natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The purified proteins were combined with a fungal glycoside hydrolase family 7 (GH7) cellobiohydrolase-cohesin fusion protein produced in S. cerevisiae.
Puhdistetut proteiinit yhdistettiin hiivassa tuotetun sieniperäisen glykosidihydrolaasi perhe 7:n sellobiohydrolaasi-cohesiini fuusioproteiinin kanssa.
Dockerin containing fusion proteins have also been successfully combined in vitro with proteins containing their natural counterparts, cohesins, to create functional multiprotein complexes.
Dockeriinin sisältäviä fuusioproteiineja on myös onnistuneesti yhdistetty niiden luonnollisen vastinparin, cohesiinin, sisältävien proteiinien kanssa in vitro tuottaen toimivia moniproteiinikomplekseja.
The main two components, which often appear in cellulases, are the cellulose-binding module (CBM) and the catalytic domain.
Sellulaasien pääkomponentteina ovat usein selluloosaan sitoutuva domeeni (cellulose binding module, CBM) ja katalyyttinen domeeni.
The results showed that the cohesin-dockerin –linked cellobiohydrolase complex performed in the cellulose hydrolysis studies in a similar manner as the directly linked enzyme controls at temperature of 50˚C and 60 ˚C.
Tulokset osoittivat, että cohesiini-dockeriini vuorovaikutuksen avulla muodostettu sellobiohydrolaasikompleksi toimi selluloosan hydrolyysikokeissa yhtäläisesti peptidilinkkerillä varustetun entsyymikontrollin kanssa 50:n ja 60 ˚C:n lämpötiloissa.
The catalytic domain performs the cleavage of the substrate, e.g. in the case of cellobiohydrolases hydrolyses or "cuts" the crystalline cellulose chain into smaller soluble saccharides, mainly cellobiose.
Katalyyttiset domeenit pilkkovat substraatin ja esimerkiksi sellobiohydrolaasien kohdalla hydrolysoivat tai katkaisevat kiteisen selluloosaketjun pienemmiksi, liukoisiksi sakkarideiksi, pääasiassa sellobioosiksi.
The characterization of the catalytic domain-CBM -complexes formed through cohesin-dockerin interaction included thermostability measurements using circular dichroism and activity assays using soluble and insoluble cellulosic substrate.
Cohesiini-dockeriini vuorovaikutuksen voimasta muodostuneen katalyyttinen domeeni-CBM -kompleksin karakterisointiin kuului lämpövakausmittauksia sekä aktiivisuusmäärityksiä käyttäen liukoista ja liukenematonta substraattia.
The hypothesis of the experiments was that different CBMs fused with a dockerin domain and the cellobiohydrolase catalytic domain fused with a cohesin domain could be produced separately and then be combined to produce a functional two-domain enzyme with a dockerin-cohesin "linker" in between.
Kokeen hypoteesina oli se, että eri CBM:iä fuusioituna dockeriinien kanssa ja sellobiohydrolaasien katalyyttisiä domeeneja fuusioituna cohesiinien kanssa voitaisiin tuottaa erikseen ja yhdistää jälkikäteen tuottaen toimivia "kaksidomeenisia" entsyymejä cohesiini-dockeriini "linkkerillä".
B. bifidum also showed anti-inflammatory properties, so it could also act as a palliative for IBD.
Myös B. bifidum osoitti anti-inflammatorisia ominaisuuksia, joten se voisi toimia myös IBD:n lievittäjänä.
The adhesion method was based on bacterial cells that were marked with tritium.
Adheesiomenetelmä perustui tritiumilla leimattuihin bakteerisoluihin.
The SpaC and BopA adhesin proteins did not show any anti-inflammatory effects, but they still proved to be stimulating host's immune defense, which plays an important role in the host's immune system regulation.
SpaC- ja BopA-adhesiiniproteiinit eivät osoittaneet anti-inflammatorisia vaikutuksia, mutta silti ne osoittivat stimuloivan isännän immuunipuolustusta, jolla on tärkeä tehtävä isännän immuunijärjestelmän säätelyssä.
The literature review of the study focused on intestinal microbiota and the connection between its imbalance and Inflammatory Bowel Disease (IBD).
Tutkielman kirjallisuusosassa perehdyttiin suoliston mikrobistoon sekä sen epätasapainon ja tulehduksellisten suolistosairauksien (IBD) yhteyteen.
L. acidophilus LAB20 significantly reduced the yield of IL-8 in one test, and therefore the result of this study is indicative.
L. acidophilus LAB20 vähensi IL-8 tuottoa merkittävästi yhdessä kokeessa, joten tämän tutkimuksen tulos on suuntaa antava.
EPS structures may convey the LAB20 adhesion to mucus and anti-inflammatory properties.
EPS-rakenteet saattavat välittää LAB20-kannan adheesiota mukukseen sekä anti-inflammatorisia ominaisuuksia.
HT-29 cells produced inflammatory mediator IL-8, and its concentration was measured by collecting the supernatant above the cells and measuring the IL-8 concentration with the ELISA-method.
HT-29 -solut tuottivat LPS-ärsykkeestä tulehdusvälittäjäainetta IL-8, jonka pitoisuus mitattiin keräämällä solujen päältä oleva supernatantti talteen ja mittaamalla IL-8-pitoisuus ELISA-menetelmällä.
In conclusion, the effect of adhesin proteins SpaC and BopA as anti-inflammatory components was tested.
Lopuksi tutkittiin SpaC ja BopA-adhesiiniproteiinien vaikutusta tulehdusta alentavana komponenttina.
Bacteria SpaC- and BopA-adhesin proteins showed pro-inflammatory properties, i.e. an inflammatory response in the HT-29 cell line.
Bakteerien SpaC- ja BopA -adhesiiniproteiinit osoittivat pro-inflammatorisia ominaisuuksia eli nostivat tulehdusvastetta HT-29 -solulinjassa.
LAB20 EPS mutants did not adhere to mucus at all, so the EPS-construction of the strain LAB20 would appear to be relevant to the bacteria’s adherence.
LAB20 EPS-mutantit eivät adheroituneet lainkaan mukukseen, joten LAB20-kannan EPS-rakenteilla näyttäisi olevan merkitystä bakteerin adheroitumisessa.
Specific focus was on communication between microbes and human host through congenital immune defense.
Erityisesti paneuduttiin ihmisen synnynnäisen immuunipuolustuksen kautta mikrobien ja isännän väliseen kommunikaatioon.
LAB20 EPS mutants did not cut the IL-8 yield, so EPS structures may be responsible for the anti-inflammatory feature of the strain LAB20.
LAB20 EPS-mutantit eivät vähentäneet IL-8 tuottoa, joten EPS-rakenteet saattavat vastata LAB20-kannan anti-inflammatorisesta ominaisuudesta.
They significantly reduced IL-8 yield in the LPS-induced inflammatory response in the HT-29 cell line.
Ne vähensivät IL-8 tuottoa merkittävästi LPS-indusoidussa tulehdusvasteessa HT-29 -solulinjassa.
The next experiment was whether the bacteria could reduce inflammatory response in the LPS-induced HT-29 cell line.
Seuraavaksi tutkittiin pystyvätkö bakteerit vähentämään tulehdusvastetta LPS-indusoidussa HT-29 -solulinjassa.
The LAB20 is a new and potential probiotic for canines.
LAB20-bakteerikanta on potentiaalinen koiran probiootiksi.
The purpose of the experimental phase was to research in vitro, the adherence of the human Lactobacillus rhamnosus GG, Bifidobacterium bifidum strain DSM20456 and the Lactobacillus acidophilus strain LAB20 of canine and the EPS mutant strain LAB20 to Caco-2 and HT-29 cell lines and mucus.
Kokeellisen työn tarkoituksena oli tutkia in vitro ihmisestä eristettyjen Lactobacillus rhamnosus GG-, Bifidobacterium bifidum DSM20456 -kantojen sekä koiran Lactobacillus acidophilus LAB20-kannan ja LAB20 Eps-mutanttikannan adheroitumiskykyä Caco-2- ja HT-29 -solulinjoihin sekä mukukseen.
The results showed that L. rhamnosus GG, B. bifidum DSM20456 and L. acidophilus LAB20 strains have adhesion and anti-inflammatory properties.
Tulokset osoittivat, että L. rhamnosus GG, B. bifidum DSM20456 ja L. acidophilus LAB20 -kannoilla on adheesio ja anti-inflammatorisia ominaisuuksia.
L. rhamnosus GG, B. bifidum DSM20456 and L. acidophilus LAB20 adhered to the HT-29, Caro-2 cells of epithelial cell lines and to mucus.
L. rhamnosus GG, B. bifidum DSM20456 ja L. acidophilus LAB20 adheroituivat HT-29-, Caco-2 -epiteelisolulinjojen soluihin sekä mukukseen.
In many countries, these activities are often based on legislation and regulations, such as in the US, Australia, and Germany.
Monissa maissa nämä aktiviteetit usein perustuvat lainsäädäntöön, kuten esimerkiksi Yhdysvalloissa, Australiassa ja Saksassa.
Businesses do not get involved if the projects are not targeted to them, and especially if those are not approved by the relevant stakeholders.
Yritykset eivät osallistu projekteihin, jos niitä ei ole kohdennettu heille, ja etenkin jos asianomaiset sidosryhmät eivät hyväksy tällaisia hankkeita.
This study was conducted by using a qualitative research method.
Tutkimus toteutettiin laadullisena tutkimuksena.
Different goals for biodiver-sity conservation have been set both at the global and domestic level, but the continuous postponement of the tar-gets indicates that the government institutions establishing rules for protecting biodiversity are no longer sufficient, and new methods must be developed.
Luonnon monimuotoisuuden suojelulle on asetettu erilaisia tavoitteita sekä kansainvälisellä että kotimaan tasolla, mutta näiden tavoitteiden jatkuva siirtäminen tulevaisuuteen osoittaa, että julkisen hallinnon asettamat tavoitteet eivät enää ole tarpeeksi tehokkaita, ja uusia menetelmiä on kehitettävä monimuotoisuuden turvaamiseksi.
Additionally, every EU member state belongs to Natura 2000 network, where various com-pensation regulations have been implemented by the EU’s Habitat Directive.
Lisäksi, kaikki EU maat kuuluvat Natura 2000 -verkostoon, jossa kompensaatiohankkeita on toteutettu Euroopan unionin luontodirektiiviin pohjautuen.
Each company undertakes environmental responsibility in different ways, but ecological compensation as a way to conserve nature could be a powerful tool for companies to show their environmental responsibility.
Jokainen yritys toteuttaa ympäristövastuuta omalla tavallaan, mutta ekologinen kompensaatio luonnonsuojelukeinona voisi olla tehokas työkalu yrityksille toteuttaa ympäristövastuutaan.
These factors are such as specific location of compensation area and certain ecosystem services in the compensation area.
Näitä tekijöitä ovat esimerkiksi kompensaatioalueen tarkoin määritelty sijainti sekä kompensaatioalueen sisältämät ekosysteemipalvelut.
Most importantly, compensation must be related to companies’ operations at some level.
Tärkeintä on kuitenkin se, että kompensaatiolla on yhteys yrityksen omaan toimintaan.
Study results highlighted, that the attractiveness of ecological compensation is based on multiple different factors that companies consider as important and which should be included in the compensation project.
Tutkimustuloksissa korostuu se, että ekologisen kompensaation houkuttavuus perustuu useisiin eri tekijöihin, joita yritykset pitävät tärkeinä, ja jotka on sisällytettävä kompensaatiohankkeeseen.
Voluntary-based compensation activi-ties on the other hand are newer way to protect nature and this study focuses on the use of these voluntary activities in Finland.
Vapaaehtoiset kompensaatiotoimet ovat taas uudempi tapa suojella luontoa, ja tämä tutkimus keskittyykin näiden kompensaatioaktiviteettien käyttömahdollisuuksiin Suomessa.
Three main objectives of this research include: 1) identifying the attractiveness of voluntary ecological compensation from private companies’ perspective 2) defining the most attractive compensation mechanisms and structures from the companies’ point of view and 3) further analysis of the risks and opportunities affect target companies that partici-pate in voluntary compensation projects.
Tutkimuksen kolme päätavoitetta ovat: 1) tunnistaa vapaaehtoisen ekologisen kompensaation houkuttavuus yksityisyritysten näkökulmasta, 2) määritellä yritysten näkökulmasta kiinnostavimmat kompensaatio-mekanismit ja -rakenteet ja 3) analysoida kompensaatioprojektien riskejä ja mahdollisuuksia, jos yritykset päätyvät osallistumaan tällaisiin hankkeisiin.
One target group of potential users of ecological compensation mechanisms in Finland are companies that weaken or use different natural resources in their operations.
Yksi potentiaalinen kohderyhmä, jotka voisivat hyödyntää ekologisia kompensaatiomekanismeja Suomessa, ovat yritykset, jotka toiminnallaan heikentävät eri luontoarvoja.
Ecological compensation is a process where project developers compensate for conservation efforts by creating ecologically equivalent profits or credits elsewhere.
Ekologinen kompensaatio on prosessi, jossa kehityshankkeiden toteuttajat kompensoivat aiheuttamaansa vahinkoa ympäristölle luomalla vastaavanlaisia luontoarvoja toisella alueella.
Biological diversity has been decreasing since industrial revolution, and the loss of biodiversity has become a com-mon topic in different groups from environmental organizations to consumers worldwide.
Luonnon monimuotoisuuden häviämisestä on tullutkin yleinen keskustelunaihe eri ryhmien keskuudessa maailmanlaajuisesti, aina ympäristöorganisaatioista kuluttajiin.
The aim of this study is to determine companies' perspectives on voluntary ecological compensation and analyze critical factors that affect companies’ willingness to participate in voluntary compensation projects in Finland.
Tämän tutkimuksen tavoitteena on määrittää yritysten näkökulma vapaaehtoiseen ekologiseen kompensaatioon ja analysoida kriittisiä tekijöitä, jotka vaikuttavat suomalaisten yritysten halukkuuteen osallistua vapaaehtoisiin kom-pensaatiohankkeisiin.
Globally, different ecological compensation mechanisms have been used for a long time as a part of nature conser-vation activities.
Erilaisia ekologisia kompensaatiomekanismeja on käytetty kansainvälisellä tasolla jo kauan.
Re-search material was collected in the meetings with companies by using the participant observation mechanism.
Tutkimusaineisto kerättiin yritystapaamisissa osallistuvaa havainnointimekanismia käyttäen.
One way how biodiversity can be protected is different ecological compensa-tion mechanisms.
Ekologiset kompensaatiomenetelmät ovat yksi tapa, jolla monimuotoisuutta voitaisiin suojella.
In the field experiment the samples were taken in total four times during winter 2014-2015.
Peltokokeessa näytteitä kerättiin lokakuusta alkaen kahden kuukauden välein yhteensä neljä kertaa talven 2014-2015 aikana.
In the field experiment the alfalfa cultivars ’Alexis’, ’Nexus’, ’Live’ and ’Lavo’ were tested, and in the growth chamber experiment also cultivars ’Hunter river’ and ’Rangelander’ were included.
Peltokokeessa olivat mukana sinimailaslajikkeet ’Alexis’, ’Nexus’, ’Live’ ja ’Lavo’ ja kasvatuskaappikokeessa näiden lisäksi ’Hunter river’ ja ’Rangelander’.
In the growth chamber experiment the plants were cold acclimated at two different programmes; 7/3 °C at day/night for three weeks and 7/3 °C for two weeks followed 5/-2 °C for one week.
Kasvatuskaappikokeessa kasveja altistettiin kahdelle kolmen viikon mittaiselle karaistumiskäsittelylle; toisessa käsittelyssä päivälämpötila oli 7 °C ja yölämpötila 3 °C koko käsittelyn ajan, toisessa päivälämpötila laskettiin 5 °C:een ja yölämpötila -2 °C:een viimeisen viikon ajaksi.
According to the results of one-year field experiment all cultivars were suitable for cultivation in Finland.
Yksivuotisen kokeen perusteella kaikki peltokokeessa mukana olleet lajikkeet soveltuivat hyvin viljelyyn.
However, it is considered challenging to cultivate in Finland because of its high pH requirement and its poor ability to stand wet soil, trampling and cold winter.
Sitä on kuitenkin pidetty hankalana viljellä Suomessa korkean pH-vaatimuksen, huonon märkyyden- ja tallauksenkestävyyden sekä heikoksi mielletyn talvenkestävyyden vuoksi.
By ditching, liming and good management of field traffic it is possible to improve all these difficult growth conditions except for cold winter.
Ojituksella, kalkituksella ja peltoliikenteen suunnittelulla voidaan vaikuttaa muihin kasvuoloihin, mutta ei talven olosuhteisiin.
Alfalfa (Medicago sativa L.) is an interesting plant in grass mixtures because of its high yield and nitrogen fixing potential, and also high acceptance and forage value in animals.
Sinimailanen (Medicago sativa L.) on kiinnostava kasvi nurmiseoksiin satoisuutensa, korkean typensidontapotentiaalinsa, maittavuutensa ja hyvän rehuarvonsa vuoksi.
The 50 percent ion leakage, when plants are regarded to be dead, was not achieved with all cultivars, although the coldest freezing temperatures used in the artificial freezing test was -18 °C for the field and -16 °C in the growth chamber experiment.
Tulokset osoittivat sinimailasen kestävän hyvin hetkellisiä kylmiä lämpötiloja, sillä kylmimmissäkään (peltokoe -18 °C, kasvatuskaappikoe -16 °C) testilämpötiloissa ei saavutettu karaistuneille kasveille kaikille lajikkeille 50 % ionivuotoa, jolloin kasvien katsotaan olevan kuolleita.
Freezing temperatures strengthened the hardening of plants in growth chamber trial and significant differences in cold tolerance were observed between cultivars.
Kasvatuskaappikokeessa pakkaslämpötila tehosti karaistumista ja lajikkeiden välillä havaittiin merkitseviä eroja kylmänkestossa.
Significant differences in sugar content of shoots were observed only between the cultivars with best and poorest freezing tolerance.
Versojen sokeripitoisuudessakin lähinnä parhaiten ja huonoiten kylmää kestävät lajikkeet erosivat merkitsevästi toisistaan.
Based on these traits, it was also intended to evaluate the suitability of tested cultivars for cultivation in Finland.
Tavoitteena oli myös arvioida lajikkeiden soveltuvuutta Suomessa viljeltäviksi kylmänkestävyytensä puolesta.
The cold hardiness of plants was determined by ion leakage test, in the field experiment from roots and in growth chamber experiment from roots and leaves.
Molemmissa kokeissa kasvien kylmänkestävyys määritettiin ionivuototestillä, peltokokeessa juurista ja kasvatuskaappikokeessa juurista ja lehdistä.
The study composed of a field and a growth chamber experiment.
Tutkimukseen kuuluivat pelto- ja kasvatuskaappikoe.
The aim of this study was to investigate the differences in cold hardiness and the rate of cold hardening on six alfalfa cultivars having different origin and fall dormancy class.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli selvittää eri alkuperää ja syysdormanssiluokkaa olevien sinimailaslajikkeiden eroja kylmänkestävyydessä ja karaistumisnopeudessa, sekä tutkia, vaikuttavatko juurten ja versojen sokeri- ja tärkkelyspitoisuudet mahdollisiin eroihin.
Hardening increased the soluble sugar content and decreased the starch content of plant roots in both experiments, but the differences between cultivars were not significant.
Karaistuminen nosti kasvien juurten sokeripitoisuutta ja laski tärkkelyspitoisuutta sekä pelto-, että kasvatuskaappikokeessa.
The dry matter content, soluble sugar content and starch content were also determined from roots and shoots in both experiments.
Lisäksi määritettiin juurien ja versojen kuiva-aine-, sokeri- ja tärkkelyspitoisuudet.
A set benchmark value of acrylamide in coffee is 400 µg/kg.
Säädöksessä kahville asetettu akryyliamidin vertailuarvo on 400 µg/kg.
Acrylamide level is normally higher in light roasted coffee than in dark roasted coffee.
Vaaleapaahtoisessa kahvissa akryyliamidipitoisuus on tavallisesti korkeampi kuin tummapaahtoisessa.
Despite the change of the roast profile, the degree of roast remained typical for light roasted coffee, and the taste was acceptable.
Profiilin muutoksesta huolimatta paahtoväri pystyttiin säilyttämään vaalealle kahville ominaisena ja makuominaisuudet hyväksyttävinä.
European commission accepted a new acrylamide regulation aiming at reduction of acrylamide level in food products.
Euroopan komissio on hyväksynyt uuden elintarvikesäädöksen, joka ohjaa elintarviketoimijoita akryyliamidipitoisuuden pienentämiseen.
The aim of this study was to detect the role of a roasting profile, green coffee blend and roast degree on acrylamide formation in light roasted coffee.
Tämän työn tavoitteena oli tutkia paahtoprofiilin, raakakahvin ja paahtoasteen merkitystä akryyliamidin muodostuksessa vaaleapaahtoisessa kahvissa.
The coffee blends of washed and dry processed Arabica coffees were roasted using two different roast profiles.
Paahtokokeissa kuiva- ja märkäkäsiteltyä kahvia paahdettiin tuotantomittakaavan paahtimessa kahdella eri paahtoprofiililla käyttäen neljää eri loppulämpötilan muutosta.
The coffee blend composition did not show an influence on acrylamide level.
Raakakahvin käsittelytavalla ei havaittu merkitystä saavutettuun akryyliamidipitoisuuteen.
The literature part of the study reviewed acrylamide formation in foodstuff and in coffee, the intake of acrylamide and EU acrylamide regulation.
Työn kirjallisuusosuudessa perehdyttiin akryyliamidin muodostumiseen kahvissa, akryyliamidipitoisuuteen vaikuttaviin tekijöihin, sen saantiin ja akryyliamidia koskevaan elintarvikesäädökseen.
Acrylamide is a potentially carcinogenic compound formed in many foods during baking, frying and roasting.
Akryyliamidi on mahdollisesti karsinogeeninen yhdiste ja sen esiintymistä elintarvikkeissa halutaan vähentää.
Use of the longer roast profile with higher roast power decreased 27 % of coffee acrylamide content and the acrylamide level was successfully reduced below the benchmark level.
Kahvin akryyliamidipitoisuus pieneneni keskimäärin 27 %, kun paahtoa pidennettiin ja tehostettiin paahtoprofiilin muutoksessa.
The main factors affecting the level of acrylamide appeared to be the roast profile and final temperature change of roasting.
Paahtoprofiili ja loppulämpötilan muutos olivat merkittävimmät kahvin akryyliamidipitoisuuteen vaikuttaneet tekijät.
The acrylamide content decreased along a darker roast degree, but due the impact on sensory properties, the acceptable range of roast degree appeared to be narrow.
Paahtoasteen tummentaminen vähensi akryyliamidipitoisuutta, mutta kahvin maku muuttui merkittävästi, kun paahtoastetta tummennettiin.
Certain roast degrees were attained by using four final temperature changes (dT) in the roasting.
Vakioiduilla loppulämpötilan muutoksilla pyrittiin paahtoasteen asteittaiseen tummentamiseen.
In addition, small-scale subsistence agriculture is practiced but due to drought and wild animals, harvests are insufficient to meet required food demand on a daily basis.
Pienimuotoista maanviljelyä harjoitetaan jonkin verran, mutta kuivuuden ja villieläinten aiheuttamien vahinkojen vuoksi se ei ole riittävää täyttämään päivittäistä tarvetta.
Four different groups were found which were home gardeners, community gardeners, participants of gardening workshop and non-gardeners.
Neljä erilaista ryhmää tunnistettiin, jotka olivat yksittäiset puutarhurit, yhteisöpuutarhurit, puutarhakoulutukseen osallistuneet sekä kokemattomat puutarhasta kiinnostuneet henkilöt.
The Khwe San, the residents of Bwabwata National Park (BNP), were hunter-gatherers who used to acquire their food by hunting and collecting veld food in the past.
Bwabwatan kansallispuiston asukkaat khwe sanit olivat ennen metsästäjäkeräilijöitä, jotka hankkivat ruokansa metsästämällä ja keräilemällä villiruokaa.
Nowadays they are highly dependent on food aid provided by the Namibian government.
Khwe sanit ovat riippuvaisia Namibian valtion tarjoamasta ruoka-avusta.
The data were analysed using a thematic content analysis, a SPPS statistic programme and a sustainable rural livelihoods framework.
Aineisto analysoitiin temaattisella sisällön analyysillä sekä tilasto-ohjelmalla.
The objective of this research was to investigate gardening opportunities of the Khwe San in the Eastern part of BNP.
Tutkimuksen tavoitteena oli selvittää khwe sanien mahdollisuudet puutarhaviljelyyn kansallispuiston itäisessä osassa.
However, in order to make gardening sustainable, several activities need to be addressed, including an active agriculture extension officer for monitoring, training on specific things and seed distribution provided by the government.
Jotta puutarhaviljely olisi kestävää, alueella tulisi olla aktiivinen maatalousneuvoja, monitorointia, koulutusta sekä siementen jakelu valtion toimesta.
However, the majority of the residents are willing to have home gardens due to the challenges of community gardens in the past e.g. the lack of cooperation, jealousy and stealing as well as the lack of needed goods.
Suurin osa vastaajista haluaa oman puutarhan eivätkä osallistua yhteisöpuutarhaan edellisten ongelmien takia, joita olivat yhteistyön puute, kateus ja varastelu.
In addition, one positive deviance gardener was selected, and his production methods is described in more detail.
Hänen tuotantomenetelmiään tutkittiin positiivisen devianssin osalta yksityiskohtaisemmin.