natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the co-located campuses of this study, pupils and students displayed awareness of the language boundaries constructed through the separation of physical space and educational practices.
Oppilaat ja opiskelijat osoittivat tietoisuutta fyysisen tilan ja koulunkäynnin eriyttämisen kautta rakentuneista kielirajoista.
The premise of language management was a rather conventional understanding of languages as countable and bounded entities, whose hierarchies were defined along with national language policies.
Kielipolitiikan lähtökohtana oli tavanomainen ymmärrys kielistä rajattuina entiteetteinä, joiden suhteet määritellään kansallisessa kielipolitiikassa.
In consequence, the Swedish-speaking schools in Finland are monolingual and there are no bilingual schools providing education in both Finnish and Swedish.
Sen seurauksena Suomen ruotsinkieliset koulut ovat yksikielisiä eikä maassa ole kaksikielistä opetusta suomeksi ja ruotsiksi tarjoavia peruskouluja.
The separation seemed to cause alienation between the pupils and students in these schools but resistance to the linguistic and cultural categories was also articulated and practised.
Erillisyys vaikutti etäännyttävän kieliparikoulujen lapsia ja aikuisia toisistaan mutta toisaalta herätteli myös kyseenalaistamaan kielellisiä ja kulttuurisia stereotypioita.
This study concludes that observing language policies through their spatial dimension in language policy discourses as well as in educational practice enables a more profound understanding of their connection to equality and difference-making in education.
Tutkimuksen keskeinen johtopäätös on, että kielipolitiikan tilallinen analyysi mahdollistaa syvällisemmän ymmärryksen sen kytköksestä koulutukselliseen tasa-arvoon ja erontekoihin koulujen arjessa.
In the Swedish-speaking school in Finland, the spatial management was framed by the presence of the Finnish-speaking school as a potential threat, which also seemed to strengthen the underlying norm of monolingualism and the ideal of a monolingual space.
Kieliparikouluissa suomenkielisen koulun läheisyys esitettiin mahdollisena riskitekijänä, mikä vaikutti myös vahvistavan yksikielisyysnormia ja tarvetta kielten erotteluun.
Finland is an officially bilingual country with Finnish and Swedish as national languages, and basic education is organised separately for both language groups.
Suomi on virallisesti kaksikielinen maa, jonka kansalliskielet suomi ja ruotsi on erotettu toisistaan perusopetuksessa.
However, the problems related to the realisation of bilingual education for the Sweden Finns have been extensively pointed out.
Tästä huolimatta esimerkiksi kaksikielisen opetuksen saatavuusongelmat ovat yleisesti tiedossa.
The findings indicate that spatial ideologies were present in many ways in how language policies were discussed and practiced in the schools studied.
Tutkimus esittää, että tilaa koskevat uskomukset ja periaatteet, tilalliset ideologiat, olivat monella tapaa läsnä koulujen kielipolitiikassa.
The ethnographic data was generated at various sites: co-located primary and high school campuses in Finland and a bilingual Sweden Finnish school in Sweden.
Etnografinen aineisto on tuotettu useassa paikassa: kahdella suomalaisella kieliparikampuksella, jossa suomen- ja ruotsinkieliset alakoulut ja vastaavasti lukiot jakavat koulutilat sekä kaksikielisessä ruotsinsuomalaisessa koulussa Ruotsissa.
The physical school space and its possession was typically presented by the school staff as a precondition for the protection of a minority language.
Opettajien puheissa fyysinen koulutila yhdistettiin ajalliseen jatkuvuuteen ja vähemmistökielen suojelemiseen.
In the Sweden Finnish school in Sweden, the shortcomings in language and minority policies were pointed out by the educators as threatening the position of Finnish in the Swedish educational system.
Ruotsinsuomalaisessa koulussa henkilökunta toi esiin monia suomen kielen asemaan liittyviä epäkohtia ruotsalaisessa koulujärjestelmässä ja yhteiskunnassa laajemmin.
This study considers questions related to language policy, space and power in the context of co-located Finnish- and Swedish-speaking schools in Finland and a bilingual Sweden Finnish school in Sweden.
Väitöskirjassa tarkastellaan kielipolitiikkaan, tilaan ja valtaan liittyviä kysymyksiä kaksikielisissä kouluympäristöissä Suomessa ja Ruotsissa.
The separation of the national languages in the educational system of Finland has been pointed out in societal and scientific debate as protecting the vitality of Swedish in Finland.
Yksikielinen koulutila on julkisessa keskustelussa esitetty ruotsin kielen elinvoimaisuutta tukevana tekijänä.
However, like the language agendas, the premises and goals of spatial language management varied among the co-located schools and the bilingual school.
Kielipolitiikan tilalliset seuraukset olivat kieliparikouluissa ja kaksikielisessä koulussa keskenään erilaiset.
The ethnographic observations show that in addition to the shortcomings in minority and language policies, the present marketisation of education policies had tangible implications for the everyday life of the Sweden Finnish school.
Etnografiset havainnot osoittavat lisäksi, että ruotsalaisen koulutusjärjestelmän markkinoistuminen näkyi ruotsinsuomalaisen koulun arjessa.
The representations related to Finnish in Sweden seem to be changing but were still classed and devaluing in places, which, according to the ethnographic data, seemed to hinder the recognition of Finnish as a right and a resource.
Suomalaisuuden representaatiot ovat muuttumassa Ruotsissa myönteisemmiksi mutta suomen kieltä ei vieläkään itsestään selvästi tunnistettu oikeudeksi tai resurssiksi kouluarjessa ja monissa vuorovaikutustilanteissa kaksikielisen koulun hallitseva normi oli ruotsinkielisyys.
However, this study also shows that co-located campuses can be considered as sites in which the premise of linguistic and spatial separation of the national languages in education is challenged and re-negotiated.
Toisaalta kieliparikouluissa myös haastettiin ja neuvoteltiin uudelleen eriyttävää kielipolitiikkaa.
The second article examines the recognition of linguistic value and the spatiality of linguistic resources in language policy discourse and the everyday practices of co-located and bilingual schools.
Tutkimus selvittää etnografisin menetelmin, millaisia merkityksiä tilalle annetaan kielipoliittisissa diskursseissa ja miten tilallisia järjestyksiä tuotetaan kaksikielisissä kouluympäristöissä.
In Finland, the reconstruction of a Swedish-speaking school space was understood as a spatial ideology established in the institutions, whereas in Sweden the Finnish-speaking spaces were considered to be repeatedly reconstructed by the educators through the daily spatial practices.
Suomessa keskustelua ruotsinkielisestä koulusta jäsensi tilallinen ideologia, joka kiinnittyi yksikieliseen instituutioon ja koulun fyysiseen erillisyyteen.
In Sweden, Finnish has been officially recognised as a national minority language since 2000.
Ruotsissa suomen kieli on kansallinen vähemmistökieli, jonka oikeudet tunnustetaan kieli- ja koulutuslainsäädännössä.
At the same time, the lack of bilingual schools has been increasingly presented as problematic with regard to promoting linguistic diversity and language learning.
Koulu on instituutio, jossa kielipolitiikan lähtökohtia ovat perinteisesti olleet yksikielisyys ja kielten erottelu.
The prognosis is poor, with approximately 40% of the patients dying within one month, and a large number of the survivors remaining with major disabilities.
Noin 40 % sairastuneista menehtyy kuukauden kuluessa, ja suuri osa selviytyvistä vammautuu.
The recovery was evaluated by a combination of revisiting the electronic medical records and a telephone call.
Toipumista arvioitiin sairauskertomusmerkinnöistä ja puhelinsoitolla.
The risk for epilepsy was similar with other ICH patients.
Riski sairastua epilepsiaan oli verrannollinen muihin potilaisiin.
The patients were interviewed during hospital stay, and given structured questionnaires.
Potilaita haastateltiin sairaalassa oloaikana, ja he saivat kyselylomakkeet täytettäväkseen.
A total of 277 primary ICH patients were recruited to the prospective part of the study, of which 250 could be included in the risk factor analysis, 97 were able to provide consistent answers on the trigger questions, and 124 returned the quality of life questionnaire.
Potilaista 250 voitiin sisällyttää tapaus-verrokkitutkimukseen, 97 potilasta pystyi vastaamaan luotettavasti trigger-kysymyksiin ja 124 potilasta palautti elämänlaatukyselylomakkeet.
Non-traumatic intracerebral hemorrhage (ICH) is caused by a rupture of a brain artery leading to blood penetration into brain parenchyma.
Ei-traumaattinen aivoverenvuoto aiheutuu aivovaltimon seinämän rikkoontumisesta, mikä johtaa veren purkautumiseen aivokudokseen.
Our studies brought novel insights in lesser studied aspects of ICH.
Tutkimuksemme toi uusia näkökulmia aivoverenvuodon vähemmän tutkittuihin puoliin.
Hemorrhages related to tumor, trauma, ischemic stroke, vascular malformations, and other structural abnormalities were excluded.
Aivoverenvuodot, jotka liittyivät aivokasvaimeen, traumaan, aivoinfarktiin, vaskulaariseen malformaatioon tai muuhun rakenteelliseen poikkeavuuteen jäivät tutkimuksen ulkopuolelle.
The prospective part of the study included patients admitted to the Helsinki University Hospital between May 2014 and December 2016.
Tutkimukseen rekrytoitiin Helsingin yliopistollisessa sairaalassa aikavälillä 5/2014-12/2016 hoidettuja aivoverenvuotoon sairastuneita potilaita.
HRQoL at 3 months after ICH was measured using the European Quality of Life Scale (EQ-5D-5L), and the 15D scale.
Elämänlaatu kolmen kuukauden kohdalla sairastumisesta selvitettiin EQ-5D-5L- ja 15D-lomakkein.
Hypocalcemic ICH patients had larger ICH volumes than normocalcemic patients.
Hypokalseemisten potilaiden aivoverenvuodot olivat suurempia kuin normokalseemisilla.
Few were diagnosed with depression, or had antidepressant medication.
Vain harvalla oli tiedossa oleva masennusdiagnoosi tai -lääkitys.
Controls were matched by age and sex, and randomly selected from the participants of the FINRISK study, a large Finnish population survey on risk factors of chronic non-communicable diseases.
Kontrollihenkilöt valikoitiin sattumanvaraisesti iän ja sukupuolen perusteella FINRISKI-tutkimuksesta.
We also studied the effect of hypocalcemia on ICH volume and mortality.
Halusimme selvittää, miten hypokalsemia vaikuttaa aivoverenvuodon kokoon ja aivoverenvuotopotilaiden kuolleisuuteen.
In our study, we found that ICH patients had more often fatigue prior to their ICH than the controls of similar sex and age.
Tutkimuksessa havaitsimme, että aivoverenvuotopotilaat kärsivät saman ikäisiä ja sukupuolisia verrokkejaan enemmän uupumuksesta jo ennen sairastumistaan.
The retrospective part included a registry of 1013 consecutive ICH patients admitted to the Helsinki University Hospital between January 2005 and March 2010, and the substudy on hypocalcemia included 447 of the patients that had computed tomography (CT) of the brain and serum/plasma ionized calcium taken within 72 hours of symptom onset and within 12 hours of each other.
Lisäksi tutkimuksessa käytettiin jo olemassa olevaa 1013 aivoverenvuotopotilaan aineistoa, johon on koottu kaikki Helsingin yliopistollisessa sairaalassa aikavälillä 1/2005-3/2010 hoidetut aivoverenvuotopotilaat.
We further determined how occipital location, the rarest single-lobe location, affects the outcome of the patients.
Tutkimme, miten aivoverenvuodon sijainti takaraivolohkossa vaikuttaa potilaiden toipumiseen.
We aimed to assess factors in our population-based cohort of ICH patients that have been less studied, and gained less attention in earlier studies, taking into consideration novel factors such as feelings of depression and fatigue prior to the index ICH.
Tässä väitöskirjassa selvitettiin vähemmän tutkittuja aivoverenvuodon riskiin, toipumiseen ja elämänlaatuun liittyviä tekijöitä, ottaen huomioon myös ennen sairastumista koetut mielialatekijät ja uupumus, sekä sairastumishetkelle mahdollisesti altistavia trigger-tekijöitä.
HRQoL after ICH was associated with the severity of the stroke, comorbidities, and age.
Aivoverenvuodon jälkeinen elämänlaatu assosioitui aivohalvausoireiston vakavuuteen, taustasairauksiin ja ikään.
There is no proven effective medical or surgical treatment option, treatment being mainly supportive in nature, with management in dedicated stroke units reducing mortality and morbidity.
Hoitokeinot ovat pääosin elintoimintoja tukevia, eikä tehokkaaksi osoitettua lääkkeellistä tai kirurgista hoitoa ole keksitty.
Compared to other ICH patients, occipital ICH patients were younger, had milder neurological deficits, smaller ICH volumes, more often structural etiology, and better outcomes.
Verrattuna muihin aivoverenvuotopotilaisiin, takaraivolohkon aivoverenvuotoon sairastuneet olivat nuorempia, lievempioireisia, ja heidän aivoverenvuodot olivat pienempiä.
Their higher mortality rate is likely mediated through larger ICH volumes.
Suurempi osa hypokalseemisista potilaista menehtyi, mikä todennäköisesti johtui kookkaammista vuodoista.
Of the triggering factors present immediately prior to the onset of ICH, physical triggers as a group were associated with the onset time.
Oletetusti verenpainetauti assosioitui aivoverenvuodon riskiin ja fysikaaliset triggerit ryhmänä aivoverenvuodon tapahtumahetkeen.
However, in our study, feelings of depression before ICH had stronger influence on reporting depression/anxiety after ICH than stroke severity-related and outcome parameters.
Merkittävimpänä tekijänä aivoverenvuodon jälkeisiin mielialaoireisiin olivat kuitenkin mielialaoireet jo ennen sairastumista.
New insights into intracerebral hemorrhage
Rekrytoimme tutkimukseen 277 aivoverenvuotopotilasta.
The modulation of systems biology was investigated in two longitudinal study settings by examining multi-dimensional datasets on serum metabolomics, plasma lipid metabolism regulating enzyme activities and protein contents, leukocyte transcriptomics, blood cell distribution, cytokine profile, and immunoglobulin G glycosylation.
Muutoksia systeemibiologiassa tutkittiin kahdessa pitkittäisessä tutkimusasetelmassa tarkastelemalla muutoksia seerumin metabolomiikassa, plasman lipidiaineenvaihduntaa säätelevissä entsyymeissä ja proteiineissa, valkosolujen transkriptomiikassa, verisolujen määrissä, sytokiiniprofiilissa ja immunoglobuliini G:n glykosylaatiossa.
In this thesis, the aforementioned gaps in knowledge were addressed by studying how i) substantial weight loss followed by weight regain (n=42), and ii) resistance training and associated body composition changes (n=59), affect the systems biology factors in healthy normal-weight individuals.
Väitöskirja pyrkii täydentämään tietoa siitä, miten i) merkittävä painonpudotus ja painon uudelleenpalautuminen (n=42) sekä ii) voimaharjoittelu ja siihen liittyvät kehonkoostumuksen muutokset (n=59) vaikuttavat systeemibiologiaan entuudestaan terveillä normaalipainoisilla yksilöillä.
In conclusion, the results of this thesis show that further beneficial modulation of body composition even among healthy normal-weight individuals by exercise training and/or energy restriction has positive effects on the cardiometabolic profile, thus suggesting attenuated risk for future cardiovascular events.
Väitöskirjan tulokset osoittavat, että suotuisat muutokset kehonkoostumuksessa jopa entuudestaan normaalipainoisilla yksilöillä harjoittelun ja/tai energiavajeen seurauksena ovat yhteydessä suotuisampaan sydän- ja verisuonitautien riskitekijäprofiiliin.
To date, the systems biology effects of body composition, exercise training, and energy availability alterations among healthy normal-weight individuals are relatively unknown.
Kehonkoostumuksen, liikuntaharjoittelun ja energiasaatavuuden muutoksien vaikutuksia systeemibiologiaan normaalipainoisten ihmisten osalta on tutkittu melko vähän tähän päivään mennessä.
Many people engage in intense diet and exercise training programs in an attempt to pursue improved aesthetic appearance and health.
Nykypäivänä lukuisat ihmiset tavoittelevat parempaa ulkonäköä ja terveyttä noudattamalla tiukkoja ruokavalio- ja harjoitusohjelmia.
Overall, the findings of this thesis together with future studies may help to guide future exercise and dietary recommendations for normal-weight individuals (e.g., athletes, general population) wishing to aim for enhanced performance, aesthetic appearance, well-being, and longevity.
Väitöskirjan löydökset yhdessä uusien tutkimustulosten kanssa voivat auttaa tulevaisuudessa kehittämään ravinto- ja liikuntasuosituksia entuudestaan normaalipainoisille yksilöille, jotka tavoittelevat entistä esteettisempää ulkonäköä, parempaa terveyttä ja suorituskykyä.
In addition, insight into novel molecular pathways mediating immune-system dysregulation and immunosuppression after prolonged periods of low-energy availability and a high amount of exercise was provided, suggesting that weight loss to low levels of fat mass may also mediate potentially adverse health effects.
Lisäksi, väitöskirja antaa uutta tietoa systeemibiologisista tekijöistä ja mekanismeista, jotka mahdollisesti välittävät immunosuppressiota ja immuunijärjestelmän säätelyn muutoksia pitkittyneen energiavajeen ja runsaan harjoittelun aikana.
It was also characterized that many of the weight loss mediated effects seem to be transient as weight regain was able to reverse the observed changes in measured systems biology parameters.
Väitöstutkimuksessa osoitettiin myös painonpudotuksesta aiheutuneiden fysiologisten muutosten olevan väliaikaisia ja palautuvan ennalleen painon noustesssa alkuperäisiin lukemiin.
Systems biology approaches can be used to evaluate human physiology and molecular signatures at the cellular level in a systematic manner.
Systeemibiologian avulla kyetään arvioimaan muutoksia solutason metaboliassa, metaboliareiteissä ja niiden säätelyssä.
Depending on the nature, dose, and intensity of these regimens, there may be positive or even negative effects on human physiology.
Tiukoilla elämäntapoja muokkaavilla ruokavalio- ja harjoitusohjelmilla voi olla positiivisia, mutta myös negatiivisia vaikutuksia terveyteen.
Secondly, in-depth analysis of NMII assembly and its recruitment to stress fibers unraveled the role of a chaperone UNC-45a in regulating both of these events, and further extended its chaperone activity to assist the cortical myosin 1C assembly.
Julkaisussa II, selvitimme UNC-45a saperonin kriittisen roolin sekä NMII:en laskostumisessa että tämän myosiinin integroinnissa stressisäikeisiin, jotka mielenkiintoisesti tapahtuvat UNC-45a saperonin eri domeenien ohjaamana.
Although the composition, function and regulation of stress fibers have been studied quite extensively, we do not have a comprehensive understanding of how they are generated and maintained in various cells and tissues displaying diverse morphology and notable plasticity in the means of utilizing these contractile structures.
Vaikkakin stressisäikeiden rakenne ja toimintaperiaatteet tunnetaan jo varsin hyvin, niiden muodostumismekanismit ja säätely eri solu- ja kudosympäristöissä ovat vielä varsin puutteellisesti ymmärrettyjä.
Whereas e.g. fine motor skills and rhythmic contractions of the heart depend on highly organized sarcomeres, each undergoing similar degree of shortening through thin actin filaments sliding in-between the myosin filaments, the non-muscle cells exhibit much more dynamic actomyosin structures: the stress fibers.
Vaikka stressisäikeiden rakenne muistuttaa sarkomeereja ne ovat vähemmän organisoituneita, selkeästi dynaamisempia ja sisältävät keskeisenä komponenttina non-muscle myosiini II (NMII) proteiinia.
Lastly, we demonstrated that actin stress fibers have an intimate and reciprocal, plectin-mediated relationship with vimentin intermediate filaments that extends to controlling the morphogenesis and nucleus positioning in migrating cells.
Viimein, julkaisussa IV, havaitsimme kuinka stressisäikeet ja keskikokoiset säikeet vuorovaikuttavat keskenään vaikuttaen solun liikkumiseen sekä määrittävät tuman solunsisäisen sijainnin.
The motor protein myosin binding to filamentous actin and dislocating it, forms the basis for all eukaryotic cells and tissues to undergo higher order transformations such as cell division, migration and differentiation.
Myosiinikimppujen sitoutuminen aktiinisäikeisiin ja näiden kahden rakenteen liikkuminen toistensa lomaan muodostaa perustan kaikille aitotumallisten solujen keskeisille mekanistisille toiminnoille.
In this thesis work, I studied the formation, maintenance and recycling of stress fiber structures in human osteosarcoma (U2OS), mouse embryonic fibroblast (MEF) as well as in canine kidney epithelial (MDCK) cells.
Tässä väitöskirjassa esitetyissä tutkimuksissa olen tutkinut stressisäikeiden muodostumista, niiden kierrätystä rakennettaessa uusia kudosspesifisiä stressisäikeitä ja vuorovaikutusta muiden solun tukirakenteiden kanssa.
Thirdly, we uncovered that stress fiber precursors are reorganized and packed into peripheral thin bundles upon epithelial cell-cell contact formation and this can be reversed by inhibiting AMPK-VASP pathway.
Epiteelisolukon solu-solukontakteja kiertävät vyöliitokset jotka yhdistyvät solujen laidoilla oleviin solunsisäisiin supistumiskykyisiin säikeisiin.
Taken together, these studies bring forth the principal protein controlling the NMII-filament assembly and stability, broaden our understanding on the versatility in generating contractile actomyosin structures in different cell types and demonstrate how interconnected stress fibers are to other cytoskeletal elements.
Itse NMII:n proteiinitason säätely ja sen integroituminen muodostuviin stressisäikeisiin ovat luonnollisesti oleellisia tekijöitä stressisäikeiden synnyssä mutta edelleen puutteellisesti tunnettuja.
Methods: The sample of this study was obtained from the 0.5-, 8- and 12-year cohorts of the Glaku- research project which initiated in 1998.
Menetelmät: Tutkimuksen aineisto on peräisin vuonna 1998 alkaneen Glaku-tutkimusprojektin 0.5-, 8- ja 12-vuotisseurannoista.
The final sample consisted of those mothers (n = 128) and fathers (n = 48) who had rated their child’s temperament at all the three timepoints.
Lopulliseen otokseen valikoituivat ne äidit (n = 128) ja isät (n = 48), joilta oli saatavilla tiedot lapsen temperamentista kaikkina kolmena mittausajankohtana.
Parental ratings of child temperament were derived using the age appropriate questionnaires within the theoretical framework of Rothbart: the Infant Behavior Questionnaire (IBQ) in infancy, the Children’s Behavior Questionnaire (CBQ) in middle childhood and the Early Adolescence Temperament Questionnaire-Revised (EATQ-R) in early adolescence.
Lapsen temperamenttia arvioitiin kussakin ikävaiheessa vanhempien täyttämillä Rothbartin temperamenttiteorian mukaisilla kyselylomakkeilla: vauvaiässä the Infant Behavior Questionnaire (IBQ) -kyselyllä, keskilapsuudessa the Children’s Behavior Questionnaire (CBQ) -kyselyllä ja nuoruusiässä the Early Adolescence Temperament Questionnaire-Revised (EATQ-R) -kyselyllä.
The stability can be considered either homotypic, when the phenotype of the trait remains the same at different ages, or heterotypic, when the phenotype of the trait changes as the child grows.
Pysyvyys voi olla homotyyppistä, jolloin piirteen ilmiasu säilyy samanlaisena eri ikäkausien läpi, tai heterotyyppistä, jolloin piirteen ilmiasu muuttuu lapsen kasvaessa.
Additionally, the study examined whether there are any differences between maternal and paternal ratings of child temperament stability.
Lisäksi tutkimuksessa tarkasteltiin, havaitaanko äidin ja isän antamien arvioiden välillä eroja lapsen temperamentin pysyvyyden suhteen.