natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Its theoretical framework is formed by combining social scientific studies on humour, academic debates on the public sphere, previous research on the political aspects of popular culture as well as explorations into cultural citizenship.
Tutkimuksen teoreettinen viitekehys on muodostettu yhdistämällä sosiaalitieteellistä huumorin tutkimusta, julkisuusteoreettista tutkimusta, populaarikulttuurin poliittisten ulottuvuuksien tutkimusta sekä kulttuuriseen kansalaisuuteen kohdistuvaa tutkimusta.
However, the relations between politics and humour may be articulated in different ways, and political humour should not be fundamentally labelled either as a way to maintain the status quo or as a way to undermine the prevailing social order.
Politiikan ja huumorin suhteet voivat kuitenkin artikuloitua monin eri tavoin, eikä poliittista huumoria voi lähtökohtaisesti luokitella esimerkiksi yhteiskuntajärjestystä yllä pitäväksi tai horjuttavaksi ilmiöksi.
The processing of politics with the means of humour is nothing new, yet politics and politicians are increasingly explored in light of entertainment and humorous means of addressing political issues have become more frequent during the past decades.
Politiikan käsittely huumorin keinoin ei ole uutta, mutta politiikkaan ja poliitikkoihin liittyvät viihteelliset ohjelmasisällöt ja politiikkaa koskevat humoristiset käsittelytavat ovat muutaman viimeisen vuosikymmenen aikana yleistyneet mediassa.
Thirdly, the research points out the significance of gender in politics: Politics appears as a <i>manly thing</i> in every dataset.
Kolmanneksi tutkimus osoittaa sukupuolen merkityksen politiikassa: politiikka näyttäytyy kaikissa aineistokokonaisuuksissa <i>miesten lajiksi</i>.
When analyzing the second set of data, discourse analysis has provided a means to identify what kind of discourses on political entertainment circulate in the Finnish public sphere.
Aineistokokonaisuuden II kohdalla diskurssianalyyttista otetta on käytetty muodostamaan poliittista viihdettä koskevia diskursseja suomalaisessa julkisuudessa.
Examining political entertainment and related public debate deepens our understanding of political culture.
Poliittisen viihteen ja siitä käytävän yhteiskunnallisen keskustelun tutkiminen lisää tietoa poliittisesta kulttuurista.
This becomes evident as the research has as its point of departure the view that watching political entertainment, reading news which features political topics, engaging in online polls dealing with politics as well as discussing politics are all everyday practices that not only relate to popular culture but also to politics – hence they are meaningful forms of being and doing from the perspective of citizenship.
Tutkimuksessa nojaudutaan laajaan politiikka-, julkisuus-, ja kansalaisuuskäsitykseen, mikä ilmenee siinä, että tutkimuksessa lähdetään liikkeelle ajatuksesta, jonka mukaan poliittisten viihdeohjelmien seuraaminen, politiikkaa käsittelevien uutisten lukeminen, osallistuminen politiikkaa käsitteleviin verkkokyselyihin sekä politiikasta keskusteleminen ovat kaikki paitsi populaarikulttuuriin myös politiikkaan liittyviä arjen käytäntöjä ja siten myös merkityksellisiä kansalaisena olemisen ja kansalaisuuden tekemisen muotoja.
On the basis of this study, both <i>The Autocrats</i> and related public debate renew discursive ideas of politics as primarily parliamentary politics – even though the actual content of politics is rarely addressed in the data.
Tutkimuksen perusteella sekä <i>Itse valtiaissa</i> että poliittisesta huumorista käytävässä keskustelussa vahvistetaan diskursiivista käsitystä, jonka mukaan politiikka on nimenomaan parlamentaarista politiikkaa – siitäkin huolimatta, että aineiston perusteella poliittisen huumorin yhteydessä puhutaan varsin vähän varsinaisista politiikan sisällöistä.
Secondly, a common feature to all the data sets is that they highlight the importance of <i>feeling rules</i> in the realm of political entertainment.
Toiseksi aineistoja yhdistää se, että ne tuovat esille <i>tunnesääntöjen</i> merkityksen poliittisen viihteen kehyksessä.
The reason for focusing on that particular period is that in March 2004 Ville Itälä - the then leader of the coalition party – resigned, accusing <i>The Autocrats</i> of ruining his credibility as a party leader.
Tarkastelun aikaväli on valikoitu sillä perusteella, että kokoomuksen puheenjohtaja Ville Itälä esitti maaliskuun 2004 alussa tapahtuneen eronsa yhteydessä <i>Itse valtiaiden</i> vaikuttaneen hänen edellytyksiinsä jatkaa puolueen johdossa.
This method has been applied to each data set in slightly different ways.
Menetelmää on sovellettu eri aineistokokonaisuuksien analyysiin keskenään vaihtelevin tavoin.
On the basis of the analysis, there are three distinct features that are common to the three data sets.
Analyysin perusteella kaikkia kolmea aineistokokonaisuutta yhdistää kolme juonnetta, jotka samalla läpäisevät aineiston kokonaisuudessaan.
Firstly, the distinct sets of data are connected with each other by the way in which politics is imagined through <i>emphasizing individualism</i>.
Ensinnäkin aineistoja yhdistää se, että niissä politiikkaa jäsennetään <i>yksilöllistymisen korostumisen</i> kautta.
At the same time, the data generates a particular relationship, where politics relates to such a political system that is limited to the existence of a nation state only, between the citizens and politics.
Samalla tuotetaan sellaista kansalaisten suhdetta politiikkaan, jossa politiikan katsotaan niveltyvän kansallisvaltioon liittyvään poliittiseen järjestelmään.
As a result of analysing the first set of data, the following ways in which the comic was produced are identified: <i>carnevalesque embodiment</i>, <i>cultural references</i>, <i>political themes</i> and <i>the concretization of power</i>.
Aineistokokonaisuuden I kohdalla toistuvat seuraavat koomisuuden tuottamisen tavat: <i>karnevalisoitu ruumiillisuus</i>, <i>kulttuuriset referenssit</i>, <i>poliittiset teemat</i> sekä <i>vallan konkretisointi</i>.
The four discourses are: <i>the influence of media</i>, <i>failures in performing masculinity successfully</i>, <i>the personification of politics</i> and <i>Finnish taste</i>.
Tuloksena on muodostettu neljä diskurssia: <i>median vaikutusvalta</i>, <i>epäkelpo maskuliinisuus</i>, <i>henkilöitynyt politiikka</i> sekä <i>suomalainen maku</i>.
The research explores political humour in Finland at the beginning of the 21st century and uses the satirical television series <i>The Autocrats</i> as a case example.
Poliittista huumoria 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen Suomessa käsittelevän tutkimuksen tapausesimerkkinä on satiirisarja <i>Itse valtiaat</i>.
Its research data consists of <i>The Autocrats</i>, the articles addressing political humour which have been published in Finnish afternoon papers and newspapers, and an online poll for readers published by the <i>Ilta-Sanomat</i> magazine.
Sen aineisto koostuu <i>Itse valtiaista</i>, poliittisesta huumorista suomalaisissa sanoma- ja iltapäivälehdissä käydystä keskustelusta sekä <i>Ilta-Sanomien</i> kotisivuilla julkaisusta lukijakyselystä.
The survey generated a total of 8,490 votes from the readers; the readers also left 442 comments online.
Aineistokokonaisuus III koostuu <i>Ilta-Sanomien</i> kotisivuilla Itälän eroilmoituksen jälkeen julkaisemasta kyselystä, johon sisältyy 8 490 osallistujien antamaa ääntä sekä 442 lukijoiden jättämää kommenttia.
As a result of analysing the third set of data, the following five discourses – used by the readers who participated in the poll, were formed: <i>negotiations about media effect</i>, <i>emphasizing the responsibility of the individual</i>, <i>assessing truthfulness</i>, <i>media as biased</i> and <i>social commentary</i>.
Aineistokokonaisuuden III kohdalla on tunnistettu viisi kyselyyn vastanneiden käyttämää diskurssia, jotka ovat <i>neuvotteleminen median vaikutuksesta</i>, <i>yksilön vastuun korostaminen</i>, <i>realistisuuden arviointi</i>, <i>median puolueellisuus</i> ja <i>yhteiskunnalliset kannanotot</i>.
The second set of data includes 76 newspaper articles that address <i>The Autocrats</i> or political humour and that have been published in the Finnish magazines <i>Helsingin Sanomat</i>, <I>Turun Sanomat</i>, <i>Ilta-Sanomat</i> and <i>Iltalehti</i> between the 1st of March and the 31st of March 2004.
Aineistokokonaisuus II koostuu <i>Helsingin Sanomissa</i>, <i>Turun Sanomissa</i>, <i>Ilta-Sanomissa</i> ja <i>Iltalehdessä</i> aikavälillä 1.–31.3.2004 julkaistuista 76 lehtileikkeestä, joissa käsitellään <i>Itse valtiaita</i> tai poliittista huumoria.
The collections include 77 episodes, special episodes or televised movies.
Aineistokokonaisuus I sisältää <i>Itse valtiaat</i> -sarjan pohjalta tuotetut DVD-kokoelmat, joihin sisältyy yhteensä 77 jaksoa, erikoisjaksoa tai televisioelokuvaa.
The shaping of social medicine from the end of the 19th century to the millennium
Suomalaisen sosiaalilääketieteen muotoutuminen 1800-luvun lopulta vuosituhannen vaihteeseen
From the old to the new social medicine.
Vanhasta uuteen sosiaalilääketieteeseen.
On average, one in three members had the identity of a practitioner of social medicine and one in two thought that they were practitioners of social medicine at least some of the time.
Sosiaalilääketieteen yhdistyksen jäsenistä kolmasosa piti itseään sosiaalilääketieteilijänä ja kauan jäsenenä olleet useammin kuin nuoret.
Studies on public health became one of the focal points of research in the new research policy of the Academy of Finland.
Samaan aikaan uudistettiin myös Suomen Akatemia ja uuteen Akatemiaan rakennettiin yhdeksi keskeiseksi tutkimuspoliittiseksi ohjelmaksi kansanterveyden tutkimuksen erityinen tukeminen nk. painoalapolitiikalla.
The second part of the research is based on a questionnaire conducted in 1999 and the four articles published about the results.
Toinen osa koostuu sosiaalilääketieteen asiantuntijoille ja alan yhdistyksen jäsenille vuonna 1999 tehtyjen haastattelu- ja kyselymenetelmin kerättyjen aineistojen tulosten esittelystä.
On the basis of the literature, the main aspects shaping social medicine were the new health and science policies, the involvement of sociology and other social and cultural sciences in health research, the critical and radical tradition of social medicine and the founding of the Society for Social Medicine in Finland.
Uuden sosiaalilääketieteen rakenteellisiksi synnyttäjiksi osoittautuivat yliopistolaitokseen ja lääketieteen koulutukseen liittyvät tiede- ja korkeakoulupoliittiset uudistukset, joissa yhteiskunnallisten tekijöiden terveysvaikutuksia tuotiin korostetusti esiin.
The new social medicine was created by means of social factors.
Sekä vanha että uusi sosiaalilääketiede syntyivät yhteiskunnallisessa murrosvaiheessa.
The ideas of social fairness and equality of social medicine began to lose their significance as the leading social policy principles in the 1990s.
Terveysarvon merkitystä korostava ja oikeudenmukaiseen yhteiskuntapolitiikkaan osallistuminen ei ole muotoutunut yhteiskunnalliseksi tai poliittiseksi liikehdinnäksi 1970-luvun radikaalivaiheen jälkeen.
The responses were analysed by using cross tabulation, regression analysis and content analysis methods.
Katsaus toimii johdantona uuden sosiaalilääketieteen syntyyn ja sisältöön vaikuttaneiden tekijöiden analyysiin.
The health differentials between population groups have increased in the 2000s.
Uudet kansanterveystieteen laitokset aloittivat toimintansa lääketieteellisten laitosten yhteydessä vuonna 1972.
The roots of social medicine can be found in the recognition of the health problems brought by industrialisation.
1800-luvun sosialilääketiede sai pontimensa teollisen vallankumouksen haitallisten terveysvaikutusten havaitsemisesta.
Ample research information in social medicine proved that the morbidity and mortality in the population were dependent on its social status: with lower social status came increased morbidity and shorter lives.
Jo varhainen sosiaalilääketieteellinen tutkimus osoitti vahvan riippuvuuden alhaisen sosiaalisen aseman ja korkean sairastavuuden ja kuolleisuuden välillä ja myöhempi tutkimus on osoittanut yhä uudestaan ja uudestaan tämän lähes luonnonlakia muistuttavan yhteyden olemassa olon ja pysyvyyden.
Social medicine branched out from medicine into a multidisciplinary science investigating the social in health in the 19th century.
Tutkimus jakautuu kahteen osaan: ensimmäisessä, dokumenttiaineistoihin perustuvassa osassa luodaan historiallinen katsaus sosiaalilääketieteen kehittymiseen lääketieteestä monitieteiseksi tieteeksi 1960-luvun lopulta lähtien.
This research tradition has persevered in the research environments of both health and social sciences.
Kansanterveystiede on vahvistunut terveydenhuoltoalan oppilaitosten opetus- ja tutkimusalueena, mutta yhteiskunta- ja muiden tieteiden alueilla terveystutkimus ei ole saanut yhtä vahvaa institutionaalista tukea.
The research asked who were the practitioners of social medicine in Finland: did they have a professional identity as practitioners of social medicine, what did they think of the status of their discipline, its changes and the name of the discipline, and which Finnish practitioners of social medicine they thought prominent and on what grounds?
Sosiaalilääketieteelliset arvot, tasa-arvo ja oikeudenmukaisuus tulivat esiin yhdistyksen jäsenten arvoissa ennen muuta siinä, millaisia henkilöitä he arvostivat merkittävinä suomalaisina sosiaalilääketieteilijöinä.
The new social medicine was born in a critical period when the national health was promoted with the help of legislation and science policy.
Yhteiskuntatieteet kehittyivät voimakkaasti samaan aikaan ja tulivat merkittävällä panoksella mukaan terveyden tutkimukseen.
The research asks 1) how social medicine changed from the end of the 19th century to the end of the 1990s, what contributed to the developments in the field in 1960-1980 and what defined social medicine?
Tutkimuksessa kysytään, onko vanhan sosiaalilääketieteen olennainen kysymys säilynyt uudessa sosiaalilääketieteessä, joka syntyi yhteiskuntapoliittisten uudistusten myllerryksessä aktiivisella reformikaudella 1960- ja 70-luvuilla, jolloin uudistettiin sekä tiedepolitiikkaa että terveyspolitiikkaa.
The central facets defining the new social medicine were medicine, social factors, comprehensiveness, multidisciplinarity and radicalism and social criticism.
Tämä ilmiö ei ollut erityinen sosiaalilääketieteeseen liittyvä seikka, vaan samantapainen kehitys oli kohdannut muitakin tieteitä, kuten sosiaalipolitiikka-tiedettä, sosiologiaa ja yhteiskunnallista osallistumista ylipäätään.
The majority of the membership wanted to preserve ‘social medicine’ in the name of the society and its journal.
Sosiaalilääketieteen erityisyyttä, monitieteellisyyttä ja tasa-arvon eetosta jatkoi selvimmin Sosiaalilääketieteen yhdistys ry., joka oli säilyttänyt nimessään ja lehdessään vanhan termin ja jonka myös enemmistö jäsenistä halusi säilyttää.
Although the membership was unable to define social medicine other than in broad terms as a science that investigates the interconnections of illness, health and the society, multidisciplinarity was the reason most frequently given to justify the significance of the field.
Sosiaalilääketieteen yhdistyksen jäsenistölle vuonna 1999 tekemäni kyselytutkimus osoitti, että tieteiden eriytymisen, sosiaalilääketieteen moniammatillistumisen ja tieteteeellistymisen prosesseissa oli vanhan ydinparadigman keskeinen merkitys himmentynyt, vaikka erilaisten väestöryhmien terveyskysymysten vertailu edelleen sisältyi tutkimusasetelmiin.
This research traces the development of the new discipline and the self-understanding of the practitioners of social medicine in 1960-1980.
Tutkimuksessa pyritään vastaamaan kysymykseen, miten vanha ja uusi sosiaalilääketiede muotoutuivat yhteiskunnallisissa prosesseissa ja miten vanhan sosiaaalilääketieteen keskeiset ideat näkyivät uudessa sosiaalilääketieteessä sen edustajien näkemyksissä 1900-luvun ja 2000-luvun vaihteessa.
The practitioners of social medicine thought that the status of their field of science had weakened especially since the biomedical sciences had increased their share of the research funding in medicine.
Yhdistyksen jäsenten oma tutkimusintressi ei enää vuosituhannen vaihteessa mitenkään korostuneesti keskittynyt terveyden sosiaalisen eriarvoisuuden poistamiseen, vaan tutkimusaiheet jakautuivat laajalti erilaisten terveyden edistämisen ja terveydenhuoltotutkimuksen alueille.
The membership included supporters of both social medicine and public health science and these two groups had different experiences of the change in the status of the discipline.
Aikaisemmat tutkimukset ja myös uudempi tutkimus osoittivat, että vaikka sosiaalilääketieteen tieteen rakenne oli muuttunut ja tutkimustiedon määrä oli lisääntynyt, ei terveydellinen eriarvoisuus eri sosiaaliryhmien välillä ollut kaventunut.
Medical faculties got professorships for the research of national diseases and studies in social sciences were included in medical degrees.
Tieteenala tutkii terveyden ja sairauden yhteiskunnallisia yhteyksiä ja pyrkii parantamaan erityisesti heikompiosaisten terveyttä ja terveysoloja.
The theoretical basis and the perceptions of health were debated in the 1970s and 1980s after which the critical health debate quietened down.
1960- ja 70-luvun uusi sosiaalilääketiede (kansanterveystieteeksi nimetty) sai voimansa Suomen väestön suuren sairastavuuden ja palvelusten eriarvoisen jakautumisen tiedostamisesta sekä halusta vaikuttaa rakenteellisin keinoin terveydellisen tasa-arvon lisäämiseen.
Whilst we know quite a lot about how the rules can be used to guide and constrict players activities, the rules that direct player production are scarcely investigated.
Samanaikaisesti niistä rajoituksista ja säännöistä, joilla peliteollisuus pyrkii ohjaamaan pelaajatuotantoa, on tutkittua tietoa hyvin vähän.
This dissertation presents a cultural approach to player production.
Näistä lähtökohdista käsin tutkimus hahmottaa paremmin pelaajakulttuurien nyanssit huomioon ottavaa suunnitteluparadigmaa.
Finally, the dissertation seriously questions the tendency of studying media consumption and production in separation.
Tutkimus muun muassa osoittaa konkreettisesti, miten mediakulutuksen ja -tuotannon integroituessa entistä tiiviimmin toisiinsa mediailmiöiden tutkimus edellyttää uudenlaisia moninäkökulmaista tutkimusotetta.
While various dimensions of player production are elaborated in the introductory chapters, the articles focus mostly on the players productive practices that result in new game elements (game modifications) and the ones that exploit the game software to produce entirely new digital objects (machinima).
Tapaustutkimusten kautta työ kartoittaa pelaajien tuotannollista toimintakenttää pohtimalla aktiivisten pelaajien ja peliteollisuuden suhdetta niin pelimodifikaatioiden kuin pelimoottoreilla tehtävien elokuvien (machinima) kohdalla.
The contribution of my work to the current scholarship on players is to broaden the understanding of the relation between play and other forms of game cultural productivity.
Pelitutkimuksen nuorella oppialalla on viime vuosina aktiivisesti analysoitu pelin formaalien sääntöjen ja pelaajien toimintamahdollisuuksien välistä suhdetta.
The underlying interest is in outlining games as profoundly co-produced entities which can be only understood if both the contributions of developers and other industry bodies and the investments of players are taken into account.
Parhaassa tapauksessa kirja voi inspiroida niin alan tutkijoita ja opiskelijoita kuin peliteollisuuden parissa elantonsa tienaavia.
Instead of sticking to the game world boundaries the dissertation turns the focus to the larger dynamics of game culture and examines the opportunities and constraints provided by the current game industry paradigms.
Kriittiset luennat yksittäisistä ilmiöistä osoittavat, miten peliteollisuuden tavat tukea ja rohkaista pelaajien luovia käytäntöjä ovat kiinteästi yhteydessä pelinkehittäjien liiketoimintamalleihin.
The dissertation is committed to a particular notion of the nature of play.
Viimeaikainen pelitutkimus on osoittanut useita aukkoja taikapiirissä, jonka on perinteisesti ajateltu erottavan pelien maailman arkitodellisuudesta.
While game studies have so far been pretty good in identifying the structural elements of game systems and the different motivations of players, they have mostly not touched the larger social structures and industrial systems that ultimately shape both the games that are offered to players and the ways they are played.
Tässä mielessä pelaajatuotannon roolin ja merkitysten yksityiskohtainen analyysi myös syventää ymmärrystämme siitä, mistä peleissä ja pelaamisessa viime kädessä on kyse.
The dissertation suggests that as the manifestations of gaming hobby break out of magic circle of play , the productive activities of players become central to our understanding of games and gaming.
The Player s Game ottaa kantaa tähän keskusteluun osoittamalla, miten pelien ulkopuolinen pelaajatuotanto voi kouriintuntuvasti muuttaa pelaamiseen liittyviä motivaatioita ja kokemuksia.
This dissertation provides an approach to how these regulations and byelaws could be studied.
Kyseessä oleva väitöstutkimus tuottaa uutta tietoa näistä peliteollisuuden strategioista.
I argue that segregating the sphere of play from ordinary life , utility and productivity runs the risk of hiding the similarities and interesting connections between play and the related realms.
Siinä missä klassiset teoriat usein määrittävät pelaamisen hyödyntavoittelusta ja tuottavuudesta vapaana toimintana, Sotamaan tutkimus sitoutuu ajatukseen pelaamisesta lähtökohtaisesti tuottavana toimintana.
The articles introduce practical case studies and apply, discuss and develop further the starting points.
Mitä tapahtuu, kun pelaajat ottavat pelit omaan käyttöönsä ja alkavat osallistua pelien tuotantoon ja niiden käyttötapojen muotoiluun?
I further argue in favour of conceptualizing player production as a network of activities.
Lisäksi työ kartoittaa pelaajien konkreettisia vaikutusmahdollisuuksia pelituotannon eri vaiheissa.
Early detecting of children’s mental health problems
Lasten mielenterveysongelmien varhainen tunnistaminen
Difficulties identified by parents and nurses were strongly related to child psychiatric disorders.
Vanhempien ja terveydenhoitajien tunnistamat lasten vaikeudet olivat voimakkaasti yhteydessä lapsen psyykkiseen häiriöön.
Of the young children, 2–5% reported a low mood and negative expectations, which was related to a twofold risk for any psychiatric disorder and a threefold risk for an emotional disorder and negative situational family factors.
Lapsista 2─5 % raportoi alhaista mielialaa ja negatiivisia tulevaisuuden odotuksia ja nämä asiat olivat yhteydessä kaksinkertaiseen riskiin psykiatriselle häiriölle sekä kolminkertaiseen riskiin lapsen tunne-elämän häiriölle ja kielteisille perhetekijöille.
The study was conducted as part of a project entitled "Developing children's mental health work, 2007–2009" in the Pirkanmaa and South Karelia hospital districts.
Tutkimusaineisto koottiin "Lasten mielenterveystyön kehittäminen 2007─2008" hankkeen yhteydessä Pirkanmaan ja Etelä-Karjalan sairaanhoitopiireissä.
The target population of the study comprised 4–9-year-old children (n = 2,682) receiving regular health check-ups in child health clinics and school health care clinics from March 2008 to March 2009.
Tutkimusotos koostui 4─9-vuotiaista lapsista (n = 2682), jotka kävivät lastenneuvolan tai kouluterveydenhuollon terveystarkastuksessa maaliskuun 2008 ja maaliskuun 2009 välisenä aikana.
The focus of interest was also assessing, as briefly as possible, a simple and easy to use one-question screen for the child, the parent and the public health nurse (IV).
Kiinnostuksen kohteena oli lisäksi kehittää ja arvioida mahdollisimman lyhyt, yksinkertainen ja helppokäyttöinen yhden tai kahden kysymyksen seula lapselle, vanhemmalle ja terveydenhoitajalle (IV).