natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Boys sustained 63% of all fractures.
Poikien osuus murtuma-lapsista oli 63 %.
In older children close to their skeletal maturation and adult height, the visibility of VFA was mostly good.
Aikuispituuden jo lähes saavuttaneilla vanhemmilla lapsilla näkyvyys VFA-kuvissa oli hyvä.
Fractures in children : Epidemiology and associated bone health characteristics
Lasten murtumien ilmaantuvuus ja yhteys luuston terveyteen
Forearm fracture was the most common fracture type (37%).
Yleisin lapsuusiän murtuma on kyynärvarren alueella (37 %).
These fracture-prone children (n=66) were found to have impaired bone health: on average, they had lower calcium intake, physical activity level, and BMD than age- and sex-matched controls did.
Jatkotutkimuksiin ohjautuneilla 66 lapsella oli keskimäärin selvästi heikentynyt luustonterveys: heillä oli matalampi luuston mineraalitiheys, ja vähäisempi kalkinsaanti sekä liikunta-aktiivisuus kuin ikä- ja sukupuolivakioidulla vertailuryhmällä.
Bone mineral density (BMD) affects bone strength, and it can be measured with dual-energy X-ray absorptiometry (DXA).
Luuston mineraalitiheys on yksi luun lujuutta määrittävä tekijä ja sitä voidaan mitata luustontiheysmittauksella (DXA).
To evaluate the clinical use of two rarely used methods in children, we assessed the accuracy and advantages of vertebral fracture assessment (VFA) by densitometry, and histomorphometry from bone biopsy in children with suspected osteoporosis.
Arvioimme myös kahden harvemmin kliinisessä käytössä olevan menetelmän, VFA:n (DXA laitteella kuvatun selkärangan arviointi) ja luubiopsiasta tehdyn histomorfometrian, sopivuutta lapsipotilailla.
Repeated fractures, and especially vertebral fractures, in children may be a sign of impaired bone health, but it remains unestablished when and how fracture-prone children should be assessed.
Toistuvat murtumat, ja varsinkin nikamamurtumat, voivat olla merkki huonontuneesta luun laadusta.
Bone turnover was low for age in one third and high in one third.
Luun aineenvaihdunta oli ikään nähden matalalla kolmanneksella, ja vastaavasti poikkeavan kiihtynyt kolmanneksella.
The poor resolution of low-radiation VFA compromised the accuracy in younger children and in those with low BMD.
VFA-menetelmän osuvuus nikamien kompressiomurtumien diagnosoinnissa jäi tavallisia röntgenkuvia heikommaksi huonon erottelukyvyn vuoksi: varsinkin nuorilla potilailla ja niillä lapsilla, joiden BMD oli matala.
Vitamin D was below recommended level in more than half of the patients and controls; low levels were associated with lower BMD in both groups.
Suurimmalla osalla potilaista ja verrokeista veren D-vitamiinipitoisuus oli alle nykyisen suosituksen; matala D-vitamiinipitoisuus oli yhteydessä matalampaan luustontiheyteen sekä murtuman saaneilla että verrokeilla.
Asymptomatic vertebral compressions, and more hypercalciuria and hyperphosphaturia were also observed in the fracture-prone patients.
Potilailla todettiin myös oireettomia nikamien kompressioita sekä verrokeita enemmän korkeita virtsan kalkki- ja fosfaattiarvoja.
However, DXA has limitations in growing children, as have the biochemical markers of bone metabolism.
Lapsen kasvava luusto vaikeuttaa kuitenkin näiden mittaustulosten, kuten muidenkin luun aineenvaihduntaa mittaavien parametrien tulkintaa.
Transiliac bone biopsy was performed on 24 children with suspected primary osteoporosis based on frequent fractures and/or low BMD.
Epäiltyä primaaria osteoporoosia sairastaville lapsille tehtiin luubiopsia luuston tarkemman rakenteen selvittämiseksi.
Histomorphometric findings correlated poorly with DXA measurements or clinical data, underscoring the importance of this method in severe pediatric osteoporosis.
Histomorfometriset tulokset olivat huonosti ennustettavissa muilla menetelmillä.
The visibility and detection rate of compressed vertebrae by VFA was assessed in 65 children; standard radiographs were used for comparison.
VFA-menetelmää testattiin 65 epäiltyä osteoporoosia sairastavan lapsipotilaan ryhmässä.
Special attention was given to those children with repeated fractures or vertebral fractures; patients were further evaluated for skeletal characteristics and predisposing factors.
Näillä 24 potilaalla oli ollut useita murtumia ja/tai poikkeavan matala luustontiheys.
In light of the focus on intertextual structure in the dissertation, the episodes analysed through close reading are episode 12, ‘Cyclops’ for parody, episode 14 ‘Oxen of the Sun’ for pastiche, and chapter 11, ‘Sirens’ for intermediality, namely the musicalization of fiction.
Tämän takia keskityn analyysissäni parodian kääntämiseen 'Ulysseksen' "Kyklooppi" -episodissa (luku 12), tyyli-imitaation eli pastissin kääntämiseen "Auringon härät" -episodissa (luku 14) ja intermediaalisuuteen, tarkemmin musikaaliseen proosaan, "Seireenit" -episodissa (luku 11).
A Hubbub of Phenomenon: The Finnish and Swedish Polyphonic Translations of James Joyce’s Ulysses explores James Joyce’s Ulysses (1922) and its Finnish and Swedish translations and retranslations as polyphonic intertextual processes.
Väitöskirjassani 'A Hubbub of Phenomenon: The Finnish and Swedish Polyphonic Translations of James Joyce’s Ulysses' tarkastelen James Joycen 'Ulysses' -romaanin (1922) suomen- ja ruotsinkielisiä käännöksiä moniäänisinä tekstienvälisinä prosesseina.
A Hubbub of Phenomenon: The Finnish and Swedish Polyphonic Translations of James Joyce’s Ulysses.
"Ilmiön tyhjä hälinä": James Joycen Ulysseksen suomen- ja ruotsinkieliset moniääniset käännökset
For the analysis of episode 14, ‘Oxen of the Sun’, I have created a digital companion for the study, The Oxen of the Sun hypertext (OSH).
"Auringon härkien" historiallisten tyylipastissien analyysin avuksi olen kehittänyt digitaalisen hypertekstin ('Oxen of the Sun hypertext' OSH), joka toimii interaktiivisena lisäosana tämän analyysiluvun lukijalle.
I call this new, experimental view of translation – presenting translation and retranslation as a polyphonic hubbub of voices, a choir of competing and supplementary comments on a source text – the Polyphonic Translation Model (PTM).
Nimeän tämän uuden, vertailevan kirjallisuudentutkimuksen alaan kuuluvan käännösten tutkimuksen mallin, jossa käännökset ja uudelleenkäännökset nähdään hermeneuttisina kommentteina lähtötekstin tulkinnasta käytävään keskusteluun, polyfoniseksi käännösmalliksi ('Polyphonic Translation Model', PTM).
The material of the study is the Finnish and Swedish translations of the book, which vary widely in their translation project and the horizon of the translators: Thomas Warburton’s Odysseus (1946/1993), Pentti Saarikoski’s Odysseus (1964), Erik Andersson’s Ulysses (2012), and Leevi Lehto’s Ulysses (2012).
Kuinka teoksen kaksi suomenkielistä (Pentti Saarikosken 'Odysseus' 1964 ja Leevi Lehdon 'Ulysses' 2012) ja kaksi ruotsinkielistä (Thomas Warburtonin 'Odysseus' 1946/1993 ja Erik Anderssonin 'Ulysses' 2012) käännöstä luovat uudelleen omassa kieli- ja kulttuurikontekstissaan intertekstuaalisesti poikkeuksellisen rikkaan lähtötekstin monipolviset alluusiot ja parodiat, jotka sisältävät lähes koko englanninkielisen kirjallisuuden kehityksen, irlantilais-katolisen kulttuurin historian, ja suorastaan koko antiikin kreikasta polveutuvan länsimaisen kulttuurin perinnön?
It allows a more extensive and intensive analysis on how the hypertext of the ‘Oxen of the Sun’ episode refers to its hypotexts from the history of English prose, and how these imitations are conveyed in the four Finnish and Swedish target texts.
Hypertekstin avulla väitöskirjan lukija voi nähdä laajempia esimerkkejä tekstienvälisistä suhteista tässä koostepastissiluvussa, ja vertailla kuinka nämä imitaatiot on luotu uudelleen suomen- ja ruotsinkielisissä käännösteksteissä.
The study focuses on James Joyce’s Ulysses, a source text in which the implicit intertextual nature of all texts is made explicit through intertextual literary techniques such as pastiche, parody, and the musicalization of fiction.
'Ulysseksessa' kaiken kirjallisuuden implisiittinen intertekstuaalinen perusluonne tulee eksplisiittisesti näkyväksi tekstienvälisten viittauskeinojen – pastissin, parodian ja intermediaalisuuden – avulla.
The study construes the process in which translations and retranslations form a polyglot macrotext, in which the source text is commented on, reread, and rewritten.
Väitöskirjassa tutkin toisaalta kääntämistä intertekstuaalisena ilmiönä, käännösten ja uudelleenkäännösten luomaa hermeneuttista vuoropuhelua joka kirjoittaa alkutekstin joka luennalla uudelleen, ja toisaalta intertekstuaalisen lähtötekstin kääntämistä, imitaation imitaatiota.
In Berman’s method, translations are analysed on the basis of the translating position, the translation project, and the horizon of the translator.
Tutkimus yhdistää yleisen kirjallisuustieteen, käännöstieteen ja semiotiikan näkökulmia, sekä digitaalisen humanistisen tutkimuksen menetelmiä.
In my thesis, I study the way Joyce’s influential novel exists for Finnish and Swedish readers.
Tutkin miten James Joycen 'Ulysses' näyttäytyy sen suomen- ja ruotsinkielisten käännösten lukijoille, ja minkälainen keskustelu näitä käännöksiä ympäröi.
The translatability of the results from these models to human, however, is limited.
Näistä kokeellisista malleista saatujen tulosten yleistettävyys ihmiseen on kuitenkin rajallinen.
Current treatments benefit heart failure patients by relieving the symptoms and improving the quality of life; however, they do not provide a cure for the disease.
Nykyiset lääkehoidot helpottavat potilaiden oireita, mutta eivät paranna itse sairautta.
Overall, the results highlight the importance of selecting an appropriate cell type and experimental model for compound testing and support further development of both GATA4-targeted compounds and PKC activators.
Kokonaisuudessaan väitöskirjatyön tulokset korostavat tarkoituksenmukaisen solutyypin ja kokeellisen mallin valinnan tärkeyden yhdisteitä testattaessa ja puoltaa sekä GATA4:ään kohdennettujen että PKC:tä aktivoivien yhdisteiden jatkokehitystä.
On the other hand, several studies have suggested that protein kinase C (PKC) plays a role in cardiac fibrosis.
Toisaalta monet tutkimukset ovat antaneet viitteitä proteiinikinaasi C (PKC) -entsyymin merkityksestä sydämen fibroosissa.
The aim of this thesis project was to characterise pharmacological and toxicological effects of small molecules targeted to GATA4 or PKC, to compare different cell models in in vitro compound testing, and to establish a chronic cardiotoxicity model using human-based cardiomyocytes.
Tämän väitöskirjatyön tavoitteena oli karakterisoida GATA4:ään ja PKC:hen kohdennettujen pienmolekyylien farmakologisia ja toksikologisia vaikutuksia, vertailla erilaisia solumalleja yhdisteiden in vitro -testauksessa, sekä kehittää kroonista syöpälääkkeiden sydäntoksisuutta kuvaava kokeellinen malli hyödyntämällä hiPS-soluista tuotettuja sydänlihassoluja.
Heart failure is a common costly disease that remains one of the leading causes of mortality in the world.
Sydämen vajaatoiminta on yksi johtavista kuolleisuuden syistä maailmassa ja siitä yhteiskunnalle aiheutuvat hoitokustannukset ovat suuria.
The transcription factor GATA4 plays an important role in cell survival, myocardial regeneration, and cardiomyocyte hypertrophy, and is therefore considered as an attractive drug target for cardiac repair.
Transkriptiotekijä GATA4:llä on merkittävä osuus solujen eloon jäämisessä, sydänlihaksen uusiutumisessa ja sydänlihassolujen liikakasvussa, minkä vuoksi sitä pidetään houkuttelevana uutena sydänlääkkeiden vaikutuskohteena.
Today, the emergence of the human induced pluripotent stem cell (hiPSC) technology allows for the production of human-based cell models, which more closely resemble the physiological cell types.
Tällä hetkellä ihmisen indusoidut monikykyiset kantasolut (hiPS-solut) mahdollistavat ihmisperäisten, paremmin fysiologisia solutyyppejä muistuttavien, solumallien kehittämisen.
Early drug discovery projects have traditionally used immortalized cell lines and primary cells from experimental animals to assess the effects of novel compounds.
Perinteisesti varhaisen vaiheen lääkekehitysprojekteissa uusien yhdisteiden testaukseen on käytetty solulinjoja ja koe-eläimistä suoraan eristettyjä soluja.
Therefore, following cardiac injury, the cell loss results in the formation of a fibrotic scar and consequent remodelling process, which includes thickening and stiffening of the ventricular wall.
Sydän- ja verisuonitaudit, kuten esimerkiksi sepelvaltimotauti ja kohonnut verenpaine, johtavat sydänlihaksen fibroosiin ja uudelleenmuotoutumiseen, johon liittyy sydämen kammioseinämän paksuuntumista ja jäykistymistä, mikä lopulta johtaa sydämen pumppaustoiminnan heikentymiseen.
The toxicity screening of GATA4-targeted compounds revealed a characteristic molecular structure that is predominantly responsible for the toxic outcome in hiPSCs, which proved to be the most sensitive screening tool to identify toxicity.
GATA4:ään kohdennettujen yhdisteiden toksisuustutkimuksessa kantasolut osoittautuivat herkimmäksi solumalliksi.
The results also demonstrate that long-term low-dose exposure of hiPSC-derived cardiomyocytes can be used as an in vitro model of delayed doxorubicin-induced cardiotoxicity and provide evidence that targeting GATA4 by small molecules may counteract doxorubicin-induced cardiotoxicity.
Työ osoittaa, että ihmisen monikykyisistä kantasoluista erilaistettuja sydänlihassoluja voidaan hyödyntää syöpälääke doksorubisiinin kroonisen sydäntoksisuuden tutkimuksessa altistamalla niitä doksorubisiinille pitkäaikaisesti alhaisella annoksella.
Finally, the results reveal distinct PKC-dependent regulation of cardiac fibroblast transdifferentiation and proliferation and suggest that fibroblast-targeted PKC activation may be a promising strategy to inhibit cardiac fibrosis.
Tutkimus osoittaa myös, että aktivoimalla PKC:tä fibroblasteissa voitaisiin mahdollisesti ehkäistä sydämen fibroosin etenemistä.
In summary, all of the above was achieved with less than 100 μg of a sample per measurement.
Yhteenvetona kaikki yllä oleva saavutettiin käyttämällä alle 100 µg näytettä yhtä mittausta kohti.
Based on pH-solubility profiles, values such as pKa, pHmax and Ksp were easily obtained.
pH-liukoisuusprofiilien perusteella saatiin helposti arvoja kuten pKa, pHmax ja Ksp.
It was demonstrated that the solubility ratio between the two polymorphs is determined by the difference in Gibbs free energy between the polymorphs and it is not affected by changes in pH, ionic-strength and surfactant concentration in dissolution media.
Osoitettiin, että kahden polymorfin liukoisuuksien suhde määritetään polymorfien välisellä Gibbsin vapaan energian erotuksella, eivätkä muutokset pH:ssa, ionivahvuudessa eikä surfaktanttien pitoisuudessa väliaineessa vaikuta siihen.
Furthermore, with the data quality comparable to the current ‘gold standard’ technique the SPA method could thread the path towards more accurate in silico solubility predictions.
Lisäksi datan laadun ollessa samalla tasolla nykyisen "kultastandarditekniikan" kanssa SPA-menetelmä voi olla viitoittamassa tietä kohti tarkempia in silico -liukoisuusennusteita.
Despite their importance, the biopharmaceutical classification system (BCS) and the developability classification system (DCS) are constructed based on permeability and solubility.
Näiden kahden tärkeän parametrin tärkeydestä huolimatta biofarmaseuttinen luokittelujärjestelmä (Biopharmaceutics classification system, BCS) ja kehitettävyyden luokittelujärjestelmä (Developability classification system, DCS) perustuvat läpäisevyyteen ja liukoisuuteen.
Thus, eventually leading to more informed decision-making processes and, finally, optimized and more affordable drug products.
Näin ollen, SPA-menetelmä voi johtaa riittävään tietoon perustuviin päätöksentekoprosesseihin ja lopulta paremmin optimoituihin ja edullisempiin lääkevalmisteisiin.
The possibility of acquiring a broad level of physicochemical characterization using a single analytical method could significantly accelerate and improve data acquisition leading to enhanced understating of solid-state impact on solubility.
Laajan fysikokemiallisen karakterisoinnin mahdollisuus vain yhtä analyyttistä menetelmää käyttämällä voi merkittävästi kiihdyttää ja parantaa tiedonkeruuta, mikä auttaa paremmin ymmärtämään kiinteän muodon vaikutusta liukoisuuteen.
First, the apparent solubility of polymorphs in different solvents was measured.
Ensin mitattiin polymorfien näennäinen liukoisuus (apparent solubility) erilaisissa liuottimissa.
Furthermore, solubility is not only a molecular property as it is highly affected by the solid-state of a compound.
Lisäksi liukoisuus ei ole vain molekulaarinen ominaisuus, sillä yhdisteen kiinteä muoto vaikuttaa siihen suuresti.
Moreover, the potential effect of the microenvironmental pH shift was evaluated in the context of solubility measurements.
Lisäksi arvioitiin mikroympäristön pH-muutoksen mahdollista vaikutusta liukoisuusmittauksiin.
Machine-vision-detected solid-state changes were demonstrated to provide additional information for the interpretation of the measured pH-solubility profiles of pharmaceutical salts.
Konenäöllä havaittujen kiinteän muodon muutosten osoitettiin antavan lisätietoa lääkeaineiden suolamuotojen mitattujen pH-liukoisuusprofiilien tulkintaa varten.
The results correlated well with the two orthogonal methods – standardized supersaturation and precipitation method, and theoretical estimation based on thermal analysis.
Tulokset korreloivat hyvin kahden riippumattoman menetelmän – standardisoidun supersaturaatio- ja saostusmenetelmän, sekä termiseen analyysiin perustuvan teoreettisen estimaatin kanssa.
The overall aim of this thesis was to detect, investigate and quantify the impact of different solid-state forms on the solubility of pharmaceutical compounds using the image-based single-particle analysis (SPA) method.
Tämän väitöstyön tavoite oli havaita, tutkia ja kvantifioida erilaisten kiinteiden muotojen vaikutusta lääkeyhdisteiden liukoisuuteen käyttämällä kuva-analyysiin perustuvaa yksittäisen partikkelin analyysimenetelmää (Single-particle analysis, SPA).
Differences in the crystallization process and its impact on solubility were observed.
Eroja havaittiin kiteytymisprosessissa sekä tämän prosessin vaikutuksessa liukoisuuteen.
Finally, the solubility of extremely poorly soluble drug – itraconazole – and its co-crystals was measured across a wide pH range and also in biorelevant buffers.
Lopuksi erittäin niukkaliukoisen lääkeaineen – itrakonatsolin – ja sen sekakiteiden liukoisuutta mitattiin laajalla pH-alueella sekä biorelevanteissa puskuriliuoksissa.
Moreover, the direct approach of measuring amorphous solubility has proven superior when dealing with highly hygroscopic and fast crystallizing samples.
Amorfisen liukoisuuden suora mittausmenetelmä lisäksi osoittautui paremmaksi erittäin hygroskooppisia ja nopeasti kiteytyviä näytteitä käsiteltäessä.
Moreover, non-specificity and the demonstrated broad applicability make the SPA method highly suitable for use in the early stages of the drug discovery and development.
Lisäksi mittausmenetelmän epäspesifisyys ja työssä osoitettu laaja sovellettavuus tekevät SPA-menetelmästä käyttökelpoisen lääketutkimuksen ja –kehityksen alkuvaiheessa.
The two parameters used to characterize the effect of a drug in the body are potency and selectivity.
Konenäkö lääkeaineiden kiinteän muodon liukoisuusvaikutuksen ymmärtämisen parantamisessa Lääkkeen vaikutusta elimistössä kuvataan kahdella parametrilla: voimakkuudella ja selektiivisyydellä.
Furthermore, the newly established direct approach of measuring amorphous solubility was then, concurrently with X-ray powder diffraction, used to track two amorphous samples stored at different conditions over an extended period of time.
Tätä uutta amorfisen liukoisuuden suoraa mittausmenetelmää myös käytettiin rinnakkain röntgendiffraktion kanssa kahden amorfisen, eri olosuhteissa säilytetyn näytteen seuraamiseen pitkällä aikavälillä.
Thus, obtaining a complete understanding of the solid-state impact on the solubility of a drug candidate early in the drug development process is crucial for well-informed decision-making.
Kiinteän muodon vaikutus lääkeainekandidaatin liukoisuuteen on siksi erityisen tärkeä ymmärtää lääkekehitysprosessin alkuvaiheessa, jotta voidaan tehdä riittävään tietoon perustuvia päätöksiä.
Next, the amorphous solubility of a particulate quench-cooled amorphous sample was measured directly.
Seuraavaksi mitattiin suorasti nopeasti jäähdytetyn (quench-cooled) amorfisen partikkelinäytteen amorfinen liukoisuus.
A considerable improvement in solubility was detected upon co-crystal formation.
Sekakiteiden muodostumisen yhteydessä havaittiin huomattava kasvu liukoisuudessa.
However, to date, no single method has yielded optimal wound healing.
Kuitenkaan tähän mennessä mikään yksittäinen keino ei ole johtanut optimaaliseen haavan paranemiseen.
Some products are chemically enhanced, but most are bioactively inert.
Jotkut tuotteista toimivat kemiallisesti, mutta suurin osa ei reagoi bioaktiivisesti.
Scars were measured using spectral imaging and scored with the Vancouver-Manchester modified scar scale on days 30 and 60.
Arvet mitattiin spektrocutometrialla ja pisteytettiin modifioidulla Vancouver-Manchester- arpiasteikolla 30. ja 60. päivänä.
The use of platelet- rich plasma (PRP), has not gained much popularity due to varying clinical results in randomized controlled trials.
Verihiutalerikkaan plasman (platelet- rich plasma, PRP) käyttö ei ole yleistynyt johtuen vaihtelevista kliinisistä tuloksista satunnaistetuissa kontrolloiduissa tutkimuksissa.
Angiogenesis and re-epithelialization are key events in wound healing.
Verisuonimuodostus ja re-epitelisaatio ovat keskeisiä tapahtumia haavan paranemisessa.
Wound re-epithelialization was evaluated with digital photography on postoperative days 5, 7, 10 and 15.
Haavan re-epitelisaatiota arvioitiin digitaalisilla valokuvilla 5., 7., 10. ja 15. leikkauksen jälkeisenä päivänä.
This study opens new doors in the area of tissue engineering and unveils important findings: an acellular extract is effective in concentrating the adequate combination of GFs to promote healing, and that wound repair does not require extremely high GF values to occur.
Tutkimus avaa uusia ovia kudosteknologian alalla ja paljastaa tärkeät löydökset: soluton uute on tehokas konsentroimaan riittävän ja sopivan kasvutekijöiden yhdistelmän paranemisen edistämiseksi ja haavan paraneminen ei vaadi erityisen korkeita kasvutekijäpitoisuuksia.
The mainstream treatment includes wound dressings, mechanical or chemical debridement and surgery.
Hoitoon kuuluvat keskeisesti haavanhoitotuotteet, mekaaninen tai kemiallinen puhdistus sekä kirurgia.
We compared the protein and GF values produced in the operating room to those in the laboratory.
Leikkaussalissa tuotettuja proteiini- ja kasvutekijäarvoja verrattiin laboratoriossa tuotettuihin.
In the first study we found that the ATE prepared in the operating theatre incubated for 30 min at room temperature and employing a 0.2 µm pore syringe filter recovered protein and GFs comparable to ATE produced in a laboratory setting.
Tutkimuksessa havaittiin, että leikkaussalissa valmistettu rasvakudosuute, jota inkuboitiin 30 minuuttia huoneenlämmössä ja jonka valmistuksessa käytettiin 0,2 µm reiällistä ruiskusuodatinta, sisälsi yhtä paljon proteiineja ja kasvutekijöitä laboratoriossa valmistettuun rasvakudosuutteeseen verrattuna.
With the number of acute and chronic wounds rapidly increasing worldwide, there is a crucial need for improved treatment methods.
Haavojen määrän kasvaessa nopeasti maailmanlaajuisesti tarvitaan parempia keinoja akuuttien ja kroonisten haavojen hoitamiseksi.
These proteins attach to membrane receptors and stimulate nuclear transcription, leading to wound closure.
Nämä valkuaisaineet kiinnittyvät solukalvon reseptoreihin ja stimuloivat proteiinisynteesiä johtaen haavan sulkeutumiseen.