natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The study population included three complete age-cohorts (40-, 50- and 60-year-olds at entry), a total of 6,874 men and women.
Kyseessä on seurantatutkimus, jossa tutkimusväestön muodostivat kaikki tutkimuksen alkaessa 40-, 50- ja 60-vuotiaat tamperelaiset miehet ja naiset, yhteensä 6874 henkilöä.
The association was strongest when varicose veins were the exposure and arterial disease or congestive heart failure the outcome, which indicates that varicose veins are a potential early consequence and arterial disease and congestive heart failure late consequences of a common etiological or pathogenetic component of these diseases.
Yhteys suonikohjujen ja valtimotautien välillä oli vahvin kun suonikohjut edelsivät valtimotautia, minkä perusteella ne saattavat johtua osittain yhteisistä syistä tai yhteisestä taudin kehittymisen mallista, jossa suonikohjut ovat aikaisempi ja valtimotauti sekä sydämen vajaatoiminta myöhäisempiä ilmentymiä.
A five-year follow-up study was conducted in a general population in Tampere, Finland.
Tampereen suonikohjututkimuksessa on kerätty tiedot kolmesta tamperelaisesta ikäryhmästä.
The aim of the study was to find out the incidence of varicose veins in a middle-aged population and to assess the role of the sex, age, overweight and education in the etiology of varicose veins.
Suonikohjutautia sairastavilla lisääntynyt riski sairastua sydän- ja verisuonisairauksiin Tampereen suonikohjututkimuksessa Väitöskirjatyössä selvitettiin suonikohjutaudin ilmaantuvuus keski-ikäisessä väestössä ja arvioitiin sukupuolen, iän, ylipainon sekä koulutuksen merkitystä suonikohjutaudin riskitekijöinä.
The association between varicose veins and cardiovascular diseases (arterial disease, hypertension and congestive heart failure) was studied.
Lisäksi tutkimuksessa selvitettiin suonikohjutaudin yhteyttä sydän- ja verisuonisairauksiin (joiksi tutkimuksessa katsottiin alaraajojen tai muu valtimotauti, verenpainetauti ja sydämen vajaatoiminta).
New varicose veins appeared more often in middle-aged women than in men, IOR 2.4 (1.7 3.4).
Uudet suonikohjut ilmaantuivat useammin naisille kuin miehille.
Subjects with arterial disease and with congestive heart failure, but not with hypertension, had significantly higher prevalence of varicose veins than those free of the disease.
Suonikohjutautia sairastavilla oli suurentunut vaara sairastua valtimotautiin ja sydämen vajaatoimintaan verrattuna henkilöihin, joilla suonikohjuja ei ollut.
There was an association between varicose veins and arterial disease and congestive heart failure but not between varicose veins and hypertension.
Tutkimuksessa havaittiin yhteys suonikohjujen ja valtimotautien sekä sydämen vajaatoiminnan välillä.
The response rate was 81% (5,568 subjects responded) at the beginning of the study and of those 88% (4,903 subjects responded) after the follow-up period.
Tutkimustiedot kerättiin kirjekyselyn avulla vuonna 1989 ja viiden vuoden seuranta-ajan jälkeen vuonna 1994.
The incidence of varicose veins was significantly higher in women with arterial disease, IOR 2.2 (1.1.
Lisäksi valtimotautia sairastaville naisille ilmaantui merkitsevästi enemmän suonikohjuja kuin valtimotaudin suhteen terveille naisille.
Higher age and level of education could not be confirmed as risk factors of varicose veins.
Koulutustaso ei vaikuttanut merkitsevästi uusien suonikohjutapausten ilmaantuvuuteen.
Based on the proper design with follow-up and incidence rates female sex and overweight were risk factors of varicose veins.
Suonikohjujen ja ylipainon välinen yhteys vaikutti selvältä: mitä suurempi oli painoindeksi, sitä suurempi oli suonikohjutaudin riski.
Doing governance: The discursive construction of media education policy
Hallinnan tekemiset: Mediakasvatuspolitiikan diskursiivinen tuottaminen
It is also noteworthy that the critical subject position was in a minimal role while other positions were more prominent.
Merkittävää oli myös se, että kriittinen toimijuus oli asiakirjoissa melko pienessä roolissa ja nousi esiin lähinnä yksittäisten tutkijoiden kirjoittamissa asiakirjaosuuksissa.
I identified six different subjects which media education was hoped to produce: protected, employable, participating, flexi-ble learner, transnational and critical subjects.
Asiakirjoissa nousi esiin suojeltava, työllistyvä, joustava oppija, osallistuva, transnationaali ja kriittinen toimijuus, joita mediakasvatuksen toivotaan tuottavan.
Moralizations were constructed by associating media literacy or media education with the notions of traditional literacy, civilization and citizenship.
Asiakirjat vetosivat myös kansalaisuuteen, yleissivistykseen ja traditionaaliseen lukutaitoon perustellessaan mediakasvatuksen merkittävyyttä.
Changes in the media environment and citizenship education have made it possible for media education to become an integral part of official education, youth and library policy.
Mediakasvatuksen ja medialukutaidon käsitteiden monimerkityksellisyys on mahdollistanut mediakasvatuspolitiikan tekemisen monelle opetus- ja kulttuuriministeriön yksikölle.
The research data consists of interviews with officials who have partaken in the construction of Finnish media education policy in the Ministry of Education (n=11) and Finnish policy documents dealing with media education and media literacy from the years 1999–2013 (n=28).
Niina Uusitalo Tampereen yliopistosta tarkastelee väitöstutkimuksessaan suomalaisen mediakasvatuspolitiikan rakentumista vuosina 1999–2013.
This research studies how media education policy has been constructed through technologies of governance.
Tutkimus näyttää, miten mediakasvatuspolitiikka rakentuu eritasoisissa hallinnallisissa prosesseissa, jotka ovat sidoksissa toisiinsa.
For instance the institutional practice of outside actors taking part in the policy process was manifested in policy documents as the practice of legitimating through people’s authority and knowledge.
Opetus- ja kulttuuriministeriön tapa tuottaa mediakasvatuspolitiikkaa eri yksiköissään, ulkopuolisten toimijoiden kutsuminen politiikanteon prosessiin, asiakirjojen tuottamisen käytäntö sekä ylikansalliset politiikanteon käytännöt heijastuvat asiakirjojen tapaan ohjata mediakasvatuksen osallistujia sekä tapaan perustella mediakasvatusta.
Parents, professional educators and educational institutions were defined as the actors responsible of conducting media education.
Mediakasvatuspoliittiset asiakirjat määrittelivät mediakasvatuksen vastuullisiksi toteuttajiksi erityisesti vanhempia, joiden esitettiin tarvitsevan kasvatusammattilaisten apua toivotunlaisen mediakasvatuksen toteuttamiseksi.
Steering as a technique was manifested in legitimation strategies by referring to the processes and goals of governance.
Mediakasvatuspolitiikkaa perusteltiin valtionhallinnon asiakirjoissa viittaamalla asiantuntijoihin.
Legitimation refers to the practices through which media education policy is justified and argumented for.
Lisäksi median ongelmallisuus ja muutokset olivat mediakasvatuspolitiikan perusteluja.
Discourse theoretical analysis enables studying and decon-structing how vast goals and technologies of governance become visible in micro textual instances.
Käsitys mediasta kasvun ja kasvatuksen ympäristönä perustui sekä riskidiskursseille että teknologian hyötyjä ihannoiville puhetavoille.
Each subject position entailed different notions of media literacy and action.
Tutkimus erottaa kuusi erilaista mediakasvatuksen oppijoille asetettua toimijuuskäsitystä.
The second technique of steering was networking which was emphasized in two interconnected ways: networking (as a mode of action) and networking as acting in information networks.
Mediakasvatuksen toteuttajia ohjattiin myös verkostoitumaan toisiin toimijoihin esimerkiksi tietoverkkojen välityksellä.
Fourthly, supranational policy-making practices effect Finnish media education policy through practices of soft governance.
Suomalaiseen mediakasvatuspolitiikkaan sisältyy toisilleen ristiriitaisia näkemyksiä mediakasvatuksen merkityksestä kansalaisuudelle.
Steering became visible in the policy documents as techniques through which media education’s actors were constructed and governed.
Tutkimus kartoittaa eri toimijuuden muotoja, joita opetus- ja kulttuuriministeriön politiikanteossa tuotetaan mediakasvatuksen toteuttajille sekä osallistujille.
The policy documents also constructed subject positions for the individuals taking part in media education as learners.
Tutkimuksessa on analysoitu kasvatuspoliittisia asiakirjoja sekä mediakasvatuspolitiikan tekemiseen osallistuneiden virkamiesten haastatteluja.
The responsible actors were often defined as problematic and in need of more skills in order to become sufficient media educators.
Eri yksiköillä on erilaisia politiikanteon tavoitteita ja tausta-arvoja, mikä on vaikeuttanut yhteneväisen mediakasvatuspolitiikan luomista.
Rationalizations were built through referring to the positive outcomes that media education can bring and the problems it can solve.
Mediakasvatuksen ja medialukutaidon ilmaistiin tuottavan toivottuja lopputuloksia melko automaattisesti.
Professional educators were given responsibility through appealing to professionalism and updating their training.
Asiakirjat korostivat professionaalista koulutusta ja ammatillista kokemusta asiantuntemuksen lähteenä, kun vanhempien tai lasten asiantuntemus puolestaan olivat pienessä roolissa.
The supranational dimension of governance was also manifested in legitimation through con-formity to international competition and best practices.
Kansainvälinen kilpailu ja vertailuasetelmat olivat yksi keino perustella mediakasvatuspolitiikkaa.
Namely, legitimation was linked with institutional practices and techniques of steering.
Toisaalta tämä voi olla rikkaus, joka mahdollistaa erilaisten mediakasvatustoimijoiden ja -käytäntöjen tukemisen.
The articles have been simultaneously published as an e-publication on the Internet (netn.fi/kirjat/filosofianopetus-artikkelit).
Artikkelit on julkaistu erikseen uudelleen verkossa (netn.fi/kirjat/filosofianopetus-artikkelit).
To facilitate this reconstruction, the study suggests approaches from the educational philosophy of John Dewey and the philosophy for children (P4C) -program of Matthew Lipman.
Niitä tutkimus muotoilee erityisesti John Deweyn kasvatusfilosofian ja Matthew Lipmanin filosofiaa lapsille (P4C) -ohjelman perusteella.
At the same time, it creates opportunities to reflect philosophical and ethical issues of growth, education, school, teaching and learning within the educational practice itself.
Samalla se antaa mahdollisuuden pohtia kasvua, kasvatusta, koulua, opetusta ja oppimista filosofisina ja eettisinä ongelmina kasvatuskäytännön itsensä puitteissa.
The study is comprised of two parts: a core section, published here also as a separate research monograph (this publication), and seven previously published articles.
Erillisenä tutkimusmonografiana julkaistavan yleisen osan lisäksi kokonaisuuteen kuuluu seitsemän aiemmin ilmestynyttä artikkelia.
However, the subject in contemporary form was born in the early 1990’s when it was again made compulsory for all high school students.
Käytännössä nykymuotoinen lukiofilosofia on kuitenkin peräisin vasta 1990-luvun puolivälistä, jolloin se pitkän tauon jälkeen palasi tuntijakoon kaikille yhteisenä oppiaineena.
The essential elements of the reconstructed pedagogical practice are outlined as a combination of three ideas: the experiential and educational significance of reflective thinking (Dewey), the community of philosophical inquiry (Lipman), and the pedagogical process as a historical-hermeneutical and ideology-critical practice (Klafki and other representatives of critical pedagogy).
Filosofoivan käytännön olennaiset elementit voi rekonstruoida hyödyntämällä Deweyn näkemystä reflektiivisen ajattelun merkityksestä kasvulle, Lipmanin esitystä kriittisen ajattelun opettamisesta filosofisesti tutkivassa yhteisössä sekä Klafkin ja muiden kriittisen pedagogiikan edustajien käsitystä kasvatuksen historiallis-hermeneuttisesta ja ideologiakriittisestä tulkinnasta.
The final justification for this pedagogical philosophical practice stems from its self-reflective nature.
Pedagogisen filosofoinnin syvin oikeutusperuste on sen kasvatuksellisesti itsereflektiivinen luonne.
The study is structured along the following critical-constructive dimensions: (1) Historical and critical analysis of philosophy as a school subject in the Finnish upper secondary school: what kind of a school subject philosophy has been, what kind of major conceptions of it have been proposed, what arguments have been used in justifying its place in the curricula, and how can these justifications be critically assessed?
Ensimmäinen on filosofianopetuksen ja oppiaineen historiallinen analyysi ja kriittinen arviointi: Millainen oppiaine filosofia on ollut, millaisia käsityksiä siitä on vallinnut, miten sen paikkaa on koulussa oikeutettu ja miten oikeutusperusteiden suhdetta oppiaineen toteutumiin voi arvioida kriittisesti?
Philosophy in education: from school subject to pedagogical practice Philosophy has held a place in the general school education in two distinct forms.
Filosofianopetus ja pedagoginen filosofia – filosofia oppiaineena ja kasvatuksena Filosofia esiintyy nykykouluissa kahdessa toisistaan erottuvassa muodossa.
The study uses several more specific and defined points of view from sociology of knowledge to critical pedagogy, and from European models of subject matter didactics to pedagogical content knowledge.
Näiden yleisten kehysten sisällä käytetään lukuisia erityisiä näkökulmia muun muassa tiedonsosiologiasta kriittiseen pedagogiikkaan ja ainedidaktisista malleista pedagogiseen sisältötietämykseen.
It contributes to the process of growth and the personal reconstruction of experience and meanings of life.
Se edesauttaa kokemuksen ja kasvun merkityksellistämistä sekä eksistentiaalisesti omakohtaisten kysymysten kohtaamista.
Combining these perspectives, the pedagogically philosophical practice functions as a community of critical self-reflection, thus developing the intellectual and socio-emotional skills and dispositions of the individuals as well as the collective democratic capacities of the participants together.
Tällaisena päivitettynä yleissivistyksenä pedagoginen filosofia on yksilöllistä, kollektiivista ja kulttuurista itsereflektiota harjoittava ja siten kriittisen reflektiivisyyden ja demokraattisen toiminnan älyllisiä ja sosioemotionaalisia valmiuksia rakentava yhteisöllinen kasvatuskäytäntö.
(2) Pedagogical reconstruction of philosophy: how can the teaching of philosophy be educationally reconstructed for the subject to correspond to the justifications.
Toinen on filosofianopetuksen ja oppiaineen rekonstruktio: Miten filosofiaa voitaisiin rekonstruoida pedagogisesti eli tulkita ja tuoda opetukseen kasvatuksellisesti perustellulla tavalla niin, että oppiaine vastaisi oikeutusperusteitaan?
It has a long history as a traditional school subject in many European school systems on the pre-college level (lycée, gymnasium, bachillerato).
Ensinnäkin sitä on monissa Euroopan maissa kauan opetettu lukion perinteikkäänä itsenäisenä oppiaineena.
The first is the historical-hermeneutical German didactic (Didaktik) tradition, particularly Wolfgang Klafki’s more recent interpretations of didactic study as a critical-constructive analysis.
Käsitys oppiainetutkimuksen tehtävistä perustuu tutkimuksessa yhtäältä saksalaisen didaktiikan perinteeseen ja etenkin Wolfgang Klafkin näkemyksiin didaktiikasta perustaltaan historiallis-hermeneuttisena ja pyrkimyksiltään kriittis-konstruktiivisena ajatteluna sekä toisaalta angloamerikkalaiseen opetussuunnitelmatutkimukseen ja etenkin yhdysvaltalaisen ns. rekonseptualistisen curriculum-teorian tulkitsevaan ja kriittiseen tutkimusotteeseen.
Philosophy in education: from school subject to pedagogical practice
Filosofianopetus ja pedagoginen filosofia – filosofia oppiaineena ja kasvatuksena
Philosophy has been present in several guises in the Finnish school system throughout the history of the pre-college curricula.
Suomessa filosofiaa on muodossa tai toisessa opetettu oppiaineena läpi lukiolaitoksen historian.
Sufficient critical distance from these institutional expectations is needed to fulfill the potential of philosophy in school.
Ongelmat voidaan kohdata pyrkimällä oppiaineen pedagogiseen rekonstruktioon, jossa irtaudutaan riittävässä määrin filosofianopetuksen mahdollisuuksia rajoittavista institutionaalisista esioletuksista.
As a third task and building on these dimensions, the study develops general theoretical-methodological and historical-contextual grounding for the study of philosophy as a school subject for future research.
Tutkimus sisältää laajan teoreettis-metodologisen osan, jossa niin opetussuunnitelmatutkimuksen kuin ainedidaktiikan näkökulmista muodostetaan kuvaa filosofian erityispiirteistä oppiaineena ja sen tutkimisesta filosofian oppijärjestyksen käsitteeseen kiteytettynä ilmiönä.
The monograph functions as an introduction and as a theoretical, methodological and practical contextualization.
Se toimii johdantona ja pohjustaa filosofianopetuksen tutkimusta (ja siten myös artikkeleita) teoreettisesti, metodologisesti ja historiallisesti kontekstualisoiden sekä esittää tutkimuskokonaisuuden yhteenvedon.
The most enduring tension has been the conflict between aims and content – the ideal aim of teaching critical thinking skills colliding with the concrete reality of an academic pre-college school subject with content overload.
Sitkeimpänä jännitteenä on pysynyt ristiriita tietojen ja taitojen välillä: toistuvasti on esitetty, että opetuksen tulisi edistää filosofisen ja kriittisen ajattelun taitojen harjoittelua sekä oman maailmankatsomuksen rakentamista, ja yhä uudestaan on kritisoitu oppiaineen sen sijaan lastautuvan pinnallisella ja yleiskatsauksellisella tietomäärällä.
However, the realization of these ideals and goals has often been seriously hindered by the institutional expectations of the school system (e.g. textbooks, tests, the matriculation examination).
Tavoitteet ovat kuitenkin usein törmänneet lukio-opetuksen tietopainotteisiin odotuksiin (mm. oppikirjat, yksilöllinen arviointi ja ylioppilaskirjoitukset) sekä akateemisen filosofian, filosofian historian ja filosofien tuntemuksen sekä terminologian mukanaan tuomiin laajoihin informaatiokokonaisuuksiin.
This study examines these two different modes of philosophy in school education with aims to bridge the previously wide gap between them.
Tutkimus jäsentyy näiden kahden tarkasteluksi pyrkien tuomaan pedagogisen filosofian näkökulmia filosofian oppiaineesta käytäviin keskusteluihin.
(2) It supports critical epistemological assessment of knowledge and helps to form a coherent worldview and an independent personal philosophy of life.
Monografia on kuitenkin myös itsenäinen teos, joka analysoi filosofianopetuksen luonnetta ja suomalaisen filosofian oppiaineen historiaa sekä hahmottelee kasvatusfilosofisen kokonaisnäkemyksen pedagogisesta filosofoinnista.
In recent decades, there has been also a growing interest in philosophy for/with children as a pedagogical practice.
Uudempi ilmiö on lasten ja nuorten kanssa harjoitettu filosofointi, johon on kohdistunut paljon kansainvälistä kiinnostusta etenkin 2000-luvulla.
For pedagogical reconstruction of the subject, it must be developed as an educationally meaningful and existentially significant practice.
Osallistuttaessa filosofoivaan käytäntöön harjoitellaan valmiuksia, joiden ansiosta kyetään ottamaan osaa kriittis-reflektiivisiin käytäntöihin koulun ulkopuolella.
The biological aggressiveness of the tumor seems already to be defined at the time of diagnosis.
Vaikuttaa siltä, että kasvaimen biologinen aktiivisuus on määritelty jo diagnoosivaiheessa.
Ki-67, EZH2 and MCM7 immunostainings and the combination of the latter two identified patients with a very high risk of recurrence after radical prostatectomy and could be useful in identifying patients for adjuvant therapy trials.
Ki-67, EZH2 ja MCM7 immunovärjäyksien avulla, sekä kahden viimeisen yhdistelmällä, voidaan löytää potilaat joilla on korkea uusiutumisriski täydellisen eturauhasenpoistoleikkauksen jälkeen ja niiden avulla voidaan valita potilaita liitännäishoitokokeiluihin.
Chromosomal aberrations found in the xenografts and also in the metastases were generally similar compared to previously published chromosomal comparative genomic hybridization findings indicating the chromosomal regions harboring the most important oncogenes and tumor suppressor genes for prostate cancer.
Ksenografti-mallien ja etäpesäkkeiden kromosomimuutokset olivat yleisesti ottaen samankaltaisia aikaisemmin julkaistujen tulosten kanssa viitaten kromosomi alueisiin, joissa tärkeimmät syöpägeenit ja kasvurajoitegeenit sijaitsevat.
Androgen withdrawal seems to reduce the cell proliferation activity of prostate cancer cells for several months, but the majority of tumors emerging during the first withhold of castration are resistant to the subsequent rounds of castration in terms of cell proliferation activity.
Mieshormonitoiminnan estäminen vaikuttaa vähentävän eturauhasen solujen lisääntymisaktiivisuutta useiden kuukausien ajan, mutta suurimmassa osassa eturauhassyövistä solut jatkavat lisääntymistä mikäli mieshormonitoimintaa estetään vaiheittaisesti.
The objective of this thesis was to explore the genetic changes and the genetic nature of prostate cancer progression using xenograft in vivo models and patient material and to seek out novel means to determine prognosis more accurately in prostate cancer patients after radical prostatectomy.
Tämän väitöskirjan tavoitteena oli määrittää eturauhassyövän geneettisiä muutoksia ja eturauhassyövän etenemiseen liittyviä mekanismeja ksenografti (vieras-siirrännäis)-mallien ja potilasmateriaalin avulla sekä löytää uusia keinoja eturauhassyöpäpotilaiden ennusteen määrittämiseksi täydellisen eturauhasenpoistoleikkauksen jälkeen.
The strong clonal relationship between the metastases suggests that the selection of the lethal tumor clone already takes place at the time of cancer dissemination and the metastatic environment does not exert selection pressure on the metastatic clone.
Eri etäpesäkkeiden geneettinen samankaltaisuus viittaa siihen, että tappavien syöpäsolupesäkkeiden valinta tapahtuu jo siinä vaiheessa kun syöpä alkaa levitä ja etäpesäkkeen kasvupaikka ei välttämättä tarjoa kasvuetua kyseiselle pesäkkeelle.
The xenografts studied resembled clinical prostate tumors in their chromosomal alterations.
Tutkittujen ksenografti-mallien kromosomimuutokset muistuttivat ihmisen eturauhassyöpää.
This thesis generated valuable information on the genetic changes and the genetic nature of prostate cancer progression and found novel approaches for more accurate determination of prostate cancer prognosis after radical prostatectomy.
Tämä väitöskirja tuotti tärkeää tietoa eturauhassyövän geneettisistä muutoksista, käyttäytymisestä ja kehityksestä sekä menetelmistä, joilla voidaan tarkemmin määritellä eturauhassyövän ennustetta täydellisen eturauhasenpoistoleikkauksen jälkeen.
Low Ki-67 immunostaining identified a subgroup of patients with a very low risk of disease progression, suggesting that such patients could be treated with active surveillance instead of immediate prostatectomy.
Matala Ki-67 -värjäys vaikuttaa tunnistavan potilasryhmän, jolla on matala syövän uusiutumisen riski.
Research material comprises all of Auster s prose texts, from essays written in the early 1970 s to recent novels.
Tutkimusaineistona on Austerin koko proosatuotanto, joka ulottuu 1970-luvun alussa kirjoitetuista esseistä uusimpiin, 2000-luvulla ilmestyneisiin romaaneihin.
The evolving text finds an analogy in the figure of the closed room, the creative process in a random pedestrian itinerary; journeys of larger scope unfold towards mythic meanings.
Syntyvä teksti vertautuu suljettuun huoneeseen, luomisprosessi harhailevaan kävelyretkeen; laajemman mittakaavan matkat avautuvat kohti myyttisiä merkityksiä.