natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For more insight into the orexin system, two small-molecule orexin receptor agonists were pharmacologically characterised in the second and third publications.
Kahden pienmolekyylioreksiinireseptoriagonistin ominaisuudet luokiteltiin farmakologisesti tämän väitöskirjan toisessa ja kolmannessa julkaisussa.
The diversity of G protein-coupled receptors is a fundamental element in this thesis.
G-proteiinikytkentäisten reseptorien moninaisuus on keskiössä tässä väitöskirjatyössä.
These studies also display the challenge in the development of small-molecule agonists for peptide-bound GPCRs.
Nämä tutkimukset osoittavat osaltaan pienmolekyyliagonistien kehityksen haasteita peptideihin sitoutuviin G-proteiinikytkentäistiin reseptoreihin.
The study also points out inconsistencies in the GPCR nomenclature system and reveals a pool of yet-to-be studied receptors.
Lisäksi tutkimus osoittaa reseptorien epäjohdonmukaisuuksia nimeämissysteemissä, sekä esittelee vielä tutkimattomia reseptoreja.
GPCRs are the largest family of membrane proteins, with about 800 in humans.
G-proteiinikytkentäiset reseptorit ovat suurin yhtenäinen kalvoreseptorien ryhmä, ja ihmisellä on noin 800 G-proteiinikytkentäistä reseptoria.
Nag26 was confirmed to be a potent and almost full agonist of orexin receptors, but the selectivity for orexin receptor type-2 was not as strong as reported (20-fold against 70-fold).
Tutkimus vahvisti pienmolekyyli Nag26:n olevan potentti, lähes täysagonisti ja selektiivinen tyypin-2 oreksiinireseptorille, joskaan ei yhtä voimakkaasti selektiivinen kuin aikaisemmin on raportoitu.
While the human GPCR repertoire is well described, in other species, especially in non-mammals, GPCRs are not tracked to the individual subtype level in large-scale genomic studies.
Toisin kuin ihmisen reseptorien kohdalla, muiden lajien edustajien (varsinkin nisäkkäiden ulkopuolelta) reseptorijoukkoa on harvoin jäljitetty alatyyppitasolle asti laajoissa genomitutkimuksissa.
Finally, Ciona intestinalis putative orexin receptor was studied, and its functionality was verified in recombinant cells.
Lopuksi, tässä työssä tutkittiin selkärangattoman Ciona intestinalis –lajin putatiivista oreksiinireseptoria, ja sen toiminnallisuus vahvistettiin ilmentämällä sitä rekombinanteissa soluissa.
Solving the function of the orexin system in distinct species such as C. intestinalis might be interesting from an evolutionary point of view but also essential in extending the knowledge of the orexin system in humans.
Oreksiinisysteemin toiminnallisuus evolutiivisesti etäisillä lajeilla, kuten C. intestinalis –lajilla, on mielenkiintoinen tutkimuskohde evoluutiobiologian kannalta.
Further database mining resulted in the identification of putative C. intestinalis prepro-orexin and orexin peptide that was shown to bind to a plasma membrane of C. intestinalis orexin receptor-expressing cells.
Tässä väitöskirjatyössä tunnistettiin ensimmäistä kertaa C. intestinalis –lajin oreksiini-prekursori ja osoitettiin, että putatiivinen oreksiinipeptidi sitoutuu C. intestinalis oreksiinireseptoria expressoivien solujen solukalvolle.
The study classified 142 rhodopsin-like non-olfactory GPCRs without human orthologue, 69 of which were reported for the first time.
Tutkimus luokittelee 142 rodopsiini-reseptorien ryhmään kuuluvaa G-proteiinikytkentäistä reseptoria ilman humaania ortologia.
Thus, the functionality of the receptor was studied in Ca2+ elevation assay, and the receptor was verified to be functional and binding to human orexin peptides.
Oreksiinireseptorin toimivuus vahvistettiin reseptori-riippuvaisella solunsisäisen kalsiumin mobilisaatiolla, ja sitovan humaaneja oreksiinipeptidejä.
Homology models of C. intestinalis orexin receptor revealed a highly similar binding cavity as in the human OX2 orexin receptor.
Homologiamallien perusteella reseptorin sitoutumistaskun osoitettiin muistuttavan ihmisen tyyppi-2 oreksiinireseptorin sitoutumistaskua.
Molecular evolution of G protein-coupled receptors : insights into the orexin system
Tässä väitöskirjatyössä tutkittiin myös ihmisen G-proteiinikytkentäisiä reseptoreja.
For practical use, these tools must meet requirements of well-balanced computational efficiency and desired accuracy.
Käytännössä näiden työkalujen on täytettävä vaatimukset laskennallisen tehokkuuden sekä halutun tarkkuuden tasapainolle.
For this reason, the numerical simulations based on well-motivated physical models are often the only tools which can provide interesting insight on an atomic scale.
Tästä syystä vakiintuneisiin fysikaalisiin malleihin perustuvat numeeriset simulaatiot ovat usein ainoita työkaluja, jotka mahdollistavat kiinnostavia löytöjä atomiskaalassa.
Multiscale-multiphysics modelling of metal surfaces
Metallipintojen monimuotoinen ja monifysikaalinen mallinnus
Next to the experiments, computer simulations have found their place in obtaining valuable insight into the process.
Kokeiden lisäksi myös tietokonesimulaatiot ovat löytäneet paikkansa prosessin ymmärtämisessä.
By applying macroscopic electric field of 0.6 GV/m on h=93 nm Cu nanotip, we demonstrate a thermal runaway process.
Kohdistamalla makroskooppinen 0.6 GV/m sähkökenttä h=93 nm Cu-nanokärkeen, me havainnollistamme lämpötilan karkaamisprosessia.
In addition to the financial advantages, simulations cover spatio-temporal resolution that is beyond capabilities of the modern experimental physics.
Taloudellisten hyötyjen lisäksi simulaatiot kattavat laajan aika- ja tilaskaalan, joka on modernin kokeellisen fysiikan ulottumattomissa.
The shape memory effect and spontaneous reorientation are the pair of mechanisms that may cause up to 34% fluctuation in aspect ratio of Cu nanotip under cyclic local electric field of 20 GV/m or higher.
Muodon muistivaikutus ja spontaani uudelleenmuotoutuminen ovat mekanismeja, jotka voivat aiheuttaa jopa 34% heilahteluja Cu-nanokärjen sivusuhteessa syklisen, vähintään 20 GV/m sähkökentän alaisuudessa.
Vacuum breakdown is a process that limits the performance of many modern electronic devices like fusion reactors, vacuum interrupters, satellite systems and linear colliders.
Tyhjiöläpilyönti on prosessi, joka rajoittaa lukuisten modernien sähkölaitteiden, kuten fuusioreaktorien, tyhjiökatkaisimien, satelliittien sekä hiukkaskiihdyttimien toimintaa.
The comparison with previous works shows that in case of a sufficiently narrow tip, the evaporation is intense enough to ignite a plasma in vacuum.
Aiemmat tutkimukset osoittavat, että riittävän ohuen kärjen tapauksessa höyrystyminen on tarpeeksi voimakasta sytyttääkseen plasman tyhjiössä.
With this tool we make a self-consistent connection between atomistic and continuum simulations that helps to combine different physics and optimize computational cost without significantly reducing the level of accuracy.
Tällä työkalulla me luomme ristiriidattoman yhteyden atomi- ja jatkumosimulaatioiden välille, mikä auttaa yhdistämään eri skaalojen ilmiöitä ja optimoimaan laskenta-aikaa vähentämättä olennaisesti laskentatarkkuutta.
The study reveals that a high electric field increases the critical temperature of spontaneous reorientation, making thin Cu nanotips less prone to a collapse.
Tutkimus paljastaa, että korkea sähkökenttä kasvattaa spontaaniin uudelleenmuotoutumiseen vaadittavaa sähkökenttää, vähentäen ohuiden Cu-nanokärkien romahtamisherkkyyttä.
The growth of the tip starts after its apex melts and the resulting positive feedback loop leads to an intense evaporation of the tip.
Kärjen kasvaminen alkaa, kun sen huippu sulaa ja tästä seuraava positiivinen takaisinkytkentä johtaa kärjen intensiiviseen höyrystymiseen.
A promising way to achieve this is to combine continuous-space calculations with atomistic simulations.
Lupaava metodi tämän saavuttamiseksi on jatkumolaskennan sekä atomisimulaatioiden yhdistäminen.
In the current PhD project, we develop a multiscale-multiphysics tool that combines molecular dynamics, finite element method and particle-in-cell techniques.
Tässä väitöstyössä me kehitämme moniskaalaisen ja -fysikaalisen työkalun, joka yhdistää molekyylidynaamiset simulaatiot, elementtimenetelmän ja hiukkanen solussa -tekniikoita.
Such decay happens in cycles, so that intense evaporation alternates with the mild cooling periods.
Tällainen hajoaminen tapahtuu sykleissä, niin että intensiivisen höyrystymisen ja leudon viilentymisen jaksot vuorottelevat.
We use various stages of the tool to simulate thermal and shape evolution of intensively electron emitting metal nanotips that are considered as a source of electrons and neutrals for plasma.
Käytämme työkalun lukuisia vaiheita simuloidaksemme voimakkaina elektroneja säteilevien, sekä plasmaan tarvittavien elektronien ja neutraalien lähteinä toimivien metallinanokärkien lämpötilan ja muodon kehitystä.
More specifically, we study the shape memory effect and thermal runaway in Cu nanoprotrusions under a high electric field.
Tarkemmin tutkimusaiheenamme on Cu-nanoulkonemien muodon muistivaikutus ja lämpötilan karkaaminen voimakkaan sähkökentän vaikutuksesta.
To optimize cost and performance of the Compact Linear Collider in CERN, an extensive study has been initiated to clarify the mechanisms that lead to vacuum arcing.
Laaja-alainen tutkimus on aloitettu selventämään tyhjiövalokaariin johtavia mekanismeja CERNin Compact Linear Collider -kiihdyttimen kulujen ja suorituskyvyn optimoimiseksi.
Travellers’ diarrhoea (TD) is the most common disease encountered by travellers to the (sub)tropics: it affects 20–70% of travellers annually.
Matkaripuli on myös subtropiikkiin ja tropiikkiin matkailevan tavallisin sairaus: 20–70% turisteista sairastuu siihen vuosittain.
We developed a novel multiplex real-time quantitative reverse transcription PCR (RT-qPCR) assay that identifies the following diarrhoeal pathogens: enterotoxigenic (ETEC), enteroaggregative (EAEC), enteropathogenic (EPEC), enterohaemorrhagic (EHEC) and enteroinvasive (EIEC) E. coli as well as Campylobacter, Shigella, Salmonella, Yersinia and Vibrio cholerae.
Aikaisemmin tavallisimpana ripulinaiheuttajana pidettiin ETEC-bakteeria (enterotoxigeeninen Escherichia coli), mutta uusilla menetelmillä voitiin vahvistaa että tätäkin yleisempiä ovat EAEC (enteroaggregatiivinen E. coli) ja EPEC (enteropatogeeninen E. coli).
This thesis applied a novel PCR-based method with broad coverage to study the aetiology of TD.
Tässä väitöskirjassa sovellettiin uutta, kattavaa geenimonistukseen ( PCR; polymeraasiketjureaktio) perustuvaa menetelmää matkaripulin aiheuttajien tunnistamiseen.
Furthermore, in the group of 459 travellers recruited at the Travel Clinic, a pathogen was detected in half of those remaining asymptomatic and those with antibiotic use during travel.
Aikaisemmissa tutkimuksissa, joissa on käytetty viljelyyn perustuvia menetelmiä, taudinaiheuttaja on jäänyt tunnistamatta jopa puolella sairastuneista.
PCR-based methods not only open up new possibilities into TD research but also show that the role of each pathogen should be re-evaluated.
Uusien menetelmien vaikutukset ulottuvat paitsi sairastuneiden matkailijoiden hoitoon käytännön työssä, ne myös tarjoavat aiempaa huomattavasti tarkemmat välineet tutkimustyölle eri puolilla maailmaa ja vaikuttavat mm. rokotteiden kehitystyöhön.
By contrast, defining control groups had greater impact: If the classical definition was used, control groups may have included not only the fully asymptomatic, but also those with mild or resolved symptoms.
Tulokset osoittivat myös, että näitä ripulinaiheuttajia löytyy myös täysin oireettomilta, tosin ei yhtä usein kuin oireisilta.
The results have changed our perception on the pathogen findings and their role in TD.
Uudet diagnostiset menetelmät ovat herkkiä ja kattavia ja ne muuttavat pitkään vallinneita käsityksiä matkaripulin aiheuttajista ja löydösten todellisesta merkityksestä.
When designing new studies on TD special emphasis should be given on defining control groups.
Kunkin taudinaiheuttajan merkitys matkaripulin aiheuttajana tulisi tutkia uudelleen konaiskuvan tarkentuessa.
In study IV, the historical VWD diagnosis was confirmed 93% of type 2 and 3 cases, but only in 26% of type 1.
Neljännessä osatyössä aiempi historiallinen vW tauti diagnoosi varmistui 93%:lla tyyppi 2 ja 3 potilaista, mutta ainoastaan 26%:lla tyyppi 1 potilaista.
In study I, we discovered that two main mutations of VWF, c.2435delC and c.4975C>T, account for 85% of the genetic defects of our Finnish type 3 VWD.
Ensimmäisessä osatyössä löydettiin kaksi vW tekijän valtamutaatiota, c.2435delC and c.4975C>T, jotka kattoivat 85% tyyppi 3 potilaiden mutaatioista.
Von Willebrand disease (VWD) is an inherited bleeding disorder due to quantitative or qualitative defect of von Willebrand factor (VWF).
Von Willebrandin (vW) tauti on perinnöllinen verenvuotosairaus, joka johtuu vW tekijän puutoksesta tai toimintahäiriöstä.
As a conclusion, the bleeding symptoms of patients who carry historical type 1 VWD diagnosis are not always explained by VWF deficiency.
Johtopäätöksenä voitiin todeta, että tyyppi 1 vW tauti -diagnoosia kantavien potilaiden vuoto-oireet eivät aina selity vW tekijän puutoksella.
Study IV included 83 subjects who carried a historical diagnosis of VWD.
Neljännessä osatyössä oli mukana 83 potilasta, joilla oli aiemmin todettu vW tauti.
However, 47% of historical type 1 patients had currently normal VWF and FVIII.
47% potilaista, joilla oli aiemmin todettu tyyppi 1 vW, oli täysin normaalit vW tekijä pitoisuudet.
These features were characterized in two patient groups: type 3, the most severe form of VWD with absent VWF (studies I to III), and in a group of patients who carry a historical diagnosis of any type of VWD (study IV).
Tässä tutkimuksessa kartoitettiin vW taudin piirteitä kahdessa potilasryhmässä: vaikeassa tyyppi 3 vW taudissa (osatyöt I-III) ja potilailla, joilla oli aiemmin todettu vW tauti (osatyö IV).
In study II, we showed that these type 3 patients expressed less than 50% of normal thrombin generation (TG) capacity in plasma, and TG was dependent on FVIII levels.
Toisessa osatyössä osoitettiin, että potilaiden trombiinin muodostus plasmassa oli alle 50% normaaliverrokeista ja assosioitui hyytymistekijä VIII tasoihin.
The reasons behind this intriguing variance of bleeding tendency are not well understood.
vW taudin kliininen oirekuva vaihtelee, ja tämän monimuotoisuuden taustalla olevia syitä tunnetaan huonosti.
However, in platelet-rich plasma, TG was close to normal, suggesting a compensatory role for platelets.
Sen sijaan trombosyytti-rikkaassa plasmassa trombiinin muodostus ei eronnut normaaliverrokeista viitaten siihen, että tromboosyytit kompensoivat vW tekijän puutosta.
All patients were evaluated according to present guideline recommendations and additionally, we assessed whole blood platelet aggregation using Multiplate® and function using PFA-100®.
Potilaiden aiemmin asetettu diagnoosi uudelleen arvioitiin nykyisten suositusten mukaan, ja lisäksi mitattiin verihiutalefunktio.
Finally, platelet expression of P-selectin and phosphatidylserine were investigated by means of flow cytometry.
Lisäksi analysoitiin verihiutaleiden aktiivisuutta virtaussytometrialla.
Among our patients, some had severe bleeding tendency and received regular VWF prophylaxis while others had only low spontaneous bleeding rates.
Osalla potilaista oli vaikea verenvuototaipumus, jota hoidettiin säännöllisellä hyytymistekijäkorvaushoidolla ja osalla lievempi, altisteisissa tilanteissa ilmenevä vuototaipumus.
In study I, we reported the clinical features and focused on the molecular analysis of the VWF gene in 10 Finnish patients with type 3 VWD.
Ensimmäisessä osatyössä raportointiin 10 suomalaisen tyyppi 3 vW tauti potilaan kliininen oirekuva sekä vW tekijän geenianalyysi.
Following an elective colonoscopy with biopsy, she suffered from extended life-threatening gastrointestinal bleeding.
Paksusuolen tähystyksen ja koepalojen oton jälkeen potilaalla oli hengenvaarallinen suolistoverenvuoto johtuen vW tekijä vasta-aineesta.
The administration of intravenous immunoglobulin infusions appeared to eliminate the alloantibody, and the patient was successfully treated with VWF therapy.
Suonensisäisellä immunoglobuliini-hoidolla vasta-aineen vaikutus saatiin kumottua.
In study II, type 3 was further characterized in 9 patients in the laboratory by evaluating the clotting capacity by thrombin generation assay in the presence and absence of platelets before and after VWF therapy.
Toisessa osatyössä tyyppi 3 potilaiden hyytymisjärjestelmää analysoitiin edelleen mittaamalla trombiinin muodostumiskyky.
Even though the genetic background was homogenous, the clinical expression varied.
Potilaiden kliiniset verenvuoto-oireet olivat vaihtelevia.
To cover the spectrums of treatment challenges encountered in VWD, a case report of a patient with anti-VWF alloantibodies and its management in an acute setting is presented (study III).
Kolmannessa osatyössä raportoitiin tyyppi 3 vW tauti potilaan hoito suolistoverenvuodon yhteydessä.
VWD was associated to abnormal platelet aggregation and function, associating also to the severity of bleeding symptoms.
vW tauti potilailla todettiin poikkeava trombosyyttifunktio.
Study III describes the management of a 49-year old woman with type 3 VWD and a history of anti-VWF alloantibodies.
Kolmas osatyö on tapausselostus tyyppi 3 vW potilaan akuutin suolistoverenvuodon hoidosta.
Interviewees represented organisations of different sizes from both public and private sectors.
Haastateltavat edustivat kattavasti eri kokoisia organisaatioita julkiselta sekä yksityiseltä sektorilta.
Interviews were recorded, their duration varying from 50 to 70 minutes.
Haastattelut äänitettiin ja ne kestivät 50 minuutista 70 minuuttiin.
The data was collected from ten leaders working in development positions between July and October 2018.
Tutkimuksen aineisto kerättiin kymmeneltä kehittämistehtävässä toimivalta johtajalta kesä- ja lokakuussa 2018.
Data was analysed using theoretically driven content analysis which means that themes stemming from previous research were guiding the analysis.
Tutkimusaineisto analysoitiin käyttämällä teoriaohjaavaa laadullista sisällönanalyysiä, mikä tarkoittaa, että teoriasta johdetut teemat johdattelivat analyysin etenemistä.
Our rapidly changing working life increasingly requires solving complex problems - that is, developing (entirely) new.
Nopeasti muuttuvassa työelämässä joudutaan enenevässä määrin ratkaisemaan ei-rutiininomaisia ongelmia – luomaan ja kehittämään uutta.
According to previous studies, creativity is not just an individual trait but a joint process that is built collectively.
Aikaisemman tutkimuksen mukaan luovuutta ei pidetä vain yksiköllisenä ominaisuutena vaan kollektiivisesti rakentuneena yhteisöllisenä prosessina.
The results show that leaders have quite a diverse notion of creativity.
Tutkimuksen tulokset osoittivat, että johtajilla oli varsin monipuolinen käsitys luovuudesta.
Leadership has to be both situational and contextual.
Luovuuden johtaminen tulee suhteuttaa tilanteeseen sekä kontekstiin.
Leaders enabling collective creativity : development managers' perceptions of creativity in working life
Johtaja kollektiivisen luovuuden mahdollistajana : kehittämistehtävissä toimivien johtajien käsityksiä luovuudesta työelämässä
Different methods can be used when leading creativity, but a readiness to adapt the methods intuitively to the extent the situation needs is important.
Luovuuden johtamisessa voidaan hyödyntää erilaisia johtamisen menetelmiä, kuitenkin valmiudella soveltaa niitä intuitiivisesti tilanteen vaatimalla tavalla.
Therefore, the object of this study is to examine how collective creativity can be led in the modern working life.
Tutkimuksen tavoitteena on tarkastella, kuinka kollektiivista luovuutta voidaan nykypäivän työelämässä johtaa.
Theoretical framework of this thesis is based on studies about collective creativity and leadership of creativity.
Tutkimuksen teoreettinen viitekehys perustuu kollektiivisen luovuuden tutkimukseen sekä luovuuden johtamiseen.
They associated creativi-ty with innovating work done by teams, teams’ ability to cooperate and motivation.
He liittivät luovuuden tiimien uutta luovaan toimintaan, ryhmän yhteistyökyvykkyyteen ja motivaa-tioon.
Theme interview was used as a method of collecting data.
Aineistonkeruumenetelmänä käytettiin teemahaastattelua.
On a struc-tural level, leaders see that creativity can be supported by instrumental and social factors of the organisation as well as with a networked organisation structure.
Rakenteellisella tasolla luovuutta voidaan johtajien käsitysten mukaan tukea organisaation välineellisillä keinoilla, sosiaalisilla käytännöillä sekä verkostomaisella organisaatiorakenteella.
This study relies on that notion, as well as assumes that creativity as a process can be led with different leadership methods and supported by organisational structures.
Tutkimuksessa oletetaan, että luovuuden prosessia voidaan johtaa erilaisilla johtamisen menetelmillä ja tukea organisaation rakenteellisilla elementeillä.
The results suggest that leading creativity is a complex process that can’t be wrapped up into a simple method or formula.
Tutkimuksen tuloksista voidaan päätellä, että luovuuden johtaminen on kompleksinen prosessi, johon ei ole yksiselitteisiä toimintamalleja.
This study aimed at analysing leaders’ perceptions of creativity itself, organisational structures that support creativity and their experiences in leading creativity.
Tutkimuksen kohteena oli eritellä työelämässä toimivien johtajien käsityksiä luovuudesta, luovuutta tukevista rakenteista organisaatiossa ja heidän kokemuksiaan luovuuden johtamisesta.
The object of this study was to examine perceptions about collective creativity in working life by leaders who are in development positions.
Tutkimuksen tarkoituksena oli tutkia kehittämistehtävissä toimivien johtajien käsityksiä kollektiivisesta luovuudesta työelämän organisaatioissa.
In my theoretical approach I follow Sara Ahmed’s and Margaret Wetherell’s work and their understanding of affect, affective practice and emotion.
Tutkimusta ohjaavat Sara Ahmedin ja Margaret Wetherellin teoretisoinnit affektiivisuudesta.
The results of this study can be utilized in the further research and development of equality work.
Tuloksia voidaan käyttää tasa-arvotyön ja sen tutkimuksen kehittämiseen.
Especially the themes of individual-based expertise, silences, appreciation and goals of equality work collected several affective layers.
Affektiivisia tiivistymiä rakentui erityisesti asiantuntijuuden henkilöitymisen, hiljaisuuksien, tasa-arvotyön arvostuksen ja tasa-arvotyölle asetettujen tavoitteiden ympärille, ja tiivistymillä oli materiaalisia seurauksia.
I found that affective practices were present in all those places where equality was promoted.
Affektiivisia tiivistymiä löytyi kaikista niistä paikoista, joissa tasa-arvoa pyrittiin tavalla tai toisella edistämään.
My methodological approach was post structural nomadic ethnography, which first and foremost meant constantly moving in the thought process.
Sovelsin havainnoinnissa jälkistrukturalistista nomadista etnografiaa ja kuljeskelun metodologiaa, mikä tarkoitti ennen kaikkea ajattelun liikettä ja epävarmuuksien näkyviin jättämistä raportoinnin eri vaiheissa.
Affects can be a force of change, but affective layers can also hinder the work with the regularities and patterns that follow affective practices.
Affektiivisuus voi olla työskentelyä vauhdittavaa, mutta toisaalta tiivistymät voivat myös hidastaa työskentelyä toistaessaan säännönmukaisuuksia vuodesta toiseen.
In this study I will explain how through affective practices and layers the affects become entangled into the patterns of equality work shaped historically and culturally.
Olen paikantanut aineistosta affektiivisia tiivistymiä, ja näiden tiivistymien avulla tarkastelen niitä tapoja, joilla affektit kietoutuvat historiallisesti ja kulttuurisesti muotoutuneisiin tasa-arvotyön tekemisen tapoihin.
I have identified and named four affective layers, and studied the effects of those layers in the equality work groups of the university.
Tässä tutkimuksessa olen tunnistanut ja nimennyt affektiivisia tiivistymiä, ja tarkastellut niiden vaikutuksia yliopistolla tehtävän tasa-arvotyön tekemisen tapoihin.