanavan synnynnäiset epämuodostumat.
The third substudy investigated children who had in early childhood undergone a double-blind, placebo-controlled food challenge due to suspicion of GI-CMPA (n=57).
Kolmannessa osatyössä tutkittiin lapsia, jotka olivat osallistuneet aikaisempaan tutkimusprojektiin suolioireisen lehmänmaitoallergian epäilyn vuoksi ja joille oli tehty varhaislapsuudessa kaksoissokkoutettu ruoka-altistus (n=57).
The aim was also to estimate school-age outcomes of symptoms suggestive of GERD or cow’s milk protein allergy with GI symptoms (GI-CMPA) in early childhood.
Haluttiin myös lisätä tietoa siitä, miten varhaislapsuudessa refluksisairauteen tai suolioireiseen lehmänmaitoallergiaan viitanneet oireet näkyivät lasten elämässä kouluiässä.
The suspicion of GI-CMPA had not been confirmed in the majority (68%) of these patients.
Suurimmalla osalla (68 %) altistus ei ollut vahvistanut ruoka-aineallergia epäilyä.
Based on medical records, after a median of eight years of follow-up, the otherwise healthy children had seldom reported reflux-related complaints.
Sairauskertomustietojen perusteella refluksioireiden esiintyvyys oli yleisesti terveillä lapsilla keskimäärin kahdeksan vuotta diagnostisen tähystystutkimuksen jälkeen vähäinen.
Mothers of both challenge-positive and challenge-negative children were invited to respond to an electronic follow-up questionnaire on children's current GI symptoms, diet, and QoL.
Näiden lasten äidit kutsuttiin vastaamaan sähköiseen kyselytutkimukseen lasten nykyisistä vatsaoireista, ruokavaliosta ja elämänlaadusta.
After the food challenge, two challenge-negative children with on-going GI symptoms had also undergone an upper endoscopy with normal results.
Kahdelle altistusnegatiiviselle lapselle, joiden vatsaoireet olivat jatkuneet, oli tehty ruoka-altistuksen jälkeen yläsuolikanavan tähystystutkimus normaalein tuloksin.
However, 4% of children with initially normal primary upper endoscopy findings were currently using long-term acid blocker medication, with most of them having underlying conditions predisposing them to GER. Of the 175 Finnish-speaking families who were invited to the follow-up survey, 51 parents (29%) completed the questionnaire on their child’s current reflux symptoms and use of anti-acid medications.
Kyselytutkimukseen kutsutuista 175 suomenkielisistä perheistä 51 (29%) palautti kyselylomakkeen, jossa kysyttiin lapsen ajankohtaisista, vanhempien refluksiin liittämistä oireista ja happosalpaajalääkkeiden käytöstä.
Current daily or weekly occurring reflux-related complaints were parentally reported by 24% of survey responders.
Vastauksissan 24% vanhemmista ilmoitti lapsensa kärsineen päivittäin tai viikottain jostakin refluksiin liitetystä oireesta edeltävien 3 kk aikana.
In the second substudy, children who had undergone primary upper endoscopy due to suspicion of GERD (n=254) were further investigated by evaluating the effect of predisposing conditions to GER on endoscopy findings.
Toisessa osatyössä tarkasteltiin lapsia, joille yläsuolikanavan tähystystutkimus oli tehty refluksisairauden epäilyn vuoksi (n=254).
Also, centers performing pediatric upper endoscopies should ensure that their endoscopy indications are in line with the scientifically approved data, reserving the endoscopy for those who most benefit from it.
Myös toimenpidettä suorittavassa yksikössä tarvitaan selkeät, tieteelliseen näyttöön perustuvat toimenpideindikaatiot, jotta tähystystoimenpiteet kohdistuvat niistä eniten hyötyville.
It is essential to educate clinicians referring children to upper endoscopy about the rarity of diagnostic findings in association with non-acute, non-specific GI symptoms in young children.
Pieniä lapsia tähystystoimenpiteeseen lähettävien lääkärien olisi tärkeä olla tietoisia yläsuolikanavan tähystystutkimusten vähäisistä löydöksistä erilaisten epäspesifisten vatsaoireiden selvittelyssä.
Conclusions: Based on this study, the diagnostic role of upper endoscopy is minimal in young children presenting with non-specific, non-acute symptoms.
Johtopäätökset: Pienillä lapsilla, joilla esiintyy pidempiaikaisia, epäspesifisiä maha-suolikanavan oireita, yläsuolikanavan tähystystutkimuksen diagnostinen rooli on tämän työn perusteella vähäinen.
In these patients, the histological degree of changes in the esophageal biopsies remained unchanged or became less severe.
Uusintatähystys oli tehty ainakin kertaalleen 31 potilaalle ja näissä tähystyksissä ruokatorven limakalvon muutosten histologinen aste pysyi ennallaan tai muuttui lievemmäksi.
Also, the current well-being and anti-acid medication use of children in whom the primary upper endoscopy had resulted in normal findings (n=199) was assessed using the Patient Data Repository and Prescription Service.
Tuloksia tarkasteltiin vielä erikseen niiden lasten osalta, joilla refluksin vuoksi varhaislapsuudessa tehty tähystystutkimus oli ollut löydöksiltään normaali (n=199).
Moreover, no subsequent dietary restrictions occurred in children investigated due to an early childhood suspicion of GI-CMPA.
Tähystystutkimuksen aikaisia tuloksia tarkasteltiin sen valossa, oliko lapsella refluksille altistavaa perussairautta.
None in the cohort had erosive esophagitis.
Yhdelläkään lapsella ei todettu haavaista (erosiivista) ruokatorvitulehdusta.
The loss of this stabilizing function of the TFLL is believed to play a central role in the development of most cases of dry eye disease.
Tämän vakauttavan mekanismin heikentymisen uskotaan olevan keskeisessä roolissa useimpien kuivasilmäisyystapausten synnyssä.
The lipids studied in this work cover most of the lipid classes that are found in the TFLL, namely wax esters (WEs), cholesteryl esters (CEs), Type II diesters (DiE), and O-acyl-ω-hydroxy fatty acids (OAHFAs).
Tässä työssä tutkittiin kyynelkalvon päälipidiluokkia, kuten vahaestereitä (VE), kolesteroliestereitä, tyypin 2 diestereitä ja O-asyyli-ω-hydroksirasvahappoja (OAHRH).
The organization and evaporation resistance of each lipid class was studied experimentally using a Langmuir trough model system, and this work was complemented by molecular dynamics simulations.
Jokaisen lipidiluokan muodostamien kalvojen rakennetta ja haihtumisresistanssia tutkittiin kokeellisesti Langmuir-altaaseen perustuvilla mallikalvojärjestelmillä, ja kokeellisen työn tukena käytettiin molekyylidynamiikkasimulaatioita.
The tear film can be divided into two separate layers: the aqueous layer, which makes up the bulk of the tear film, and a thin tear film lipid layer (TFLL), which covers the aqueous layer.
Kyynelkalvo voidaan jakaa kahteen kerrokseen: vesikerrokseen, joka muodostaa pääosan kyynelkalvosta, ja ohueen lipidikerrokseen, joka peittää kyynelkalvon vesikerroksen.
Further, the effects of interfacial organization of different lipid classes on the evaporation resistance was studied to understand how these structural characteristics are related to the evaporation resistance of the TFLL.
Lisäksi tutkittiin, kuinka eri lipidiluokkien muodostamat rakenteet liittyvät niiden haihtumista estäviin ominaisuuksiin, ja näin pyrittiin ymmärtämään, miten nämä rakenteet liittyvät kyynelkalvon lipidikerroksen haihtumisresistanssiin.
The TFLL is considered to stabilize the tear film by slowing down evaporation of water from the aqueous tear film.
Lipidikerros vakauttaa kyynelkalvoa hidastamalla veden haihtumista kyynelkalvon vesikerroksesta.
This thesis project identified OAHFAs and WEs as the most important lipid classes related to TFLL evaporation resistance.
Työssä saatiin selville, että OAHRH:t ja VE:t ovat tärkeimpiä lipidiluokkia kyynelkalvon lipidikerroksen haihtumisresistanssin kannalta.
In this thesis, the aim was to gain insight into the molecular level structure of the TFLL by dissecting how different lipids in the TFLL organize at the aqueous interface.
Tämän väitöskirjan tavoitteena oli tuottaa tietoa kyynelkalvon lipidikerroksen molekyylitason rakenteesta tutkimalla, kuinka lipidikerroksessa esiintyvät lipidit järjestyvät vesirajapinnassa.
The ocular surface is covered by the tear film that provides a smooth optical surface required for clear vision, offers lubrication necessary for eye movement, and maintains a suitable microenvironment for the ocular surface cells.
Kyynelkalvo voitelee silmän pintaa mahdollistaen silmien ja silmäluomien liikkeet, ylläpitää sopivaa ympäristöä silmän pinnan soluille ja tekee silmän pinnasta sileän, mikä mahdollistaa terävän näön.
However, the structure of the TFLL remains poorly characterized, and currently no consensus exists on the molecular level organization within the TFLL.
Lipidikerroksen rakenne tunnetaan kuitenkin huonosti, eikä sen molekyylitason järjestyksestä ole selvyyttä.
Due to this lack of understanding of TFLL organization on a molecular level, the basis underlying the stabilizing mechanism has remained unclear.
Tästä syystä myöskään lipidikerroksen kyynelkalvoa vakauttavan mekanismin perustaa ei ole selvitetty molekyylitasolla.
The evaporation resistance of both OAHFAs and WEs was related to the formation of solid monomolecular structures at the aqueous interface.
Sekä OAHRH:jen että VE:ien haihtumisresistanssi liittyi yhden molekyylin paksuisen kerroksen leviämiseen veden pinnalle ja kiinteän rakenteen muodostumiseen vesirajapintaan.
WEs formed solid crystals of monomolecular thickness at the aqueous surface, which spread to cover the surface at a narrow temperature range below the melting point of the WE facilitated by coexistence with a disordered WE monolayer.
Vahaesterit kuitenkin levisivät kiinteäksi kerrokseksi vain kapealla lämpötila-alueella niiden sulamispisteen alapuolella.
For each lipid class, model compounds representing the most abundant lipids in the TFLL were used.
Näistä lipidiluokista valittiin malliyhdisteitä, joilla pyrittiin kuvaamaan kyynelkalvon lipidikerroksessa esiintyviä lipidejä.
Instead, these results suggest that polar TFLL lipids, mainly OAHFAs, form a condensed monolayer that is directly responsible for the evaporation resistance of the TFLL.
Sen sijaan tulokset viittaavat siihen, että OAHRH:jen muodostama kiinteä kerros kyynelkalvon vesikerroksen ja lipidikerroksen rajapinnassa on kyynelkalvon haihtumisresistanssin taustalla.
Long-chained OAHFAs formed a solid monolayer phase on the aqueous interface that provided up to 5 s/cm of evaporation resistance, making OAHFAs even more effective in resisting evaporation than WEs.
Pitkäketjuisten OAHRH:jen muodostamat kiinteät kalvot hidastivat veden haihtumista tutkituista lipideistä tehokkaimmin.
However, such condensed monolayers inhibited the spreading of nonpolar CE multilayers, which challenges the role of polar lipids in spreading and stabilizing the TFLL.
Tämän työn tulosten perusteella poolittomat kolesteroliesterit eivät kuitenkaan leviä kiinteän OAHRH-kerroksen pinnalle.
This thesis outlines the mitochondrial DNA variation among present-day Finns in a Bayesian framework.
Tämä väitöskirja tarkastelee nykysuomalaisten mitokondriaalista koostumusta Bayesilaisessa viitekehyksessä.
Mitochondria contain their own genome, mitochondrial DNA (mtDNA), which is a double-stranded circular molecule.
Mitokondrioilla on muusta perimästä erillinen rengasmainen genominsa, mitokondriaalinen DNA (mtDNA), joka periytyy äidiltä kaikille jälkeläisille.
The geographical distribution of haplogroups among contemporary populations is well-known – for instance, the majority of Europeans exhibit mitochondrial lineages H, U, J, K, T and V. Ancient DNA research has uncovered that lineage U was already highly prevalent among the earliest hunter-gatherer settlers of Europe, whereas the gradual spread of agriculture from the Near East that started approximately 10,000 years ago brought along new people and hence also novel mitochondrial lineages (H, J, K and T).
Viime vuosikymmeninä muinais-DNA-tutkimus on valottanut lukuisten mitokondriolinjojen alkuperää ja tiedämme, että esimerkiksi Euroopassa huomattava enemmistö kivikautisista metsästäjä-keräilijöistä edusti haploryhmää U. Maatalouden levitessä Lähi-Idästä noin 10,000 vuotta sitten saapui Eurooppaan kulttuurisen innovaation mukana lukuisia uusia haploryhmiä, kuten linjat H, J, K sekä T. Yhä tänä päivänä eurooppalaiset edustavat näitä eri alkuperää olevia haploryhmiä suomalaisten mitokondriaalisen rakenteen muistuttaessa pitkälti muita Euroopan väestöjä.
The population history for Finn-characteristic lineages was more in accordance with what is known through other data types, such as Y-chromosomal and archaeological data.
Havainnot mtDNA-linjojen Suomen sisäisestä rakenteesta sekä muista eurooppalaisista erottuvasta ‘suomalaiskomponentista’ ovat linjassa sen kanssa, mitä suomalaisten taustoista tiedetään aiempien, esimerkiksi Y-kromosomianalyyseihin ja arkeologisiin löytöihin perustuvien, tutkimusten perusteella.
When further partitioning the Finnish samples based on their inclusion in ‘local’ and ‘non-local’ lineages, two notably different demographic trajectories were obtained.
Osittamalla äitilinjamme tähän ‘suomalaiskomponenttiin’ sekä muihin haploryhmiin, näemme toisistaan poikkeavat väestöhistoriat.