natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The hypothesis of this research is that orchestral work is a medium for Peruvian composers to express their relationship with traditional and popular musics of the country in different ways, from quotation of melodies to a more abstract appropiation of concepts or suggestive title references.
Väitöskirjan hypoteesina on, että vuorovaikutus muiden perulaisten musiikkikulttuurien kanssa on tässä pyrkimyksessä keskeinen väline, jonka keinot vaihtelevat melodian lainauksesta abstraktien käsitteiden omaksumiseen ja viittaukseen otsikon avulla.
The aim of the thesis is to give a panoramic view of Peruvian orchestral music after 1945, study the particular historical context in which these works were created and how they reflect the search for a musical identity of its own, be it individual, local, national or Latin American.
Tutkimus tarjoaa yleiskuvan perulaisen taidemusiikin kehityksestä viime vuosikymmeninä orkesterimusiikin kautta ja tarkastelee, miten perulaiset säveltäjät rakentavat henkilökohtaisia, paikallisia, kansallista tai latinalaisamerikkalaista identiteettejään musiikissaan.
This is a central issue in multicultural societies as the Peruvian, and music is an important mean for constructing cultural identity.
Tämä on keskeinen seikka perulaisessa monikulttuurisessa yhteiskunnassa.
Representative works by selected composers, of different techniques, styles or special reception are chosen and analyzed.
Työhön on kuulunut orkesteriteosluettelon laatiminen, säveltäjien haastatteluja ja tärkeitä säveltäjiä, tekniikoita tai tyylejä edustavien teosten analyyseja.
It also shows that the construction and expression of particular identities through the study and use of other Peruvian musical traditions is a constant interest shared by composers of different age and esthetic.
Iältään ja estetiikaltaan erilaiset säveltäjät ovat olleet kiinnostuneita maan toisista musiikkiperinteistä, käyttäen erilaisia keinoja yhdistääkseen niitä orkesterimusiikkiinsa.
This thesis also includes for the first time a list of all orchestral works composed in the country or by Peruvian composers in the period, their composers and genres.
Väitöskirja vastaa peruskysymyksiin aiheesta, kuten millaista perulainen moderni orkesterimusiikki on, ketkä ovat sitä säveltäneet, miten sitä on sävelletty ja mikä on sen merkitys niin kansallisella kuin kansainvälisellä tasolla.
KEYWORDS: Peruvian music, contemporary music for orchestra, identity
Modernina ja postmodernina aikana perulainen taidemusiikki integroituu enenevässä määrin kansainväliseen musiikkimaailmaan.
Such Francophiles in Finland were first and foremost Werner Söderhjelm, Juhani Aho, L. Onerva and V. A. Koskenniemi.
Tällaisia patrioottisia frankofiilejä Suomessa olivat ennen muita Werner Söderhjelm, Juhani Aho, L. Onerva sekä V. A. Koskenniemi.
In Finland the period 1880 -1914 constituted an essential phase in the creation of the great national project as well as it was a golden time of Francophilia.
Ajanjakso 1880 -1914 oli Suomessa samanaikaisesti sekä kansallisen projektin keskeinen luomisvaihe että frankofilian kulta-aikaa.
Keywords: France, francophilia, Finnishness, national project, Paris
Avainsanat: Ranska - frankofilia - ulkomaa - kansallinen projekti - Pariisi
The strength of its drive was not only based on the older European admiration of everything French, but also on the growing fascination for a novelty emerging besides the traditional influences of the Germanic culture.
Sen voima perustui paitsi vanhaan eurooppalaiseen ranskalaisihannointiin myös siihen uutuuden viehätykseen, joka nousi perinteisen germaanisen kulttuurin vaikutusvallan rinnalle.
With Francophilia, i.e. French-mindedness, is here understood a collectively upheld strong sympathy towards France and French culture.
Frankofilialla eli ranskalaismielisyydellä tarkoitetaan kollektiivistä ilmiötä, joka perustui vahvaan sympatiaan ranskalaisuutta ja ranskalaista kulttuuria kohtaan.
In previous research the intensive relationship of Finnish artists and authors with France has not been connected with actual concepts of nationalism.
Aikaisemmassa tutkimuksessa suomalaisen taiteilijoiden ja kirjailijoiden tiiviitä suhteita Ranskaan ei ole kytketty osaksi nationalismitutkimusta.
From the viewpoint of this study these now canonized creators of a Finnish culture are primarily seen as patriots and fellow countrymen, and only secondly as artists and artist s colleagues.
Tänä päivänä kanonisoidut suomalaiset kulttuurin luojat ovat tämän tutkimuksen katseessa kuitenkin ensisijaisesti patriootteja ja maanmiehiä, ja vasta toissijaisesti taiteilijoita ja taiteilijakollegoja.
As such France only held an instrumental role for the receiving culture, i.e. for the construction of Finland, as no "objective truths" were sought for in France.
Ranskalla oli vain välineellinen merkitys vastaanottavalle kulttuurille eli Suomen rakentamiselle, eikä Ranskasta objektiivisen totuuden löytämiselle.
Historical persons have thus been dealt with primarily as reflectors of the then-current French-minded mentality.
Historiallisia henkilöitä on pyritty käsittelemään ennen kaikkea ranskalaismielisen mentaliteetin kuvastajina.
The dissertation is constructed as both a regional survey of the idealization of France and a study of Finnish history through the mirror of Francophilia.
Väitöskirjatutkimus perustuu sekä länsimaisen ranskalaisihannoinnin alueelliseen tarkasteluun että Suomen historian tutkimukseen frankofilian peilin kautta.
However, the examination is not biographical, because the starting point remains within the rhetoric arguments of Francophilia and patriotism as these appeared within the public sphere.
Tutkimus ei kuitenkaan ole henkilökeskeinen, vaan lähtökohta on julkisessa keskustelussa esiintyvä frankofilian ja patriotismin välinen retoriikka.
The main tasks of the study are to introduce as the first large historical presentation of the subject a covering examination of the many descriptions of Paris-phases of assorted artists, authors, and intellectuals, to clarify the mental relationship of the Finnish intelligentsia to France prior to national independence, and finally to provide these developments with case studies of certain life paths.
Tutkimuksen pääasiallinen tavoite on ensimmäisenä laajana historiallisena esityksenä luoda hajanaisista suomalaisten taiteilijoiden, kirjailijoiden ja intellektuellien Pariisin-kausien lukuisista kuvauksista yhtenäinen tutkimus, selvittää suomalaisen älymystön mentaalista suhdetta Ranskaan ennen valtiollista itsenäisyyttä sekä personifioida frankofiliaa joidenkin erityisten elämänpolkujen kautta.
However, the Francophilia of late nineteenth century Finland was free from apparent political intentions and remained a chosen disposition.
1800-luvun Suomessa frankofilia oli poliittisista taka-ajatuksista vapaa, valittu tendenssi.
The respective periods of the intellectuals in Paris have simply been viewed as devoid of ideological links with the contemporary advancement of the fatherland, or even as opposites to the patriotic pursuits in Finland.
Ranska-kausi on nähty ilman sen läheistä kytköstä isänmaahan tai jopa vastakohtana isänmaallisille pyrkimyksille.
In Finnish society Francophilia mostly worked as an opposite force to the most confined conceptions of what was considered national ; as a consequence France came to denote more than a country and Francophilia contained an important symbolical meaning in the construction of the Finnish nation.
Suomalaisessa yhteiskunnassa frankofilia toimi kuitenkin lähinnä vastavoimana ahdasmieliselle kansallisuuskäsitykselle.
The Forest devil : Businessman Erik Johan Längman (1799 1863) in the transition of economic system
Metsäpirulainen : Liikemies Erik Johan Längman (1799-1863) talousjärjestelmän murroksessa
The influential but now also badly provoked chairman of the economic division of senate, Lars Gabriel von Haartman, accused the sawmill-owners harder than ever and took the advantage of the reactionary spirit of imperial Russia to launch the state forest administration.
Vaikutusvaltainen finanssipäällikkö Lars Gabriel von Haartman halusi vastoin senaatin enemmistöä metsät valtion suojeluun.
The momentum of the conflict, the Forest Act of 1851, brought an end to illegal overproduction.
Valtion metsähallinto perustettiin 1859, jolloin myös sahateollisuus käytännössä vapautettiin.
Surprisingly, the antagonism around the Crown forests continued, probably even more heated.
Sahaliikkeen ja kruunun kiista valtion metsistä jatkui silti lähivuodet katkerana, myös Längmanin osalta.
After the mid 1840s Längman and the leader of the Finnish nationalistic movement, J. V. Snellman questioned the rationality of the entire regulation system and in doing so they also posed a threat against the aristocratic power.
von Haartmanin metsäpirulaiseksi kiroama Längman ja kansallinen herättäjä J. V. Snellman osoittivat julkisuudessa järjestelmän puutteita ja antoivat tukensa kruununmetsien asutuspolitiikalle.
The official regulating system with its strict producing quotas couldn t follow the changes.
Vesisahojen tekniset uudistukset, kaukohankinta metsänvuokraussopimuksineen ja savottatöineen tehostivat toimintaa ja pilkkasivat sääntelyjärjestelmän periaatteita.
Although little known, Längman has been praised as one of the pioneers of modern industry in the Grand Duchy of Finland, which belonged to the Russian Empire.
Historiankirjoitus on luokitellut Längmanin poikkeuksellisen häikäilemättömäksi liikemieheksi, mutta myös modernin suomalaisen teollisuuden pioneeriksi.
The growing demand of the markets in the 1830s, especially in Great Britain, marked a strong stimulus to Finnish lumber industry.
1860-luvun alussa hän perusti tekstiilitehtaan Malmöhön ja johti Pohjois-Suomessa höyrysahahanketta.
Längman particularly, with his acquisition organisation, was able to find and reach faraway forests with unexpected results.
Metsäpirulainen kumoaa, syventää ja monipuolistaa näkemyksiä ja nostaa esille myös Längmanin kokemat vaikeat vastoinkäymiset.
When the battle against the sawmill industry really started on, in 1840, it didn t happen for the benefit of iron industry, as argued previously, but to save Crown forests from depletion.
Längmanin syksyllä 1859 laatima testamentti osoitti hänen erkaantuneen Snellmanista, joka kielsi kansalliset kunniavelat ja priorisoi kansallisen ohjelmansa tarvittaessa liberaalin linjauksen edelle.
Although Längman spent his last years mostly abroad he still had interests in Finnish timber business when the liberation of sawmill-industry was established, in 1861.
Längman oli sahateollisuuden edelläkävijä valtion kiristäessä toimialan kontrollia.
In this biography, particular emphasis is laid on the entrepreneurial behaviour of Längman, but also on the effect the entrepreneurs had on the Crown s policies.
Valtion linjaus oli reaktio sahanomistajien innovatiivisuuteen, ei ruukkiteollisuuden toiveisiin, kuten on esitetty.
The Influence of Constantinople on Middle Byzantine Architecture (843-1204) : A typological and morphological approach at the provincial level.
Konstantinopolin vaikutus keskibysanttilaisessa kirkkoarkkitehtuurissa (843-1204); typologinen ja morfologinen näkökulma provinsiaalisella tasolla.
The Constantinopolitan architecture during the period in question was based on the Early Christian and Late Antique forms, practices and innovations and this also emerges at the provincial level.
Keskibysanttilaisen kauden konstantinopolilainen rakennustypologia pohjautui varhaiskristillisille ja myöhäisantiikkisille muodoille ja käytännöille.
The influence of the architecture of the Byzantine capital spread to the Mediterranean provinces with travelling masters and architects.
Konstantinopolin koulukunnan rakennustapa levisi matkustelevien arkkitehtien ja mestareiden, mutta myös pienoismallien mukana maakuntiin.
This is attested on the basis of the archaeological evidence.
Tutkimus on Pohjoismaissa ensimmäinen Bysantin arkeologiasta tehty väitöskirja.
One result of this study is that the origin of the Middle Byzantine domed octagonal types was traced to Constantinople.
Tutkimuksenn aikana kävi ilmi, että muutamat sikäläiset innovaatiot kuten keskibysanttilainen oktogoni tai lite-eteishalli ovat säilyneet yksinomaan provinsiaalisella tasolla.
Also some other architectural elements that have not been preserved in the destroyed capital have survived at the provincial level: the domed hexagonal type, the multi-domed superstructure, the pseudo-octagon and the narthex known as the lite.
Sellaiset kirkkojen pohjaratkaisut kuin vapaan ristin muoto, tetrakonkki eli neliapila ja heksagoni tunnettiin jo myöhäisantiikin ajan Konstantinopolissa.
This research revealed that the Constantinopolitan composite domed inscribed-cross type or cross-in-square spread everywhere to the Balkans and it was assumed soon by the local schools of architecture.
Vertailumateriaalina provinsiaalisille kirkoille ovat ennen keskibysanttilaista kautta ja sen aikana rakennetut Konstantinopolin kirkot, niiden jäännökset ja - tai niistä säilyneet kirjalliset lähteet.
These questions, and many more, are discussed in Learning from Venice, and side by side with applied aesthetics, the work of philosophers like Walter Benjamin, Gianni Vattimo, and John Dewey, among many others, enter a dialogue with this extraordinary city.
Filosofeista esimerkiksi Walter Benjaminin, Gianni Vattimon ja John Deweyn ajatukset löytävät dialogin kaupungin esteettisten erityispiirteiden kanssa.
Learning from Venice : What a unique city can teach about the aesthetic
Väitöskirjassa tutkitaan Venetsian estetiikkaa, ja sen kautta sitä miten ainutlaatuinen kaupunki voisi haastaa ja stimuloida estetiikan tutkimusta ja sen paradigmoja.
Themes discussed include also e.g. walking, surface and depth, Venice as kitsch, and Venice as a museum.
Teemoihin kuuluvat mm. autottomassa kaupungissa kävely, vesiliikenne, sekä kaupunki museona.
There are also themes of change and mobility which are peculiarly Venetian.
Väitös on luonteeltaan soveltavaa estetiikkaa ja ympäristöestetiikkaa.
Across the Oceans : Development of Overseas Business Information Transmission, 1815-1875
Yli valtamerten : Liike-elämän kansainvälisen tiedonkulun kehittyminen 1815-1875
It took two to three decades before the mail-carrying shipping companies were able to organize their sailings in an optimal way.
Kesti 20-30 vuotta, ennenkuin laivayhtiöt pystyivät organisoimaan kuljetukset logistisesti parhaalla mahdollisella tavalla.
This study also brings a postal historical aspect to the academic discussion.
Tämä väitöskirja tuo mukaan myös postihistoriallisen näkökulman.
Neither did improved frequency advance the information circulation if the trip was very long or if the sailings were overlapping instead of complementing each other.
Lisääntynyt liikennemäärä ei myöskään välttämättä parantanut tiedon kiertokulkua, jos matka oli kovin pitkä tai purjehdukset olivat ajallisesti päällekkäisiä sen sijaan että ne olisivat täydentäneet toisiaan.
Strategic shortcuts over isthmuses (e.g. Panama, Suez) together with the cooperation between steamships and railways enabled the most effective improvements in global communications before the introduction of the telegraph.
Kaukoreittien oikaisemisella (esim. Panama, Suez) samanaikaisesti höyrylaivojen ja rautateiden yhteisverkoston rakentamisen kanssa oli maailmanlaajuisesti suurin vaikutus tiedonkulun nopeutumiseen ennen lennättimen tuloa.
Speed of information transmission has normally been measured by calculating the duration between writing and receiving a letter, or between an important event and the time when the news was published elsewhere.
Tiedonkulun nopeutta mitataan tavallisesti laskemalla, montako päivää kului kirjeen kirjoittamisesta sen vastaanottamiseen tai jostakin tärkeästä tapahtumasta siihen, kunnes tieto asiasta oli julkaistu sanomalehdissä jossain merten takana.
Although fast one-way information was often crucial, e.g. news of a changing market situation, at least equally important was that there was a possibility to react rapidly.
Vähintään yhtä tärkeää kuin saada tieto esim. markkinatilanteen muutoksesta toisella puolella Atlanttia oli voida reagoida siihen mahdollisimman nopeasti.
The fast development was mainly due to the change from sailing ships and horse-driven coaches to steamers and railways, as well as the telegraph.
Kirjeiden kuljetuksessa siirryttiin purjelaivoista ja hevosvetoisista postivaunuista höyrylaivoihin ja rautateihin, ja sitten lennättimeen.
The main sources have been the sailing data of mail-carrying ships and correspondence of several merchant houses in England.
Päälähteinä on käytetty postia kuljettavien alusten lähtö- ja saapumistietoja satamista sekä englantilaisten kauppahuoneiden kirjeenvaihtoa.
Earlier studies have shown that the speed of information transmission developed radically during the 19th century.
Maailmanlaajuisen tiedonkulun 1800-luvulla tapahtuneen radikaalin nopeutumisen on ajateltu perustuneen lähes yksinomaan teknologiseen kehitykseen.
As overseas mail was generally carried by ships, the history of communications and maritime history are closely related.
Viestinnän ja merenkulun historia ovat siksi läheisessä yhteydessä keskenään.
Faster sailings alone did not radically improve the number of consecutive information circles per year, if the communication was not frequent enough.
Nopeampi matkanteko (siirtyminen purjeista höyryvoimaan) ei yksinään parantanut tiedon kiertokulkua vuositasolla kovinkaan paljon, ellei liikennetiheys ollut riittävä.
To examine the development of business information transmission, the duration of mail transport has been measured by a systematic and commensurable method, using consecutive information circles per year as the principal tool for measurement.
Liike-elämälle välttämättömän kaksisuuntaisen tiedonkulun kehityksen mittaamiseksi systemaattisesti ja yhteismitallisesti, eri ajanjaksoina ja eri puolilla maailmaa, tutkimuksessa on seurattu kuinka monta peräkkäistä tiedonvaihtokierrosta vuodessa (consecutive information circles per year) kulloinenkin järjestelmä pystyi käyttäjille tarjoamaan.
The trend was from sail to steam, but both these means of communication improved following the same scheme.
Sekä purje- että höyrylaivaliikenne etenivät saman kaavan mukaisesti.
The evolution proceeded generally as follows: originally there was a more or less irregular system, then a regular system and finally a more frequent regular system of mail services.
Osoittautui, etteivät tiedonkulun järjestelmät suinkaan kehittyneet kaikkialla samalla tavoin tai samanaikaisesti, mutta kehitys kulki aina samaan suuntaan: epäsäännöllisistä kauppapurjehduksista säännölliseen linjaliikenteeseen, joka kilpailun myötä vilkastui vuosien aikana.
The study covers a period of six decades, several of the world's most important trade routes and different mail-carrying systems operated by merchant ships, sailing packets and several nations' steamship services.
Varsinkin pidemmillä kansainvälisillä reiteillä uusien innovaatioiden hyödyntäminen oli kuitenkin pitkä ja monimutkainen prosessi, joka vaati pioneereilta runsaasti tulevaisuudenuskoa, sijoittajilta huimaa riskinottoa ja palvelujen käyttäjiltä kärsivällisyyttä.
In the first part of the study, I briefly present how the main trend in philosophy of science has, for a long time, been critical towards a systematic account of discovery.
Tutkimuksen ensimmäisessä osassa käsittelen lyhyesti, miten tieteenfilosofian valtavirta on pitkään ollut hyvin kriittinen keksimisen systemaattista tarkastelua kohtaan.
Both abduction and discovery are controversial issues in philosophy of science.
Sekä abduktio että keksiminen ovat kuitenkin olleet hyvin kiistanalaisia aiheita tieteenfilosofiassa.
Although abduction has not been a major area of research until quite recently, I review some critiques of it and look at the ways it has been analyzed, developed and used in various fields of research.
Vaikka abduktio ei olekaan ollut tutkimuksen valtavirtaa kuin vasta viime aikoina, käyn läpi sitä vastaan esitettyjä väitteitä ja tarkastelen miten sitä on eritelty, kehitetty ja käytetty eri tutkimusalueilla.
I show that by developing strategic aspects of abductive inference these arguments can be countered.
Osoitan, että kehittämällä abduktiivisen päättelyn strategisia elementtejä näihin vastaväitteisiin voidaan vastata.
On the Origin of Ideas : An Abductivist Approach to Discovery
Ideoiden synty : Abduktivistinen lähestymistapa keksimiseen
As my main example of abductive methodology, I analyze the process of Ignaz Semmelweis' research on childbed fever.
Pääesimerkkinä abduktiivisesta metodologiasta analysoin Ignaz Semmelweisin lapsivuodekuumetta koskevia tutkimuksia.
The distinctions between loveliness and likeliness, and between potential and actual explanations are more fruitful within Hansonian abduction.
likeliness) sekä potentiaalisten ja aktuaalisten selitysten välillä on hedelmällisempi hansonilaisen abduktion piirissä.
Nowadays the term 'abduction' is often used as a synonym for the Inference to the Best Explanation (IBE) model.
Nykyään termiä 'abduktio' käytetään usein synonyyminä Päättely Parhaaseen Selitykseen (PPS) -mallin kanssa.
Besides these, I analyze abduction as a part of distributed cognition which emphasizes a long-term interaction with the material, social and cultural environment as a source for abductive ideas.
Näiden lisäksi analysoin abduktiota osana hajaantunutta kognitiota, jolloin uusien ideoiden lähteenä korostuu pitkän aikavälin vuorovaikutus materiaalisen, sosiaalisen ja kulttuurisen ympäristön kanssa.
I outline a short history of abduction; first Peirce's evolving forms of his theory, and then later developments.
Hahmottelen lyhyesti abduktion historian - ensin Peircen erilaiset muotoilut teoriastaan ja sen jälkeen Peircen jälkeisen kehityksen.
Peirce's own writings and later developments, I argue, leave room for various subsequent interpretations of abduction.
Peircen omat kirjoitukset ja myöhemmät muotoilut ovat jättäneet tilaa erilaisille abduktiota koskeville tulkinnoille.
Peirce himself held a controversial view that new abductive ideas are products of an instinct and an inference at the same time.
Peirce esitti itse kiistanalaista näkemystä, jonka mukaan abduktiiviset ideat ovat yhtä aikaa sekä jonkinlaisen vaiston että päättelyn tuloksia.
This approach suggests a "trialogical" model in which inquirers are fundamentally connected both to other inquirers and to the objects of inquiry.
Tämä lähestymistapa johtaa "trialogiseen" malliin, jossa tutkijoiden nähdään olevan perustavanlaatuisesti vuorovaikutuksessa muiden tutkijoiden ja tutkimuskohteiden kanssa yhteisesti kehitettävien tutkimusobjektien kautta.
The second part of the study consists of six research articles.
Tutkimuksen toinen osa koostuu kuudesta erityisemmästä tutkimusartikkelista (jotka eivät ole mukana E-thesis -versiossa).
First I treat "classical" arguments against abduction as a logic of discovery.
Ensiksi käsittelen niitä "klassisia" vastaväitteitä, joita on esitetty abduktiota, ymmärrettynä keksimisen logiikkana, kohtaan.
I maintain that it is beneficial to make a clear distinction between abductive inference and abductive instinct, on the basis of which both can be developed further.
Väitän itse, että on hyödyllistä erottaa selvästi abduktiivinen päättely ja abduktiivinen vaisto - ja että molempia kannattaa kehittää eteenpäin.
I argue, however, that abduction gives essential means for understanding processes of discovery although it cannot give rise to a manual or algorithm for making discoveries.
Väitän kuitenkin, että abduktio antaa olennaisia välineitä ymmärtää keksimisen prosesseja, vaikka se ei tarkoitakaan mitään käsikirjaa tai "laskukaavaa" uusien ideoiden synnyttämiseksi.
A central basis for abduction is the claim that discovery is not a sequence of events governed only by processes of chance.
Keskeinen perusta abduktiolle on väite, että keksimisen prosesseista voidaan sanoa paljon enemmän, kuin että niitä ohjaa vain onnelliset sattumat.
I clarify the nature of abduction by using Peirce's distinction between three areas of "semeiotic": grammar, critic, and methodeutic.
Selvennän abduktion luonnetta käyttämällä Peircen jakoa kolmeen "semeiotiikan" (Peircen laajan merkkiteorian) alueeseen: kielioppiin (engl.