natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Group 1 received tPA only, whereas Group 2 and Group 3 besides tPA received chromoglycate in single or double dose.
Ryhmä 1 sai vain tPA:ta, kun puolestaan ryhmät 2 ja 3 saivat tPA:n lisäksi joko yksi tai kaksi annosta kromoglikaattia.
Group 4 was used as a control having ICH, but receiving saline only.
Ryhmää 4 käytettiin kontrollina, jossa eläimillä oli pelkkä ICH, ja jotka saivat ainoastaan suolaliuosta.
It is clearly underinvestigated and lacks an effective treatment except supportive management measures.
Se on selvästi alitutkittu ja siihen ei ole kehitetty varsinaisia spesifisiä hoitoja, tukitoimenpiteitä lukuun ottamatta.
We performed 1-week MRI follow-up and consistent neurobehavioral evaluation at 24 h, 48 h, 72 h, and 1 week after hemorrhage.
Suoritimme 1 viikon MRI-seurannan ja johdonmukaiset neurologiset arvioinnit 24 h:n, 48 h:n, 72 h:n ja 1 viikon kuluttua verenvuodosta.
In study (I), we utilized autologous blood injection model and magnetic resonance imaging (MRI) follow-up.
Osatyössä (I) käytettiin autologisen veren injektiomallia ja magneettikuvausseurantaa (MRI).
Effect of DC was most pronounced in the early craniectomy group (1 h).
DC:n vaikutus oli voimakkainta 1 tunnin kraniektomia-ryhmässä.
This model was reliable and highly reproducible, demonstrating promising initial point for ICH+IVH experimental research.
Tämä malli osoittautui varsin luotettavaksi, mikä tarjoaa lupaavaa pohjaa tuleviin ICH + IVH -kokeisiin.
In study (II), we aimed to examine how deleterious is the influence of tissue plasminogen activator (tPA) in experimental ICH scenario, and whether the adverse tPA effects could be antagonized by the clinically safe mast-cell stabilizer chromoglycate.
Osatyössä (II) tavoitteena oli tutkia, miten haitallista on kudosplasminogeeniaktivaattorin (tPA) vaikutus kokeellisessa ICH-skenaariossa, ja voiko tPA:n haittavaikutuksia antagonisoida kliinisesti turvallisella mast-solustabilisaattorilla (kromoglikaatti).
Using MRI, we identified the presence of hydrocephalus in all experimental subjects, and its progressive tendency during entire follow-up.
Käyttämällä MRI:tä tunnistimme merkkejä vesipäästä kaikissa koe-eläimissä, ja sen kehittymisen dynamiikka pystyttiin osoittamaan koko seuranta-aikana.
Intracerebral hemorrhage (ICH) represents the subtype of stroke carrying the most detrimental outcome and highest mortality.
Aivojen sisäinen verenvuoto (ICH) on aivoverenkiertohäiriön muoto, jossa on huonoin ennuste ja korkein kuolleisuus.
TPA-treated animals did not have significantly larger hematomas or hemispheric expansion even though been characterized by worse overall outcome.
TPA:ta saaneilla eläimillä ei esiintynyt tilastollisesti suurempia vuotoja, eikä merkittävämpää aivopuoliskon ekspansiota, vaikka niiden yleinen vointi oli huonompi.
Decompressive craniectomy was found effective in reducing mortality and improving overall neurobehavioral outcome and mortality in all the 3 treatment groups.
DC toimii tehokkaana menetelmänä kuolleisuuden vähentämisessä ja neurologisten statuslöydösten parantamisessa kaikissa hoitoryhmissä.
We utilized intrahemispheric collagenase injection rat ICH model and MRI follow-up imaging up to 72h.
Osatyössä käytettiin rotan kollagenaasin injektiomallia ja suoritettiin MRI-seuranta 72 tuntiin asti.
In this thesis, we aimed to develop novel therapy modalities, which apart from experimental conditions, might be found effective in clinical scenario, and successfully implemented in ICH treatment clinical protocols in the future.
Tässä työssä pyrittiin kehittämään koeolosuhteissa uusia hoidon mahdollisuuksia, jotka saattavat olla tehokkaita myös kliinisessä tilanteessa, ja jotka voisivat toimia pohjatietona uusissa ICH:n kliinisissä tutkimuksissa.
The most prominent hemispheric expansion and the most pronounced hydrocephalus were present in experimental groups with >200uL blood injection.
Merkittävin aivopuoliskon ekspansio ja selvin vesipää oli yli 200 uL verta saaneilla eläimillä.
We utilized different blood volumes of 100-250uL in modified autologous blood injection model to induce deep intrahemispheric ICH to establish a fully novel experimental approach of ICH followed by IVH.
Eri ryhmille on käyttämällä muokatun autologisen veren injektiomallia annettu stereotaktisesti 100 - 250 uL verta, minkä seurauksena kaikille eläimille kehittyi ICH, jossa oli IVH-jatke.
Following the induction of deep right hemispheric hematoma of 75uL of volume, we performed decompressive craniectomy (DC) at 1 h, 6 h, and 24 h time points, aiming at diminishing high intracranial pressure (ICP) after the bleeding event.
Vuodon induktion jälkeen (tilavuus 75 uL) teimme dekompressiivisen kraniektomian (DC) 1, 6 ja 24 tunnin kuluttua verenvuodosta.
Application of chromoglycate in high dose mitigated detrimental outcomes present in the group being treated with tPA only, and diminished the extent of hemispheric expansion.
Kromoglikaattihoito annettuna riittävän suurina annoksina lievensi haitallisia tPA:n vaikutuksia ja vaikutti myönteisesti aivopuoliskon ekspansioon.
The dismal outcomes of ICH are clearly associated with the mass effect of hematoma accompanied with dynamic perihematomal edema (PHE) and potential intraventricular bleeding (IVH), which is often complicated by development of hydrocephalus.
ICH:n huono ennuste johtuu vuodon massavaikutuksesta, vuodon ympärille kehittyvästä turvotuksesta sekä potentiaalisesta aivokammion sisäisestä vuodosta jonka seurauksena kehittyy usein vesipää.
This encourages further research to potentially establish "blind" thrombolysis concept coupled with concomitant application of MC inhibitors, as we could show that injurious tPA effects were successfully abolished by concomitant MC stabilization in experimental ICH scenario.
Tämä avaa uudet mahdollisuudet tutkia blind -liuotushoito -konseptia tulevaisuudessa kliinisissä olosuhteissa juuri siksi, että vahingollisia tPA:n vaikutuksia onnistuttiin kokeellisissa olosuhteissa poistamaan ICH-rotilta.
Novel therapeutic and modeling approaches to experimental intracerebral hemorrhage
Osatyössä (III) kehitettiin täysin uusi yhdistetty aivojen sisäisen ja aivokammioiden sisäisen vuodon kokeellinen verenvuotomalli (ICH + IVH) rotilla.
Because the existing exact algorithms only scale to small networks of up to about 25 variables, we investigate sampling based, Monte Carlo methods.
Koska tunnetut täsmälliset menetelmät suoriutuvat korkeitaan vain noin 25 muuttujan aineistoista, työssä keskitytään satunnaisotantaan perustuviin likimääräisiin Monte Carlo -menetelmiin.
Bayesian networks are probabilistic graphical models, which can compactly represent complex probabilistic dependencies between a set of variables.
Bayes-verkot ovat todennäköisyysmalleja, joilla voidaan mallintaa muuttujien välisiä monimutkaisia tilastollisia riippuvuuksia.
This thesis presents algorithms for the full Bayesian approach to structure learning in Bayesian networks.
Tässä väitöstyössä esitellään menetelmiä Bayes-verkkojen rakenteen bayesiläiseen oppimiseen.
In practice, the posterior distribution is summarized by constructing a representative sample of structures, or by computing marginal posterior probabilities of individual arcs or other substructures.
Koska erilaisia rakenteita on tyypillisesti epäkäytännöllisen paljon, oppimisen tulos esitetään yleensä joko keräämällä edustava otos todennäköisimpiä rakenteita tai laskemalla todennäköisyyksiä yksittäisille rakenteiden osille.
The so-called full Bayesian approach addresses this shortcoming by learning the posterior distribution of structures.
Niin kutsutussa täysin bayesiläisessä lähestymistavassa tämä epävarmuus otetaan huomioon ja yksittäisen rakenteen valitsemisen sijaan opitaan todennäköisyydet kaikille mahdollisille rakenteille.
The optimization approach can lead to noisy and partly arbitrary results due to the uncertainty caused by a small amount of data.
Yksi oppimiseen usein liittyvä ongelma on havaintoaineiston pienestä koosta johtuva epävarmuus oikeasta rakenteesta.
This approach often leads to more accurate results.
Näin saavutetaan usein parempi lopputulos kuin aiemmilla tilastollisiin riippumattomuustesteihin perustuvilla menetelmillä.
In local learning the task is to discover the neighborhood of a given target variable.
Väitöstyön loppuosassa käsitellään Bayes-verkkojen paikallista oppimista, jossa tavoitteena ei ole muodostaa koko rakennetta vaan löytää ainoastaan valitun kohdemuuttujan lähimmät naapurit.
This can further improve the accuracy of estimates and has also other advantages such as independent samples and easy parallelization.
Näihin työssä esitellään useita parannuksia, jotka (1) parantavat tulosten täsmällisyyttä, (2) monipuolistavat menetelmiä ja (3) tekevät menetelmistä nopeampia.
Attention has mostly been paid to finding a structure that best fits the data under certain criterion.
Työssä esitellään menetelmä, joka perustuu rakenteen osien pisteyttämiseen.
In contrast to previous algorithms that are based on conditional independence tests between variables, our algorithm gives scores to larger substructures.
Verkon solmut edustavat muuttujia, ja solmujen välillä kulkevat kaaret kuvaavat muuttujien välisiä riippuvuuksia.
Fourth, we present an algorithm that can significantly speed up per-sample computations via approximation.
Havainnollisuutensa vuoksi ne voivat auttaa mallinnuksen kohteena olevan ilmiön syvemmässä ymmärtämisessä.
In addition, the thesis proposes a new algorithm for so-called local learning of the Bayesian network structure.
Tärkein ja samalla vaikein tehtävä Bayes-verkon oppimisessa on suunnatusta verkosta koostuvan rakenteen muodostaminen.
Disseminated intravascular coagulation in critically ill patients
Disseminoitunut intravaskulaarinen koagulaatio tehohoitopotilailla
In the university hospital ICU, incidence of DIC ranged from 31% (I) to over 40% (II, III).
Hyytymishäiriöiden ilmaantuvuus vaihteli 31:sta yli 40:een prosenttiin.
A further aim was to evaluate matrix metalloproteinase-8 (MMP-8), tissue inhibitor of metalloproteinase-1 (TIMP-1), nucleosomal histone-complexed DNA (hcDNA) and high-mobility group box 1 (HMGB1) protein levels in severe sepsis with disturbed coagulation and to assess their association with organ dysfunctions and outcome.
Lisäksi tutkittiin, miten tumaperäiset merkkiaineet HMGB1 ja hcDNA, sekä soluväliainetta pilkkova entsyymi MMP-8 ja sen inhibiittori TIMP-1 käyttäytyvät vaikeassa infektiossa, ja onko näillä merkkiaineilla yhteyttä potilaille kehittyvään hyytymishäiriöön, elinvaurioiden vaikeusasteeseen ja kuolleisuuteen.
This study assessed the applicability of diagnostic tools for DIC: a modified score for overt DIC and thromboelastometry (TEM), a viscoelastic coagulation monitor.
Tämän väitöstutkimuksen tavoite oli arvioida DIC:n kansainvälisiä diagnostisia kriteereitä sekä selvittää, soveltuuko kokoveren visko-elastisia ominaisuuksia mittaava menetelmä, tromboelastometria, DIC:n diagnostiikkaan.
Components of the score discriminated patients with DIC well; only fibrinogen proved useless.
Suomen oloihin mukailtuun DIC-pisteytykseen valituista laboratoriotutkimuksista verihiutaleiden määrä, tromboplastiiniaika ja D-dimeeri tunnistivat DIC-potilaat hyvin, mutta fibrinogeeni osoittautui hyödyttömäksi.
The markers speculated to contribute to coagulation disturbance and organ dysfunction, MMP-8, TIMP-1, hcDNA and HMGB1, were higher in patients with disturbed coagulation.
Kaikki tutkitut merkkiaineet assosioituivat hyytymishäiriöiden vaikeusasteeseen ja TIMP-1 sekä tumaperäiset merkkiaineet myös elinvaurioiden kehittymiseen ja kuolleisuuteen.
In all patients fibrinolysis was inhibited.
Tehohoitopotilailla veren hyytymishäiriöt ovat yleisiä.
The pathophysiology behind the increased morbidity and mortality remains unclear.
Niiden tiedetään lisäävän potilaan elinvaurioiden kehittymistä ja kuolleisuutta, vaikka tarkkoja patofysiologisia mekanismeja ei toistaiseksi kunnolla tunnetakaan.
Clot strength and clot formation parameters discriminated DIC patients well from those without DIC.
TIMP-1 oli selvästi korkeampi hoitojakson alkuvaiheessa DIC-potilailla verrattuna niihin, joilla DIC ei vaikeaa sepsistä komplisoinut.
Disseminated intravascular coagulation (DIC) is common in critically ill patients.
Tromboelastometria osoitti, että DIC potilaiden veren hyytyminen on odotetusti heikentynyt.
TEM trace was hypocoagulable in DIC patients as compared with other sepsis patients and healthy controls.
Tämä löydös tukee kliinistä näkemystä siitä, että perinteiset laboratoriotutkimukset kuvaavat huonosti potilaan verenvuototaipumusta vaikeassa sepsiksessä.
The results of this study complement the earlier research on adjectives, which has been mainly synchronic.
Tämän tutkimuksen tulokset täydentävät aiempaa adjektiiveja koskenutta tutkimusta, joka on pääasiallisesti ollut synkronista.
The approach is mainly historical-comparative, but also lexical-semantic and morphosyntactic.
Tutkimuksen näkökulma on enimmäkseen historiallis-vertaileva, mutta toisaalta myös leksikaalis-semanttinen sekä morfosyntaktinen.
The dissertation consists of five articles, as well as an introductory chapter that explains the background of the study and also draws together the main results of the articles.
Se koostuu viidestä artikkelista ja johdannosta, joka taustoittaa tutkimuksen lähtökohtia ja motiivia sekä kokoaa yhteen artikkeleissa esitetyt tulokset.
The data consists mainly of lexical material collected from various etymological and synchronic dictionaries.
Tutkimuksen aineisto koostuu pääasiassa sanastomateriaalista, joka on koottu eri etymologisista ja nykykielten sanakirjoista.
For instance, the Uralic derivative suffix *-(e)TA has mainly functioned as an adjective marker.
Esimerkkinä mainittakoon johdin *-(e)TA, jonka pääasiallinen tehtävä näyttää olleen adjektiivin funktion merkitsin.
The study also reviews critically earlier etymologies presented for some property concept words and suggests some new etymologies.
Näiden tulosten lisäksi tutkimus ottaa kantaa aiempiin ominaisuussanoille esitettyihin etymologioihin sekä ehdottaa joitakin uusia etymologioita.
All of these frameworks are needed to draw a picture of a common category of adjectives in Uralic, the words it may have included, their paths of semantic change, and the morphosyntactic features the category of adjectives may have had.
Kaikkia näkökulmia tarvitaan, kun haetaan vastauksia siihen, millaisia sanoja kantauralin adjektiivikategoria on sisältänyt, miten sanojen semantiikka muuttuu ja millaisia morfosyntaktisia ominaisuuksia kantauralin adjektiiveilla on saattanut olla.
The research conducted suggests that by comparing the categories of adjectives in contemporary Uralic languages and by observing the features of the oldest property concept words in Uralic it is possible to reconstruct an adjective category for Proto-Uralic.
Tutkimuksen tulosten perusteella näyttää siltä, että nykyisten uralilaiskielten adjektiivikategorioita vertaamalla ja vanhinta sanastoa tutkimalla on mahdollista palauttaa adjektiivikategoria uralilaiseen kantakieleen.
The study concentrates on the adjectives in the Uralic languages and aims to present the features of the Uralic adjective category in a historical perspective.
Väitöskirja käsittelee uralilaisten kielten adjektiiveja ja pyrkii hahmottelemaan mahdollista kantauraliin palautuvaa adjektiivikategoriaa.
The results suggest that the category has included words denoting many central semantic groups that indicate an independent lexical category.
Tulokset osoittavat, että uralilaiseen adjektiivkategoriaan on kuulunut semanttisesti keskeisiin kenttiin kuuluvia sanoja ja niillä on ollut morfosyntaktisia ominaisuuksia, jotka ovat erottaneet ne muista sanaluokista.
In addition, several grammatical features of the adjectives are discussed on the basis of grammatical research.
Lisäksi tutkimuksessa hyödynnetään eri kielistä laadittuja kielioppeja, kun pyritään vertailemaan uralilaisten kielten adjektiivien piirteitä ja löytämään niistä toisaalta yhtäläisyyksiä, toisaalta eroavaisuuksia.
Therefore, the aims of this study were to elucidate (1) the role of GFRα2-signaling in the development of parasympathetic neurons; (2) the role of GFRα2-signaling in two classes of somatosensory mechanoreceptor neurons and their target innervation; and (3) the role of GFRα2-signaling in the cholinergic innervation of the gastric mucosa and the role of this innervation in gastric secretion.
Tämän väitöskirjan tavoitteena oli selvittää GFRα2-reseptorin merkitystä: (1) parasympaattisten hermosolujen kehityksessä, (2) kahden mekanosensorisen hermosolutyypin kehityksessä ja (3) mahan limakalvon kolinergisen hermotuksen kehityksessä ja tämän hermotuksen osuudessa mahan limakalvon eritystoimintaan.
Interestingly, this innervation was found to be unnecessary for maintaining the gastric mucosa and for gastrin secretion and basal acid secretion.
Tärkein havaintomme oli, että ehyt hermotus ei ollut tarpeellinen limakalvon rakenteen ylläpidolle, hapon basaaliselle eritykselle eikä gastriinin eritykselle.
In the autonomic nervous system, GDNF and NRTN regulate important steps in the development of the enteric and parasympathetic nervous systems from migration and proliferation to soma size and target innervation, whereas ARTN takes part in the early phases of sympathetic nervous system development.
Autonomisen hermoston kehityksessä GDNF ja NRTN säätelevät tärkeitä vaiheita enteeristen ja parasympaattisten hermosolujen vaeltamisessa ja kohdekudoksen hermotuksessa.
In the enteric nervous system, we demonstrated that GFRα2-signaling via NRTN is required for cholinergic innervation of the gastric mucosa.
Enteerisessä hermostossa osoitimme NRTN/GFRα2-signaloinnin olevan tarpeellinen mahan limakalvon kolinergisen hermotuksen kehittymiselle.
However, several aspects of the role of GFRα2-signaling in normal PNS development and function remain poorly understood.
GFRα2-signaloinnin roolissa ääreishermoston kehityksessä on kuitenkin useita avonaisia kysymyksiä.
Even though vagally-stimulated secretion is lost in the GFRα2-KO mice, their ability to secrete acid in response to direct parietal cell stimulation remains in the absence of gastric mucosal innervation.
Vaikka vagushermostimulaation kautta tapahtuva haponeritys puuttui GFRα2-poistogeenisiltä hiiriltä, niiden kyky erittää happoa suoraan parietaalisoluja stimuloitaessa oli normaali.
We discovered that programmed cell death (PCD) is a normal part of parasympathetic neuron development in mice.
Tutkimuksissa havaitsimme, että parasympaattisten hermosolujen ohjelmoitu solukuolema on osa normaalia yksilönkehitystä.
GFRα2-signaling was found to regulate parasympathetic neuron survival in pancreatic and submandibular ganglia during late embryonic development; lack of GFRα2-mediated signaling resulted in the loss of intrapancreatic neurons through PCD.
GFRα2-signalointi näytti säätelevän parasympaattisten hermosolujen solukuolemaa, josta todisteena oli solukuoleman huomattava lisääntyminen GFRα2-poistogeenisillä hiirillä haiman ja sylkirauhasten parasympaattisissa hermosoluissa yksilönkehityksen loppupuolella.
In the sensory system, GFRα2 ¬ the co-receptor of NRTN has been shown to mediate trophic signaling for nonpeptidergic nociceptive neurons, and is also required for their innervation of the glabrous epidermis.
Ääreishermoston sensorisissa solmukkeissa NRTN/GFRα2-signaloinnin on osoitettu välittävän kasvua ja ylläpitoa vieviä viestejä tietylle populaatiolle pieniä kipuhermosoluja, säädellen samalla niiden ihon pinnalle ulottuvan hermotuksen määrää.
In argreement with previous studies, apoptosis in the ENS was found to be rare, and was not increased in the absence of GFRα2, implying that the normal number of enteric neurons is not determined by PCD.
Toisin kuin GFRα2-reseptoria ilmentäville kipuhermosoluille, joiden vapaat hermopäätteet vaativat kehittyäkseen NRTN/GFRα2-signalointia, GFRα2 ei ollut tarpeellinen mekanoreseptorien muodostamien hermopäätteiden kehittymisessä ihon karvatuppien ympärille.
The members of the GDNF family play a particularly important role in the development of the peripheral nervous system (PNS).
Artemiini taas säätelee osaltaan sympaattisen hermoston kehityksen alkuvaiheita.
Approximately 60 million people in Europe, and one billion worldwide, are affected by allergies.
Arviolta 60 miljoonaa ihmistä Euroopassa ja miljardi ihmistä koko maailmassa kärsii allergioista.
ABSTRACT Allergies have become a major public health problem in recent decades.
TIIVISTELMÄ Viimeisten vuosikymmenten aikana allergioista on muodostunut huomattava terveysongelma.
However, farming did not explain the very high levels of calprotectin, i.e. the levels above the 90th percentile.
Maatilaympäristö ei kuitenkaan selittänyt erittäin korkeita kalprotektiinipitoisuuksia, eli 90 prosenttipisteen ylittäviä tasoja.
The farming environment has been shown to protect against allergies.
Maatilaympäristöllä on havaittu olevan suojaava vaikutus allergioiden kehittymisessä.
In Europe, approximately 30% of the population suffers from allergic rhinoconjunctivitis, approximately 20% from asthma, and 15% from allergic skin conditions.
Jopa 30% eurooppalaisista kärsii allergisesta nuhasta ja siihen liittyvästä silmän sidekalvotulehduksesta, 20% astmasta ja 15% allergisista iho-oireista.
Keywords: Allergy, antibody, asthma, atopic dermatitis, farming environment, fecal calprotectin, IgE-sensitization, inflammation.
Avainsanat: Allergia, astma, atooppinen ihottuma, IgE- herkistyminen, maatilaympäristö, tulehdus, ulosteen kalprotektiini, vasta-aine.
Elevated sIgA levels in breast milk were associated with environmental factors indicating increased environmental microbial load.
Kohonneet sIgA- pitoisuudet äidinmaidossa liittyivät ympäristötekijöihin, jotka viittaavat korkeisiin mikrobimääriin.
Our results showed that early-age inflammation, measured with serum high-sensitivity C- reactive protein (hs-CRP) at the age of 1 year, was associated with decreased risk of IgE-sensitization at the age of 4.5 years.
Tuloksemme osoittivat, että varhaisen iän tulehdusvaste, joka määritettiin seerumista herkkä C-reaktiivisen proteiinin (hs-CRP) - mittauksella yhden vuoden iässä, liittyi lapsen alentuneeseen riskiin olla IgE- herkistynyt 4.5 vuoden iässä.
Our findings suggest that an enhanced antibody response to food antigens reflects alterations in mucosal tolerance, such as altered increased gut permeability and/or microbiota, which is later seen as sensitization to allergens.
Löydöksemme viittaavat siihen, että voimistunut vasta-aineiden tuotto ruoan antigeenejä vastaan liittyy limakalvon sietokyvyn muutoksiin, kuten suolen läpäisevyyden muutoksiin ja/tai muutoksiin mikrobipopulaatiossa, mikä havaitaan myöhempänä herkistymisenä allergeeneille.
Serum immunoglobulin A (IgA) and immunoglobulin G (IgG) against cow s milk β- lactoglobulin (BLG) and wheat gliadin are induced by the antigen exposure, but the antibody levels are also affected by the gut permeability and inflammation.
Seerumin immunoglobuliini A (IgA) ja immunoglobuliini G (IgG) lehmänmaidon β- laktoglobuliinia (BLG) ja vehnän gliadiinia vastaan muodostuvat lapsen altistuessa näille ruoka-aineille.
Elevated levels of IgG against gliadin at the age of 1 year increased the risk of sensitization to any, at least one inhalant, or at least one food allergen at the age of 6 years.
Kohonneet IgG- pitoisuudet gliadiinia vastaan 1 vuoden iässä lisäsivät herkistymisriskiä vähintään yhdelle allergeenille, vähintään yhdelle hengitysvälitteiselle ja vähintään yhdelle ruoka-allergeenille 6 vuoden iässä.
Infants from a farming environment had higher levels of fecal calprotectin at the age of 2 months when compared to the infants from a non-farming environment.
Maatilaympäristössä asuvilla lapsilla oli korkeammat kalprotektiiniipitoisuudet verrattuna lapsiin, jotka eivät asuneet maatilaympäristössä.
Interestingly, we found that an early intestinal inflammation is associated with the later risk of allergic diseases and gut colonization indicating a crucial role of gut colonization in the development of allergy.
Mielenkiintoista oli havaita, että varhainen suolitulehdus imeväisiässä näyttää liittyvän allergisiin sairauksiin ja suolen kolonisaatiolla voi olla olennainen vaikutus allergioiden kehittymiseen.