natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Given the high relatedness between the queens and their mates, this occurs probably for non-genetic reasons, e.g. without benefits associated in genetically more diverse offspring.
Huomioiden näiden ja koiraiden välisen korkean sukulaisuuden, moninkertainen parittelu ei todennäköisesti hyödytä kuningattarien kelpoisuutta lisäämällä niiden jälkeläisten perinnöllistä muuntelua, vaan on seurausta muista populaatioihin vaikuttavista tekijöistä.
Social behaviour affects dispersal of animals and is an important modifier of genetic population structures.
Sosiaalinen käyttäytyminen vaikuttaa yksilöiden leviämiseen ja siten myös perinnöllisen aineksen jakautumiseen populaatioissa.
The female sex is often philopatric, which maintains coancestry within the breeding groups and promotes cooperative behaviours.
Erityisesti monen lajin naaraat ovat paikkauskollisia, mikä kasvattaa ryhmän yksilöiden sukulaisuutta ja motivoi yhteistyöhön.
The results hence caution that the contribution of non-genetic factors to the prevailing mating patterns and genetic population structures should not be underestimated.
Työ osoittaakin, ettei näiden osuutta yksilöiden parittelustrategioihin ja populaatioiden geenivirtaan tule unohtaa.
However, reduced dispersal and population substructuring at the level of colonies may also entail inbreeding, loss of genetic diversity, and vulnerability.
Paikkauskollisuudesta koituva rajoittunut leviäminen voi kuitenkin johtaa myös sisäsiitokseen, perinnöllisen muuntelun vähenemiseen ja lajin selviämiskykyyn muuttuvassa ympäristössä.
Comparison of the two parasites suggests that differences in their relative abundance may follow from their interaction with the host, i.e. how well the species is adapted to reproduce in the host colonies.
Loislajien ominaisuuksien vertailun perusteella niiden levinneisyyteen vaikuttaa kyky loisia isäntälajin yhteiskuntia.
The populations of the host species P. pygmaea displayed significantly reduced dispersal both among the females (queens) and males, and high levels of inbreeding which may enhance worker altruism.
Tulokset isäntälajin populaatioista sen sijaan osoittivat niiden olevan sisäisesti jakautuneita useisiin lisääntymisyksiköihin ja kuningattarien sekä koiraiden leviämisen olevan heikkoa.
Lactobacilli are fermentative organisms that effectively lower the surrounding pH.
Laktobasillit tuottavat kasvaessaan maitohappoa, joka laskee ympäristön pH-arvoa.
Bacterial surface-associated proteins are important in communication with the environment and bacteria-host interactions.
Bakteerien pintaproteiinit ovat tärkeitä bakteerien vuorovaikutuksessa isäntänsä, kuten ihmisen kanssa.
While this study was in progress, plasminogen-binding proteins enolase and glyceraldehyde-3-phosphate dehydrogenase (GAPDH) were identified in the extracellular proteome of L. crispatus ST1.
Työssäni osoitettiin, että kaksi muuta Lactobacillus crispatus bakteerin pintaproteiinia, enolaasi ja glyseraldehydi-3-fosfaatti-dehydrogenaasi (GAPDH), ovat sitoutuneet bakteerin soluseinään happamissa olosuhteissa, mutta irtoavat solusta korkeassa pH:ssa.
In this thesis work, surface molecules of Lactobacillus crispatus important in host interaction were studied.
Tässä työssä tutkittiin Lactobacillus crispatus bakteerin pintaproteiineja ja niiden merkitystä isäntä-bakteeri vuorovaikutuksessa, kuten bakteerin tarttumisessa suoliston limakalvoille.
The C-terminal region, which is highly identical in S-layer proteins of L. crispatus, Lactobacillus acidophilus and Lactobacillus helveticus, was shown to anchor the protein to the bacterial cell wall.
Tutkimuksessani osoitettiin Lactobacillus crispatus bakteerien S-kerros -pintaproteiinin merkitys bakteerin tarttumisessa suolistoon sekä tutkittiin tarkoin proteiinin molekylaarinen rakenne.
The analysis was done by extensive mutation analysis and by testing His6-tagged fusion proteins from recombinant Escherichia coli as well as by expressing truncated CbsA peptides on the surface of Lactobacillus casei.
Tämä tutkimus valottaa pintaproteiinien roolia laktobasillien terveyttä edistävissä ominaisuuksissa sekä kuvaa mekanismin, joilla laktobasillit muokkaavat pintarakennettaan ympäristön muuttuessa.
In conclusion, the N-terminal domain of the S-layer protein of L. crispatus is important for polymerization and adhesion to host tissues, whereas the C-terminal domain anchors the protein to bacterial cell-wall teichoic acids.
Sen sijaan proteiinin loppupään 123 aminohappoa sitoutuvat bakteerin soluseinän ainesosiin, lipoteikohappoihin, ja siten kiinnittävät proteiinin bakteerin soluseinään.
The mutated CbsA proteins that failed to form a periodic polymer, did not bind collagens, which indicates that the polymerized structure of CbsA is needed for collagen-binding ability.
Proteiinin ensimmäiset 274 aminohappoa muodostavat polymeerisen S-kerros rakenteen ja ne tarvitaan bakteerin sitoutumiseen suoliston pintaan.
We cloned two S-layer protein genes (cbsA; collagen-binding S-layer protein A and silent cbsB) and identified the protein region in CbsA important for adhesion to host tissues, for polymerization into a periodic layer as well as for attachment to the bacterial cell surface.
Lisäksi työssä verrattiin enolaasi-proteiineja laktobasilleilla ja tautia aiheuttavilla bakteereilla, ja havaittiin, että enolaasi-proteiineilla on laktobasilleilla samanlaisia ominaisuuksia kuin tautia aiheuttavien bakteerien enolaaseilla.
His6-enolases from commensal lactobacilli bound human plasminogen and enhanced its activation by human plasminogen activators similarly to, or even better than, the enolases from pathogens.
Laktobasilleilla on havaittu monia terveyttä edistäviä vaikutuksia, ja niitä käytetäänkin yleisesti probioottisissa eli terveyttä edistävissä valmisteissa.
Finally we found that N-syndecan, the receptor for the ECM component HB-GAM was required for the survival of neonatal sensory neurons in vitro.
Työssä osoitetaan, että N-syndecanin niminen molekyyli vaaditaan vastasyntyneiden hiirten aistinhermosolujen selviytymiseksi.
This effect required Src family kinase (SFK) activity.
Näitä kahta mekanismia säätelevät solunsisäiset molekyylit nimeltään Cdk5 ja Src perheen kinaasit.
We first examined signaling mechanisms of the action of the glial cell line-derived neurotrophic factor (GDNF) family ligands (GFLs) on axonal growth.
Gliiaperäisen kasvutekijän (GDNF) perheen jäseniä vertailtiin niiden kyvyn suhteen vaikuttaa aksonin eri kasvuvaiheisiin.
This study identifies a completely new syndecan-dependent type of signaling that regulates cell death in neurons.
Niinpä saatu tulos voi tuoda esiin uuden tavan manipuloida solujen elossa pysymistä ja kuolemista hermostossa.
Our results put forward an approach for predictable, Boolean logics-driven pharmacological manipulation of a complex signaling network.
Matemaattista päättelyä, Boolen logiikkaa, käyttämällä näytettiin, kuinka nämä kaksi mekanismia ovat yhdistyneet viestiverkostossa.
Understanding of the mechanisms of this regulation is crucial for the development of posttraumatic therapies and drug intervention in the injured nervous system.
Tämä tieto saattaa olla tärkeä vioittuneen hermoston hermosolun uudelleenkasvun ymmärtämiseksi.
NTFs act as soluble, target-derived extracellular regulatory molecules for a wide range of physiological functions including axonal guidance and the regulation of programmed cell death in the nervous system.
Tässä väitöskirjassa on tutkittu, mitä tapahtuu viestintäverkostossa, kun hermosolu saa samanaikaisesti kaksi kemiallista viestiä ja miten solu päättää kasvattaa aksonin (viejähaarakkeen), joka toimii johtimena sen ja muiden solujen välillä.
GDNF, neurturin (NRTN) and artemin (ART) but not persephin (PSPN) promoted axonal initiation in cultured DRG neurons from young adult mice.
N-syndecan on reseptori, eli kemiallisen viestin vastaanottaja, ja sen ei ole aiemmin osoitettu toimivan hermosolujen elossa pysymisen säätelijänä.
The ECM determines cell adhesion and regulates multiple physiological functions via short range cell-matrix interactions.
Ihmikeho on miljardien solujen yhteisö, jossa ne kommunikoivat keskenään kemiallisten viestien, eli hormonien ja muiden molekyylien avulla.
Consequently we studied the convergence of signaling pathways induced by NTFs and the ECM molecule laminin in the intracellular signaling network that regulates axonal growth.
Solut analysoivat saapuvaa tietoa käyttämällä solunsisäisiä viestinvälitysverkostoja, jotka muistuttavat hieman ihmisen kehittämiä elektronisia laitteita.
A different, SFK-independent signaling pathway evoked axonal growth on laminin in the absence of the NTFs.
Yhtä mekanismia käytetään, kun laminiinin viesti saapuu yksin, mutta jos solu saa samanaikaisesti viestin sekä laminiinlta että hermokasvutekijältä, käytetään eri mekanismia.
My main research objective was to critically investigate the advantages and deficiencies of the fast repetition rate (FRR) fluorometry for studies of productivity of phytoplankton, and the responses of phytoplankton towards varying environmental stress.
Merentutkimuslaitoksen tutkijan Mika Raateojan väitöskirjassa on testattu uutta kasviplanktonin yhteyttämistehokkuutta mittaavaa menetelmää, fast repetition rate (FRR) fluorometriaa, joka perustuu kasviplanktonin sisältämän lehtivihreän fluoresenssiominaisuuksiin.
Research groups in this branch have increasingly started to utilise bio-optical applications.
Osa tutkimuksen aikana havaituista ongelmista liittyy yleisesti optisten laitteiden käyttöön merentutkimuksessa.
Thus, the spectrally-dependent parameters provided by the FRR system need to be spectrally scaled to the natural light field of the Baltic Sea.
Niinpä kaikki se FRR-menetelmän tuottama tieto, mikä riippuu valon väristä, täytyy jälkikäteen suhteuttaa vastaamaan luonnonvalon olosuhteita.
These taxa include the ecologically-significant bloom-forming cyanobacterial taxa in the Baltic Sea.
Näitä lajeja ovat mm. Itämerellä yleisimmin kukintoja muodostavat sinilevät Nodularia ja Aphanizomenon.
The prompt response of the PEF rate to the short-term variability in the natural light field makes the field comparisons between the PEF-PP and the 14C-PP difficult to interpret, because this variability is averaged out in the 14C-incubations.
Näin suuri aikaero tuottaa eroavaisuuksia tuloksissa, mikäli valon määrä vaihtelee mittausaikana esim. pilvisyyden muutosten vuoksi.
The measurement protocol is relatively easy to use without phases requiring analytical determinations.
Yhteyttämisen mittaaminen on ollut vaivalloista, sillä nykymenetelmät vaativat huomattavaa työpanosta laboratoriossa.
The FRR system can be adopted to studies of all phytoplankton that possess efficient light harvesting in the waveband matching the bluish FRR excitation.
Kasviplankton kohtaa vedessä kaiken väristä valoa sinisestä punaiseen ja käyttää sitä yhteyttämiseensä sen mukaan, miten planktonsolun pigmentit vastaanottavat valoa.
The FRR system cannot be used to monitor the photophysiology of the cyanobacterial taxa harvesting light in the yellow-red waveband.
Kuitenkin ne planktonlajit, jotka käyttävät pääasiassa keltaista ja punaista valoa, eivät pysty hyödyntämään FRR-menetelmän valoympäristöä.
Phytoplankton ecology and productivity is one of the main branches of contemporary oceanographic research.
Merien aavoilla keijuva kasviplankton vastaa suurimmasta osasta merien yhteyttämisessä sidotusta hiilestä ja on täten tärkein linkki meriekosysteemin tuotantoketjua, joka ulottuu aina kalakantoihin asti.
If the light limitation is not present, as is usually the case in the near-surface layers of the water column, the two PP approaches will deviate.
Syvempien vesikerrosten alhaisissa valaistusoloissa menetelmä tuottaa samanlaisia tuloksia nykyisten menetelmien kanssa, mutta veden pintakerroksen kirkkaissa valaistusoloissa menetelmä pyrkii yliarvioimaan yhteyttämistehokkuutta.
Active non-spectral bio-optical instruments, like the FRR fluorometer, emit light in a relatively narrow waveband, which by its nature does not represent the in situ light field.
FRR-menetelmä tuottaa sinisen valoympäristön, joka poikkeaa suuresti luonnonvalosta.
However, the realisation of this scheme is not straightforward.
Tutkimus keskittyy tällä hetkellä näiden menetelmällisten ongelmien ratkaisuun.
In general, the requirement of spectral scaling in the water bodies under terrestrial impact concerns all light-adaptive parameters provided by any active non-spectral bio-optical technique.
Menetelmä kykenee lisäksi määrittämään yhteyttämiskyvyn suoraan vedessä keijuvasta kasviplanktonista, eikä vaadi vesinäytteenottoa, kuten nykymenetelmät.
Furthermore, the FRR based PP models are tuned to closely follow the vertical pattern of the underwater irradiance.
FRR-menetelmän tuottama sininen valo sopii kuitenkin hyvin useimpien kasviplanktonlajien yhteyttämisen tutkimiseen.
Due to the photoacclimational plasticity of phytoplankton, this easily leads to overestimates of water column PP, if precautionary measures are not taken.
FRR-menetelmän tuottama tieto yhteyttämistehokkuudesta ei ole nykytietämyksen valossa kuitenkaan suoraan rinnastettavissa nykyisten menetelmien tuottamaan tietoon.
The FRR system offers a highly dynamic tool for studies of phytoplankton photophysiology and productivity both in the field and in a controlled environment.
FRR-menetelmä osoittautui erittäin tehokkaaksi, nopeaksi ja joustavaksi verrattuna yhteyttämistä mittaaviin nykymenetelmiin.
A comparison of amino acid substitutions between M. relicta and M. salemaai indicated that mysid shrimps have a small number of readily available tuning sites to shift between a shorter - and a longer -wavelength opsin.
Makean- ja murtoveden Mysis-populaatioiden näköpigmenttien opsiinisekvenssien vertailu osoitti, että Mysis-lajeilla on vain tietty rajallinen määrä mahdollisuuksia muuttaa aminohapposekvenssiään suuntaan, joka tuottaisi kullekin populaatiolle sen valoympäristöön sopivimman näköpigmentin.
The conceptual signal-to-noise ratios thus calculated for pigments with different λmax in the Baltic Sea and Lake Pääjärvi light environments supported the notion that spectral adaptation works towards maximizing the signal-to-noise ratio rather than quantum catch as such.
Laskennalliset arviot termisten ja spektraalisten ominaisuuksien riippuvuudesta toisistaan osoittivat, että Mysis näköpigmentin sopeutumisessa eri valoympäristöihin signaali/kohina suhdetta parannetaan minimoimalla sisäistä satunnaisaktiviteettiä, eikä niinkään fotonisaaliin, eli absorptiomaksimin maksimoinilla.
The general purpose was to clarify to what extent and on what time scale adaptive evolution has driven the functional properties of (mysid) visual pigments towards optimal performance in different light environments.
Tutkimuksen tavoitteena oli selvittää millä aikavälillä evolutiivinen sopeutuminen on optimoinut näköaistin toimintaa ja mitkä ovat ne selektiiviset paineet, jotka muokkaavat näköaistia.
In the present thesis, questions of spectral tuning, the relation of spectral and thermal properties of visual pigments, and evolutionary adaptation to different light environments were addressed using a group of small crustaceans of the genus Mysis as a model.
Väitöskirjassa tarkasteltiin näköpigmentin spektraaliherkkyyttä ja termisiä ominaisuuksia, niiden riippuvuutta toisistaan, sekä näköpigmentin sopeutumista eri valoympäristöihin.
On the other hand, the similarity in λmax and opsin sequence between several populations of freshwater M. relicta in spectrally different lakes highlights the limits to adaptation set by evolutionary history and time.
Tietyissä makeanveden populaatioissa havaittiin kuitenkin yhtäläinen absorptiomaksimi eri valoympäristöissä, joten myös fylogeneettinen historia ja aika olivat asettaneet rajoituksia näköpigmentin sopeutumiseen.
Judged by the shape of absorbance spectra, the visual pigments of all populations of M. relicta and M. salemaai used exclusively the A2 chromophore (3, 4-dehydroretinal).
Fotoreseptorin näköpigmenttimolekyyli, rodopsiini, koostuu transmembraanireseptoriosasta (opsiini), sekä siihen sitoutuneesta valoherkästä A-vitamiinialdehydistä (kromofori).
The study was based on microspectrophotometric measurements of visual pigment absorbance spectra, electrophysiological measurements of spectral sensitivities of dark-adapted eyes, and sequencing of the opsin gene retrieved through PCR.
Väitöskirjatyössä selvitettiin myös molekyylitason mekanismeja, jotka säätelevät näköpigmentin toiminnallisia ominaisuuksia.
A strong inverse correlation between Ea and λmax was found among all visual pigments studied in these respects, including those of M. relicta and 10 species of vertebrate pigments, and this was used to infer thermal noise.
Tutkimuksessa mallina oli Mysis halkoisjalkais-äyriäisiä sekä murto- että sisävesistöistä, joissa nämä eläimet ovat sopeutuneet eri valoympäristöihin.
The photoactivation energy (Ea) was estimated from temperature effects on spectral sensitivity in the long-wavelength range, and calculations were made for optimal quantum catch and optimal signal-to-noise ratio in the different light environments.
Samalla sen tulisi olla mahdollisimman stabiili, jotta kohinaa, eli (termistä) sisäistä satunnaisaktivoitumista, muodostuisi vähän ja signaali/kohina-suhde olisi mahdollisimman korkea.
The opsin amino acid sequences of spectrally characterized individuals were compared to find candidate residues for spectral tuning.
Meri- ja makeavesi populaatioiden absorptiospektrit erosivat toisistaan kaikissa tutkituissa lajeissa.
This development was likely a cause of strong cyanobacterial blooms in midsummer.
Kyseinen kehityskulku oli todennäköisesti keskikesällä havaittujen runsaiden sinileväkukintojen syy.
The effect of ice cover on sediment resuspension and thereby on phosphorus concentrations was also studied.
Yhdessä osajulkaisussa tutkittiin myös jääpeitteen vaikutusta resuspensioon ja järven fosforipitoisuuksiin.
Sediment resuspension, the return of the bottom material into the water column, is an important process that can have various effects on a lake ecosystem.
Ilmiöllä, jota kutustaan sedimentin resuspendoitumiseksi, voi olla merkittäviä vaikutuksia järviekosysteemiin.
Resuspension-mediated increase in turbidity may favour the dominance of phytoplankton over macrophytes.
Valaistusolosuhteiden muuttuminen saattaa johtaa leväbiomassan lisääntymiseen vesikasvillisuuden kustannuksella.
Resuspension enhances especially the cycling of phosphorus by bringing the sedimentary nutrients back into the water column and may thereby induce switches between phosphorus and nitrogen limitation.
Sedimentin resuspensio vaikuttaa usein myös vesistöjen tärkeän perusravinteen, fosforin kiertoon ja sillä on näin ollen rehevöitymistä edistävä vaikutus.
The predator-prey interactions contributing to the trophic state of a lake may also be influenced by increasing turbidity.
Myös näön perusteella saalistavien eliöiden ravinnonhankinta voi vaikeutua sameuden kasvaessa.
Additionally, via the influence on SS, resuspension affected the concentration of total phosphorus (TP) and soluble reactive phosphorus (SRP), as well as the total nitrogen to total phosphorus (TN:TP) ratio.
Kiintoainepitoisuuksien nousu vaikutti lisäksi voimakkaasti ravinnepitoisuuksiin (fosfori, typpi, typpi:fosfori-suhde).
Although contrasting results concerning the dependence between the SS and SRP concentrations were observed, it could be concluded that sediment resuspension during strong algal blooms (pH > 9) led to aerobic release of P. The main findings of this thesis were that in the course of the growing season, sediment resuspension coupled with phytoplankton succession led to liberation of P from resuspended particles, which in turn resulted in high TP concentrations and low TN:TP ratios.
Tutkimuksen merkittävin tulos oli, että sedimentin sekoittuessa vesipatsaaseen matalassa ja rehevässä järvessä voimakkaiden leväkukintojen aikaan, sedimenttipartikkeleista vapautui fosforia levien käyttöön.
Resuspension caused by wind-induced wave disturbance, currents, turbulent fluctuations and bioturbation affects water quality characteristics such as turbidity, light conditions, and concentrations of suspended solids (SS) and nutrients.
Järven pohjaan laskeutunut aines, pohjasedimentti, voi sekoittua uudelleen vesimassaan aallokon, erilaisten virtausten ja eliöiden (kalat, pohjaeläimet) vaikutuksesta.
The contribution of sediment resuspension to gross sedimentation, turbidity, and concentration of SS and nutrients was studied in a small, deep lake as well as in a multibasin lake with deep and shallow areas.
Tämän väitöskirjan osajulkaisuissa tutkittiin kahden eri järven sedimentaatiota (aineksen laskeutumista vesipatsaassa) sekä sedimentin resuspension vaikutusta jär¬vien veden sameuteen, kiintoainepitoisuuteen ja ravinnepitoisuuksiin.
Directly, the trophic state of a lake can be influenced by the effect of sediment resuspension on nutrient cycling.
Toisaalta vähäinenkin ulkoinen kuormitus on tällaisissa järvissä merkittävää, koska kerran järveen joutuneet ravinteet jäävät voimakkaan resuspension johdosta pitkäksi aikaa biologiseen kiertoon.
Sediment resuspension, caused by wind activity, comprised most of the gross sedimenta¬tion and strongly contributed to the concentration of SS and turbidity in the lakes studied.
Resuspensiolla oli myös selkeä vaikutus järvien kiintoainepitoisuuksiin ja sameuteen.
Cancer is a leading cause of death worldwide and the total number of cancer cases continues to increase.
Syöpä on yksi yleisimmistä kuolinsyistä maailmanlaajuisesti ja sairastuneiden määrä on kasvussa.
The occurrence of sinonasal cancer is strongly associated with wood dust exposure and the main risk factor for lung cancer is tobacco smoking.
Nenän alueen syöpä liittyy vahvasti työperäiseen puupölyaltistumiseen kun taas keuhkosyövän tärkein riskitekijä on tupakointi.
Although the molecular mechanisms involved in lung carcinogenesis have been widely studied, very little is known about the molecular changes leading to sinonasal cancer.
Keuhkosyövän kehittymiseen johtavia molekyylitason mekanismeja on tutkittu laajasti, mutta sen sijaan nenän alueen syöpään liittyvistä molekyylitason muutoksista on tähän mennessä tiedetty hyvin vähän.
Many cancers, for example sinonasal cancer and lung cancer, have clear external risk factors and so are potentially preventable.
Monet näistä syövistä, esimerkiksi nenän alueen syöpä ja keuhkosyöpä, liittyvät erilaisiin ympäristötekijöihin, joten ne ovat mahdollisesti ehkäistävissä.
Altogether, the information on molecular changes in exposure induced cancers adds to the observations from epidemiological studies and helps to understand the role and impact of different etiological factors, which in turn can be beneficial for risk assessment and prevention.
Tämänkaltainen tieto molekyylitason muutoksista ympäristöperäisissä syövissä täydentää epidemiologisista tutkimuksista saatua tietoa ja auttaa selventämään eri syytekijöiden tekijöiden osuutta ja niiden vaikutustapoja.
Furthermore, inflammation appears to play a part in sinonasal carcinogenesis as indicated by our results showing that the expression of COX-2 was associated with adenocarcinoma type of tumours, wood dust exposure and non-smoking.
Lisäksi vaikuttaa siltä, että tulehdusvaikutukset ovat yksi puupölyaltistumiseen liittyvän nenän alueen syövän kehittymisen mekanismeista, sillä COX-2 proteiinin ilmeneminen liittyi erityisesti adenokarsinomasolutyyppiin, puupölyaltistumiseen ja tupakoimattomuuteen.
The results demonstrate that TP53 mutations are frequent in sinonasal cancer and lung cancer and in both cancers they are associated with exposure.
Tulokset osoittavat, että TP53-geenin mutaatiot ovat yleisiä sekä nenän alueen syövässä että keuhkosyövässä ja näissä molemmissa muutokset liittyvät altistumiseen.
We also found that patients with a tumour carrying a G to T transversion, a mutation commonly found in association with tobacco smoking, had a high level of smoking-related bulky DNA adducts in their non-tumorous lung tissue.
Lisäksi osoitimme, että tupakoijille tyypillisen mutaatiotyypin (G>T) kantajilla oli normaalissa keuhkokudoksessa suuri määrä tupakointiin liittyviä DNA-vaurioita.