natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The aims of this dissertation were 1) to investigate associations of weight status of adolescents with leisure activities, and computer and cell phone use, and 2) to investigate environmental and genetic influences on body mass index (BMI) during adolescence.
Tutkimuksen tavoitteina oli 1) selvittää harrastusten ja tietokoneen sekä matkapuhelimen käytön yhteyksiä nuorten painoon ja 2) ympäristötekijöiden ja perintötekijöiden vaikutusta painoindeksiin nuoruusiässä.
Genetic and environmental effects on BMI were studied using twin modeling.
Ympäristötekijöiden ja perinnöllisten tekijöiden vaikutuksia painoindeksiin tutkittiin kaksosmallinnuksen avulla.
These findings suggest that family-based interventions hold promise for obesity prevention into early and middle adolescence, but that later in adolescence obesity prevention should focus on individuals.
Näiden tulosten perusteella perheisiin kohdistuvilla toimilla on onnistumisedellytyksiä nuorten lihavuuden ehkäisyssä murrosiän keskivaiheille asti, mutta murrosiän loppuvaiheesta lähtien lihavuuden ehkäisyohjelmat kannattaisi suunnata nuoriin yksilöinä.
A useful target could be adolescents' leisure time, and our findings highlight the importance of versatility in leisure activities.
Yksi kohde voisi olla vapaa-ajan vietto: tulokset korostavat monipuolisen vapaa-ajanvieton tärkeyttä.
Of individual leisure activities, sports were associated with decreased overweight risk among boys in both cross-sectional and longitudinal analyses, but among girls only cross-sectionally.
Ylipainoisuus oli harvinaisempaa urheilevilla pojilla sekä poikkileikkaus- että pitkittäisasetelmissa mutta tytöillä vain poikkileikkausasetelmassa.
Overall, leisure activity patterns did not predict overweight risk later in adolescence.
Yleisesti ottaen eri harrastusryhmiin kuuluminen ei kuitenkaan ennustanut myöhempää ylipainoisuutta.
The relationship between leisure activities and weight status was investigated using logistic and linear regression.
Näiden sekä harrastusprofiilien yhteyksiä painoon tutkittiin regressiomalleilla.
However, musical instrument playing, commonly considered as a sedentary activity, was associated with a decreased overweight risk among boys.
Yllättäen soittoharrastus, vaikka luetaankin fyysisesti passiiviseksi, oli pojilla yhteydessä pienempään ylipainoisuuden riskiin.
Genetic correlations across adolescence were high, which suggests similar genetic effects on BMI throughout adolescence, while unique environmental effects on BMI appeared to vary.
Painoindeksiin vaikuttavat perintötekijät olivat suurelta osin samoja kun taas siihen vaikuttavat yksilölliset ympäristötekijät vaihtelivat eri ikäpisteissä.
Psychosocial subgroup differences were quite small.
Psykososiaaliset erot depression alaryhmien välillä olivat melko vähäiset.
Patients often attributed their depression to a life event.
Potilaat usein katsoivat jonkin tapahtuman johtaneen masennukseen.
No major differences between subgroups of patients were found; the younger had more events, whereas those with comorbid alcoholism and personality disorders perceived less support.
Potilasryhmien välillä ei ollut suuria eroja; tapahtumia oli jonkin verran enemmän nuoremmilla, kun taas niillä masennuspotilailla, joilla oli myös komorbidi alkoholiongelma tai persoonallisuushäiriö, oli vähemmän koettua tukea.
Along with improvement subjective support improved.
Kliinisen toipumisen myötä subjektiivinen tuki parani.
At the onset of depression life events were common.
Depression alkuvaiheessa elämäntapahtumia oli paljon.
Adversities and poor perceived support influenced the outcome of all psychiatric patients, most in the subgroup of full remission.
Vastoinkäymiset ja vähäinen koettu tuki heikensivät kaikkien potilaiden toipumista, eniten täyden remission ryhmässä.
The aim was to study at the onset of MDE psychosocial differences in subgroups of patients and clustering of events into time before depression and its prodromal phase, to study whether more severe life events and less social support predict poorer outcome in all patients, but most among those currently in partial remission, whether social support declines as a consequence of time spent in MDE, is sensitive to improvement, and whether social support is influenced by neuroticism and extraversion.
Tarkoituksena oli, Kansanterveyslaitoksen Mielenterveyden ja Alkoholitutkimuksen osaston ja Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin Peijaksen sairaalan psykiatrian tulosyksikön vakavan masennuksen prospektiivisessa tutkimuksessa (Vantaa Depression Study), selvittää psykososiaalisia eroja masennuksen alkuvaiheessa potilasryhmien välillä, elämäntapahtumien ryhmittymistä aikaan ennen masennusta ja sen esioirevaiheeseen, sekä tutkia, ennustavatko elämäntapahtumien suurempi vakavuus ja vähäisempi sosiaalinen tuki kaikkien, ja erityisesti osittaisessa remissiossa olevien heikompaa toipumista, heikkeneekö sosiaalinen tuki vakavassa masennuksessa vietetyn ajan seurauksena, onko se sensitiivinen toipumiselle ja vaikuttavatko neurotismi ja ekstaversio sosiaaliseen tukeen.
Low objective and subjective support were predicted by longer time spent in MDE.
Sekä matalampaa objektiivista että subjektiivista tukea ennusti pidempi aika vakavassa masennuksessa.
Neuroticism and extraversion may modify the level and change particularly in perceived support, thereby indirectly effecting vulnerability to depression.
Neurotismi ja ekstraversio modifioivat koetun tuen tasoa ja muutosta vaikuttaen epäsuorasti masennusalttiuteen.
Although events were distributed evenly between the time before depression, the prodromal phase and the index MDE, two thirds of the patients attributed their depression to some life event.
Vaikka tapahtumat jakautuivat tasaisesti aikaan ennen masennusta, prodromaalivaiheeseen ja vakavan masennuksen episodiin, 2/3 tutkituista arvioi elämäntapahtuman aiheuttaneen masennuksen.
Neuroticism and extraversion were associated with the size of social network and perceived support and predicted change of perceived support.
Neurotismi ja ekstaversio assosioituivat sosiaalisen verkoston kokoon ja koetun tuen tasoon, mutta ennustivat vain koetun tuen muutosta.
Perceived support predicted the outcome of depression, and time spent in MDE objective and subjective support.
Koettu tuki ennusti toipumista masennuksesta, ja masennuksen pitkittyminen vähäisempää objektiivista ja subjektiivista tukea.
They may thus have many roles; before depression they may precipitate it, in the prodromal phase worsen symptoms, and during the MDE, the outcome of depression.
Koska vastoinkäymiset olivat yleisiä depression eri vaiheissa, niillä saattaa olla monia rooleja: altistava rooli ennen masennusta, oireita syventävä prodromaalivaiheessa ja masennuksen puhjettua toipumista vaikeuttava rooli.
After screening, a semistructured interview (SCAN, version 2.0) was used for the presence of DSM-IV MDE, and other psychiatric diagnoses.
Puolistrukturoidulla haastattelulla (SCAN) selvitettiin, oliko potilailla DSM-IV mukainen vakavan masennuksen vaihe sekä muut psykiatriset diagnoosit.
Life events and social support were studied with semistructured methods (IRLE, Paykel 1983; IMSR, Brugha et al. 1987), perceived social support and neuroticism/extraversion with questionnaires (PSSS-R, Blumenthal et al. 1987; EPI, Eysenck and Eysenck 1964) at baseline, 6 and 18 months.
Elämäntapahtumia ja sosiaalista tukea tutkittiin puolistrukturoiduilla haastatteluilla (IRLE; IMSR), havaittua sosiaalista tukea ja neurotismia/ekstraversiota kyselykaavakkeilla (PSSS R; EPI).
In the partial remission group, the impact of severe events and in the MDE, perceived support was important.
Osittaisessa remissiossa vastoinkäymiset ja masennusepisodissa olevilla koettu tuki vaikuttivat toipumiseen.
The study is based on data of the Health Behaviour among the Finnish Adult Population surveys.
Tutkimusaineistona oli Kansanterveyslaitoksen Suomalaisen aikuisväestön terveyskäyttäytyminen (AVTK) -aineisto.
Smoking was more prevalent in the lower socioeconomic groups than in the higher ones, and the differences were larger in the later birth cohorts compared to the earlier ones.
Tupakointi oli yleisempää alemmissa sosioekonomisissa ryhmissä, ja ryhmien väliset erot olivat suuremmat nuoremmissa kohorteissa.
Among Finnish men smoking initiation declined from earlier to later cohorts, whereas among women it increased in successive birth cohorts born before 1956.
Naisilla taas tupakointi lisääntyi kohortti kohortilta ennen vuotta 1956 syntyneissä kohorteissa.
Smoking initiation in the birth cohorts (born in 1961 or later) which were in critical age as regards the risk of smoking initiation when the TCA came into force was less common than could be expected according to the trends seen in the earlier birth cohorts.
Niissä kohorteissa, jotka olivat kaikkein herkimmässä tupakoinnin aloittamisiässä vuoden 1976 tupakkalain tullessa voimaan 1960-luvulla tai myöhemmin syntyneillä tupakoinnin aloittaminen oli vähäisempää kuin aiempien syntymävuosikohorttien perusteella laaditun trendiennusteen mukaan oli odotettavissa.
Daily smoking decreased among employees after the 1995 TCAA, supporting the hypothesis of the lowering impact of the amendment on daily smoking due to increased smoking cessation.
Vuoden 1995 tupakkalain uudistuksen jälkeen päivittäistupakointi väheni työssä olleiden keskuudessa tupakoinnin lopettamisen lisääntyessä.
The results of this study strongly suggested that tobacco control policies markedly contribute to the decrease in smoking and in exposure to environmental tobacco smoke.
Tutkimustulosten mukaan tupakoinnin vähentämiseksi laadituilla laeilla ja niihin liittyvillä toimenpiteillä oli mahdollista vähentää tupakoinnin aloittamista, lisätä tupakoinnin lopettamista sekä vähentää ympäristön tupakansavulle altistumista.
Exposure to ETS decreased markedly among non-smokers at work after the 1995 TCAA.
Ympäristön tupakansavulle altistuminen väheni työpaikoilla vuoden 1995 jälkeen.
Marked socioeconomic differences were found in smoking in the different birth cohorts.
Sosioekonomisten ryhmien väliset erot joskus päivittäin tupakoineiden osuudessa eri syntymävuosikohorteissa olivat suuret.
The differences between the birth cohorts in ever daily smoking were compatible with the hypothetical impact of the TCA in almost all socioeconomic groups, except farmers.
Tupakoinnin yleisyyden erot eri kohorteissa tukivat oletusta vuoden 1976 tupakkalain vaikutuksesta tupakoinnin vähenemiseen jokseenkin kaikissa sosioekonomisissa ryhmissä.
Among men the 1976 TCA appears to have had the greatest impact on white-collar employees.
Miehillä tupakkalain vaikutus oli suurin toimihenkilömiehillä.
Among women the effect of the act was highly significant in all socioeconomic groups.
Tupakkalakien vaikutus ei kuitenkaan ollut yhtä voimakas eri sosioekonomisissa ryhmissä.
However, female smoking prevalence continues to show wide socioeconomic disparities.
Naisilla taas tupakkalain vaikutus oli suuri kaikissa sosioekonomisissa ryhmissä, mutta suuret erot naisten tupakoinnin yleisyydessä eri ryhmissä säilyivät edelleen.
Thirdly, the impact of the 1995 TCAA on recent trends in the prevalence of daily smoking was evaluated by gender and employment status.
Tupakoinnin yleisyydessä tapahtuneita muutoksia tarkasteltiin sukupuolen, syntymävuosikohortin ja sosioekonomisen aseman mukaan.
First, the trends and patterns in ever smoking among adult Finns in 1978 2001 as well as the associations of trends with the Tobacco Control Act in 1976 were examined.
Tutkimuksen tavoitteena oli arvioida tupakkapoliittisten toimenpiteiden, erityisesti vuoden 1976 tupakkalain ja sitä täydentävän vuoden 1995 tupakkalain uudistusten, vaikutuksia tupakoinnin aloittamiseen, päivittäin tupakointiin sekä ympäristön tupakansavulle altistumiseen.
The probability of being employed was greater in the lower than in the higher educational groups.
Korkeasti koulutetut olivat todennäköisemmin töissä kuin alemman koulutustaustan omaavat.
The results of this study show that the majority of the survivors are able to return to work.
Tutkimuksen tulokset osoittavat, että suurin osa syöpään sairastuneista palaa työelämään.
The employment rate varied greatly according to the cancer type and education.
Työllisyys vaihteli koulutuksen ja syöpätyypin mukaan.
The cancer survivors had received most support from their co-workers, and they hoped for more support especially from the occupational health care personnel (39% of women and 29% of men).
Lisää tukea toivottiin erityisesti työterveyshuollosta (39 % naisista ja 29 % miehistä).
More support was especially needed by men who had lymphoma, had received chemotherapy or had a low education level.
Eniten lisätukea toivoivat lymfoomaa sairastaneet tai kemoterapiaa saaneet sekä vain peruskoulun käyneet miehet.
There were two data sets containing 46 312 and 12 542 people with cancer.
Tutkimusaineistoista ensimmäisessä oli 46,312 ja toisessa 12,542 työikäistä syöpään sairastunutta ja sama määrä syöpää sairastamattomia vertailuhenkilöitä.
The survivors who had other diseases or had had chemotherapy, most often reported impaired work ability, whereas survivors with a strong commitment to their work organization, or a good social climate at work, reported impairment less frequently.
Syöpään sairastuneet, joilla oli useita muita sairauksia tai olivat saaneet kemoterapiaa kokivat useimmin työkykynsä huononneen kun taas sairastuneet, jotka olivat sitoutuneita työpaikkaansa ja jotka kokivat työilmapiirinsä hyväksi, harvemmin raportoivat huononemista.
There is, however, a group of cancer survivors who leave work life early, have impaired work ability due to their illness, and suffer from lack of support from their work place and the occupational health services.
Kuitenkin on olemassa joukko sairastuneita, jotka siirtyvät varhain eläkkeelle, kokevat työkyvyn huononemista eivätkä saa riittävästi sosiaalista tukea työelämässä.
The risk of retirement was twofold for people having cancer of the nervous system or people with leukaemia compared to their referents, whereas people with skin cancer, for example, did not have an increased risk of retirement.
Leukemiaan ja keskushermostosyöpään sairastuneilla oli kaksinkertainen riski jäädä eläkkeelle vertailuhenkilöihin nähden, kun esimerkiksi melanoomaa sairastaneiden ja heidän vertailuhenkilöidensä välillä ei havaittu eroja eläkkeelle siirtymisessä.
Even though current work ability of cancer survivors did not differ between the survivors and their referents, 26% of cancer survivors reported that their physical work ability, and 19% that their mental work ability had deteriorated due to cancer.
Kuitenkin 26 % raportoivat fyysisen työkykynsä ja 19 % henkisen työkykynsä huononneen syövän vuoksi.
Two to three years after the diagnosis the employment rate of the cancer survivors was 9% lower than that of their referents (64% vs. 73%), whereas the employment rate was the same before the diagnosis (78%).
Työllisyys oli 2 3 vuotta sairastumisen jälkeen 64 %, kun se syöpää sairastamattoman vertailuryhmän keskuudessa oli 73 %.
People with cancer were less often employed than people without cancer mainly because of their higher retirement rate (34% vs. 27%).
Syöpään sairastuneet olivat vertailuhenkilöitä useammin eläkkeellä (34 % syöpään sairastuneista ja 27 % vertailuhenkilöistä).
The aim of the questionnaire study was to investigate whether the work ability of cancer survivors differs from that of people without cancer and whether cancer had impaired their work ability.
Toisessa kyselyaineistoon perustuvassa tutkimuksessa selvitettiin syövän vaikutusta työkykyyn ja lisäksi sitä, oliko työkyky huononnut syövän vuoksi.
Cancer survivors at work : Work-related problems and factors associated with their employment, work ability and social support from the work community
Tutkimuksessa selvitettiin syövän vaikutusta työllisyyteen, työkykyyn ja työelämästä saatuun tukeen ja sen tarpeeseen.
Treatment-related, as well as sociodemographic factors play an important role in survivors' work-related problems, and presumably their possibilities to continue working.
Sairauteen liittyvät tekijät, kuten syöpätyyppi, samoin kuin sosiodemograafiset tekijät kuten esimerkiksi koulutus ja ammatti, ovat merkittävimpiä sairastuneiden työelämän ongelmiin vaikuttavia tekijöitä.
This study investigated the problems that cancer survivors experience on the labour market, as well as the disease-related, sociodemographic and psychosocial factors at work that are associated with the employment and work ability of cancer survivors.
Ensimmäisessä kyselytutkimuksessa selvitettiin syöpään sairastuneiden saamaa ja toivomaa emotionaalista ja käytännön tukea työtovereilta, esimiehiltä ja työterveyshuollosta.
The results showed that cancer survivors were slightly less often employed than their referents.
Tulosten mukaan syövällä on jonkin verran vaikutusta työllisyyteen.
As well as employment, retirement varied by cancer type.
Eri syöpää sairastavien väliset erot eläköitymisessä olivat kuitenkin suuret.
Due to the improved prognosis of many forms of cancer, an increasing number of cancer survivors are willing to return to work after their treatment.
Hoitoihin liittyviin tekijöihin, samoin kuin työpaikan voimavaratekijöiden vaikutukseen syöpään sairastuneiden työhön paluussa tulisi kiinnittää tulevaisuudessa enemmän huomiota.
Long-term residents in nursing homes in Helsinki use, on average, nearly eight drugs daily.
Helsinkiläisten vanhainkotien pitkäikaisasukkaat käyttävät keskimäärin lähes kahdeksaa lääkettä päivittäin.
A resident was classified as a medication user if his or her medication record indicated a regular sequence for its dosage.
Asukas luokiteltiin lääkkeen käyttäjäksi, jos hänen sairaskertomuksestaan ilmeni määräys lääkkeen säännölliseksi annosteluksi.
Perspectives on prescribing in nursing homes in Helsinki
Lääkehoito helsinkiläisissä vanhainkodeissa
The residents’ health status was assessed and data on their demographic factors, health and medications were collected from their medical records in February 2003.
Asukkaiden terveydentilaa ja lääkitystä koskevat tiedot kerättiin helmikuussa 2003.
The residents’ mean age was 84 years, 81% were female, and 70% were diagnosed with dementia.
Asukkaiden keski-ikä oli 84 vuotta, heistä 81% oli naisia ja 70%:lla oli dementiadiagnoosi.
The use of psychotropic drugs in our study was notably more common than in international studies.
Psyykelääkkeiden käyttö on kansainvälisiin tutkimuksiin verrattuna erityisen yleistä.
The dosage of vitamin D was rather low: 21% received vitamin D 400 IU (10 µg) or more, and only 4% received 800 IU (20 µg) or more.
D-vitamiiniannokset olivat pieniä: 21% asukkaista sai D-vitamiinia tutkimuksen aikaisen suositusannoksen 10μg (400 IU) ja 4% sai D-vitamiinia 20μg (800 IU) tai enemmän.
Of those residents diagnosed with dementia, 11% received antidementia drugs.
Dementiaa sairastavista asukkaista 11% käytti dementialääkitystä.
This study is a cross-sectional assessment of all long-term residents aged ≥ 65 years in all nursing homes in Helsinki, Finland.
Tämä tutkimus on poikkileikkaus helsinkiläisten vanhainkotien yli 64-vuotiaiden pitkäaikaisasukkaiden lääkehoidosta ja siihen vaikuttavista tekijöistä.
In multivariate analysis, those factors associated with regular laxative use were advanced age, immobility, poor nutritional status, chewing problems, Parkinson’s disease, and a high number of drugs.
Ummetuslääkkeiden käyttöön liittyi korkea ikä, huono liikkumiskyky, huono ravitsemustila, puremisongelmat, Parkinsonin tauti ja suuri lääkemäärä.
The three most prevalent PIDs were short-acting benzodiazepine in greater dosages than recommended, hydroxyzine, and nitrofurantoin.
Yleisimmin käytetyt vältettävät lääkkeet olivat lyhytvaikutteiset bentsodiatsepiinit, joiden annostus oli suositusta suurempi, sekä antihistamiini hydroksitsiini ja antibiootti nitrofurantoiini.
These three drugs accounted for nearly 77% of all PID use.
Näiden osuus kaikista vanhuksille sopimattomista lääkkeistä oli yhteensä lähes 77%.
The prevalence of laxatives equaled other prior international studies.
Laksatiivien käytön yleisyys ei eroa kansainvälisistä tutkimuksista.
The prevalence of diseases increases with advancing age and causes extensive drug use.
Ikääntyvät ihmiset sairastavat paljon ja käyttävät runsaasti lääkkeitä.
Regardless of the known benefit and recommendation of vitamin D supplementation for elderly residing mostly indoors, the proportion of nursing home residents receiving vitamin D and calcium was surprisingly low.
Vaikka D-vitamiinin hyödyt ovat tiedossa ja sen käytöstä on olemassa kansallinen suositus, yllättävän harvat vanhainkodin asukkaat saavat D-vitamiinia.
This study assesses some essential issues in prescribing for older people: psychotropic drugs (Paper I), laxatives (Paper II), vitamin D and calcium supplements (Paper III), potentially inappropriate drugs for older adults (PIDs) and drug-drug interactions (DDIs)(Paper IV), as well as prescribing in public and private nursing homes.
Tarkastelimme psyykelääkkeiden (osatyö I), ummetuslääkkeiden (osatyö II), D-vitamiinin ja kalsiumin (osatyö III), sekä iäkkäillä erityisesti vältettävien lääkkeiden (osatyö IV) käyttöä.
Eating snacks between meals was associated with lower risk for laxative use.
Välipalojen syönti liittyi vähäisempään ummetuslääkkeiden käyttöön.
Of all nursing home residents in Helsinki, 82% (n=1987) participated in studies I, II, and IV and 87% (n=2114) participated in the study III.
Osatutkimuksiin I, II ja IV osallistui 82% (n=1987) helsinkiläisten vanhainkotien asukkaista.
Eighty percent of the residents received psychotropics; 43% received antipsychotics, and 45% used antidepressants.
Antipsykoottisiä lääkkeitä käytti 43% asukkaista ja 45% asukkaista käytti mielialalääkkeitä.
Fifty five percent of the residents used laxatives regularly.
Yli puolet asukkaista (55%) käytti ummetuslääkkeitä säännöllisesti.
Anxiolytics were prescribed to 26%, and hypnotics to 28% of the residents.
Rauhoittavia lääkkeitä käytti säännöllisesti 26% ja unilääkkeitä 28% asukkaista.
Impairments in cognitive, sensory, social and physical functioning, multimorbidity and comorbidities, as well as age-related changes in pharmacokinetics and pharmacodynamics all add to the complexity of prescribing.
Toimintakyvyn ja aistitoimintojen heikkeneminen sekä ikääntymisen aiheuttamat muutokset farmakokinetiikassa ja farmakodynamiikassa altistavat vanhukset lääkehoidon aiheuttamille haitoille.
Mini Nutritional Assessment (MNA) was used to assess residents’ nutritional status, Beers 2003 criteria to assess the use of PIDs, and the Swedish, Finnish, INteraction X-referencing database (SFINX) to evaluate their exposure to DDIs.
Iäkkäillä vältettävien lääkkeiden käyttöä arvioitiin Beersin vuonna 2003 julkaistun kriteeristön avulla ja lääkkeiden yhteisvaikutuksille altistumista SFINX-interaktiotietokannan avulla.
The mean number of drugs was 7.9 per resident; 40% of the residents used ≥ 9 drugs per day, and were thus exposed to polypharmacy.
Asukkaiden keskimääräinen päivittäinen lääkemäärä oli lähes 8 lääkettä ja 40% asukkaista käytti päivittäin yli yhdeksää lääkettä.
Of all residents, less than 5% were susceptible to a clinically significant DDI.
Kahden lääkkeiden mahdolliselle yhteisvaikutukselle altistui alle 5% asukkaista.
Prescribing for older patients is challenging.
Vanhuksille sopimattomien lääkkeiden käyttö on melko yleistä.
In multivariate analysis, residents who received vitamin D supplementation enjoyed better nutritional status, ate snacks between meals, suffered no constipation, and received regular weight monitoring.
D-vitamiinia käyttäneillä asukkailla oli parempi ravitsemustila, he söivät useammin välipaloja, heillä oli harvemmin ummetusta ja heidän painoaan seurattiin useammin kuin asukkailla, jotka eivät käyttäneet D-vitamiinivalmisteita.
Of all participants, 33% received vitamin D supplementation, 28% received calcium supplementation, and 20% received both vitamin D and calcium.
D-vitamiinivalmistetta käytti 33% ja kalsiumvalmistetta 28% asukkaista.
However, DDIs did not seem a major concern among the nursing home population.
Lääkkeiden yhteisvaikutukset eivät käytetyn mittarin valossa vaikuta olevan keskeinen ongelma vanhainkodeissa.