natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Lactic acid bacteria (LAB) are generally recognized as safe micro-organisms and used in food preservation and as health promoting probiotics.
Maitohappobakteereita pidetään yleisesti turvallisina mikro-organismeina ja niitä käytetään elintarvikkeiden säilönnässä tai terveyttä edistävinä probiootteina.
Therefore it seems that localization of encacins in E. coli bacterial cell has an impact on the bioactivity of peptides.
Näin ollen enkasiinien lokaalisaatiolla E. coli -bakteerisolussa todettiin olevan vaikutusta peptidien bioaktiivisuuteen.
Whole genome sequencing project of lactic acid bacterium Lactococcus lactis N8 has revealed a new bacteriocin operon which consists of a bacteriocin gene and ABC transporter genes.
Lactococcus lactis N8 -maitohappobakteerin genomisekvensointiprojektin tuloksena oli löydetty uusi bakteriosiinioperoni, joka sisälsi bakteriosiinigeenin ja ABC-kuljettimen geenit.
Screening of bacteriocins genes showed that over 90 % of L. lactis stains bear encacin genes, from which encacin B is the more frequent form.
Bakteriosiinigeenien seulonnassa yli 90 % tutkituista L. lactis -kannoista sisälsivät enkasiinigeenejä, joista enkasiini B oli yleisempi muoto.
Bacteriocins are ribosomally synthetized proteins or peptides with antimicrobial activity usually against closely related species.
Bakteriosiinit ovat ribosomaalisesti syntetisoituja proteiineja tai peptidejä, joilla on antimikrobista aktiivisuutta lähisukujen bakteereita vastaan.
The prevalence of encacin genes among different L. lactis strains was also studied.
Tutkimuksessa myös tarkasteltiin enkasiinigeenien yleisyyttä L. lactis -kantojen keskuudessa.
Four of ten E. coli recombinant strains constructed during this study were shown to produce bacteriocins.
Kymmenestä rakennetusta E. coli -rekombinanttikannasta neljässä pystyttiin havaitsemaan bakteriosiinien tuottoa.
Encacins were expressed in cytosolic and periplasmic spaces to compare the effect of localization on antimicrobial activity of peptides.
Enkasiineja tuotettiin sekä solunsisäisesti että bakteerin periplasmiseen tilaan, millä pyrittiin vertailemaan lokalisaation vaikutusta peptidien antimikrobiseen aktiivisuuteen.
Similar operon has been also found in several other L.lactis strains including IL1403.
Monien muiden L. lactis -kantojen lisäksi muun muassa L. lactis IL1403 sisältää samantapaisen bakteriosiinioperonin.
The PLSR model contained five components, and the coefficient of determination R2 was 74.1%, the adjusted R2 was 63.3% and the coefficient of prediction Q2 was 43.6%.
PLSR-malli sisälsi viisi komponenttia ja sen selitysaste R2 oli 74,1 %, korjattu selitysaste R2 adj. 63,3 % ja ennustusselitysaste Q2 43,6 %.
The model determined all response variables well, but predicted some of them poorly.
Malli selitti hyvin kaikkia vastemuuttujia mutta ennusti osaa heikosti.
Almost all response variables regression models were statistically significant at 5% significance level, but some of the models were incomplete (plof<0.05).
Lähes kaikki osamallit olivat tilastollisesti merkitseviä 5 %:n merkitsevyystasolla, mutta jotkin osamalleista olivat puutteellisia (plof < 0,05).
In addition, a few samples were manufactured with coloring and flavoring agents for sensory observation.
Lisäksi muutamia näytteitä valmistettiin väri- ja makuaineiden kanssa aistinvaraista havainnointia varten.
Sensory observation shows the positive effects of invert sugar, such as softness of structure and stronger taste.
Aistinvarainen havainnointi osoitti selkeästi inverttisokerin positiiviset vaikutukset, kuten pehmeämmän rakenteen.
Based on the results of this study it seems that invert sugar affected stronger most of the response variables if it replaced relatively more glucose syrup than sucrose.
Inverttisokerin vaikutus oli tämän tutkimuksen tulosten perusteella voimakkaampi suurimpaan osaan vastemuuttujia, kun sillä korvattiin suhteessa enemmän tärkkelyssiirappia kuin kidesokeria.
In the experimental research, the gelatin-based confections were manufactured on a laboratory scale according to simplex-centroid mixture design, where the total sugar content was constant, but sucrose, glucose syrup and invert sugar mass fractions were varied.
Kokeellisessa osiossa valmistettiin gelatiinimakeisia laboratoriomittakaavassa simplex-centroid-seoskoeasetelman mukaisesti, jolloin sakkaroosin, tärkkelyssiirapin ja inverttisokerin massaosuuksia vaihdeltiin siten, että kokonaissokeripitoisuus pysyi vakiona.
The aim of this study was to find out how invert sugar, when it replaces sucrose and glucose syrup, affects structural properties and short-term shelf life of gelatin-based confections.
Tutkimuksen tavoitteena oli selvittää, miten sakkaroosin ja tärkkelyssiirapin korvaaminen inverttisokerilla vaikuttaa gelatiinimakeisten rakenne- ja säilyvyysominaisuuksiin sekä havainnoida muutoksia aistittavassa laadussa.
The PLSR model was best for rheological properties of confection pastes and mechanical properties of confections, and poorest for water activity and dry matter content of confections.
Parhaiten PLSR-malli selitti makeismassojen virtausominaisuuksia ja makeisten mekaanisia ominaisuuksia ja heikoiten makeisten veden aktiivisuutta ja kuiva-ainepitoisuutta.
Measurements for the samples were rheological properties, sugar content and dry matter content of confection paste and mechanical properties (hardness, stickiness and relaxation parameters), dry matter content, water activity and water sorption of confections.
Tutkittavia ominaisuuksia olivat makeismassan näennäinen viskositeetti, sokeripitoisuus (°Brix) ja kuiva-ainepitoisuus sekä makeisten mekaaniset ominaisuudet, kuiva-ainepitoisuus, veden aktiivisuus ja veden sorptio-ominaisuudet.
The variables important in projection (VIP) in the PLSR model were mass fraction of invert sugar, mass fraction of glucose syrup and their interactions with mass fraction of sucrose.
Variable Importance in Projection) olivat inverttisokerin ja tärkkelyssiirapin massaosuudet sekä näiden yhdysvaikutukset kidesokerin massaosuuden kanssa.
Even at low mass fraction of invert sugar viscosity of confection paste decreased.
Inverttisokerin massaosuuden suurentuessa makeismassojen näennäinen viskositeetti pieneni ja tutkittavien makeisten kovuus ja tarttuvuus väheni.
The literature review focused on the raw materials, the manufacturing process and the properties of gelatin- and starch-based gummy confections.
Tutkimuksen kirjallisuuskatsauksessa perehdyttiin viinikumimakeisten raaka-aineisiin, valmistukseen ja ominaisuuksiin.
Their main ingredients are water, sucrose, glucose syrup and gelatin, which causes gel-like texture.
Gelatiinimakeiset ovat viinikumimakeisia, joiden tärkeimmät raaka-aineet ovat vesi, kidesokeri, tärkkelyssiirappi ja geelimäisen rakenteen aikaansaava gelatiini.
The present study showed that the sugars have interactions, which also affect properties of the gelatin-based confections, and invert sugar content alone is not the significant factor.
Sokereiden massaosuudet vaikuttivat eri tavoin eri vastemuuttujiin, joten otollisin sokerikoostumus riippuu siitä, mihin ominaisuuteen halutaan ensisijaisesti vaikuttaa.
Gelatin-based confections are one type of gummy confections.
Inverttisokerin vaikutus gelatiinimakeisten ominaisuuksiin
The final runtime was 33 minutes.
Lopullinen ajoaika oli 33 minuuttia.
For most of the dyes, the LOQs were 0,05-0,5 mg/kg.
Suurimalla osalla väriaineita määritysrajat olivat 0,05-0,5 mg/kg.
Finally, the method was validated.
Lopuksi menetelmän validoitiin, jolla tarkastettiin menetelmän toimivuus.
The mass spectrometric method was developed for 37 dyes.
Massaspektrometrinen menetelmä luotiin 37 väriaineelle.
The aim of the experimental work was to develop and validate an UHPLC-MS/MS meth-od for the Finnish Customs laboratory for the simultaneous determination of multiple dyes in spices.
Kokeellisen työn tavoitteena oli kehittää ja validoida Tullilaboratorion käyttöön menetelmä, jolla voidaan samanaikaisesti määrittää mausteista useita väriaineita UHPLC MS/MS-tekniikalla.
The method included 37 different dyes that are either banned or permit-ted in foodstuff.
Menetelmään sisällytettiin yhteensä 37 EU:ssa elintarvikekäytössä kiellettyä ja sallittua väriainetta.
Only two of the colorants could not be extracted with the tested methods with the applied concentrations.
Vain kahta väriainetta ei saatu edellä mainituilla uutoilla tai käytetyillä pitoisuustasoilla määritettyä.
The LC-MS/MS method development started by determining the pre-cursor ion as well as tree most abundant product ions for individual dyes.
LC-MS/MS –menetelmän kehitys aloitettiin määrittämällä yksittäisille väriaineille lähtö- ja tuoteionit.
Retention times were found for 35 of these dyes.
Näistä väriaineista 35 väriaineelle määritettiin standardiseoksen avulla retentioajat.
The literature review deals with dyes in particular azo compounds and their chemistry, which are banned or permitted for the use in foodstuff.
Tutkielman kirjallisuusosassa perehdyttiin elintarvikkeissa kiellettyjen ja sallittujen väriaineiden, erityisesti atsovärien, kemiaan sekä väriaistimuksen syntyyn.
The method for the extraction of dyes with acetonitrile in spices was developed so that it would be fast, easy and the maximum number of dyes would be extracted.
Esikäsittely-menetelmää pyrittiin kehittämään niin, että se olisi mahdollisimman yksinkertainen ja nopea ja mahdollisimman moni väriaine saataisiin samanaikaisesti eristettyä mausteesta.
The extraction with acetonitrile was proven to work for 29 dyes.
Asetonitriiliuutolla saatiin samanaikaisesti eristettyä mausteesta 29 väriainetta.
The next step was to optimize the liquid chromatographic method.
Tämän jälkeen optimoitiin nestekromatografinen menetelmä tekemällä määrityksiä standardiseoksilla.
The main focus is on liquid chromatography and mass spectrometry.
Väriaineiden määrittäminen elintarvikkeista nestekromatografi-massaspektrometrillä
The literature review also deals with the analytical methods used for the determination of dyes in foodstuff.
Kirjallisuusosassa esiteltiin myös väriaineiden määrittämiseen käytettyjä menetelmiä, joiden osalta paneuduttiin erityisesti nestekromatografisiin ja massaspektrometrisiin menetelmiin.
The method was repeatable concerning most of the dyes.
Toistettavuus oli suurimmalle osalle väriaineista hyväksyttävällä tasolla variaatiokertoimen ollessa ≤ 20 %.
In addition, the cows were in late lactation, which may have attenuated the differences between treatments.
Lisäksi kokeen lehmät olivat myöhäisessä laktaatiokauden vaiheessa, mikä saattoi tasoittaa eroja koekäsittelyiden välillä.
Six multiparous Finnish Ayrshire cows participated in this experiment.
Kokeessa oli mukana kuusi ayrshirelehmää.
In the control diet, the protein supplement was rapeseed meal (2,3 kg air dry).
Kontrollikäsittelynä oli rypsiruokinta (2,3 kg ilmakuivana).
Micro algae grow rapidly and with low nutrient requirements, and can be cultivated in areas that are not suitable for cultivation of other food or feed.
Mikrolevät kasvavat nopeasti, tarvitsevat vain vähän ravinteita ja niitä voidaan kasvattaa alueilla, jotka ovat sopimattomia muuhun viljelyyn.
The study was conducted at the research farm of University of Helsinki.
Tutkimus toteutettiin Viikin opetus- ja tutkimustilan navetassa.
The study design was a replicated 3 x 3 Latin square with 3-week periods.
Koemalli oli toistettu 3 x 3 latinalainen neliö.
The two other treatments were a diet where micro algae (Spirulina platensis and Chlorella vulgaris 1:1 mixture) replaced half of the rapeseed meal protein, and a diet where micro algae replaced all of the protein of rapeseed meal.
Kaksi muuta koekäsittelyä olivat ruokinta, jossa mikrolevä (Spirulina platensis ja Chlorella vulgaris 1:1 seos) korvasi puolet rypsin valkuaisesta ja ruokinta, jossa mikrolevä korvasi rypsin valkuaisen kokonaan.
In all diets, the cows were offered cereal-based concentrates, so that total concentrate portion was 11 kg /d and grass silage ad libitum.
Kaikissa koekäsittelyissä lehmät saivat lisäksi viljaleikettä siten, että väkirehun osuus oli vakio (11 kg/pv) sekä vapaasti nurmisäilörehua.
Micro algae are potential protein supplement for farm animals as micro algae are often rich in protein and contain nutritionally beneficial fatty acids.
Mikrolevät ovat potentiaalinen kotieläinten valkuaisrehu, sillä ne sisältävät yleensä paljon raakavalkuaista ja ravitsemuksellisesti hyviä rasvahappoja.
In the micro algae diets, histidine intake was lower than in the control rapeseed diet. Lower histidine intake decreased the plasma histidine concentration linearly (56,5 – 50,5 µmol/l) but had no effect on milk, protein, or fat yields.
Pienempi histidiinin saanti näkyi plasman histidiinipitoisuuden suoraviivaisena vähenemisenä (56,5 – 50,5 µmol/l) mikrolevän korvatessa rypsiä, mutta ei vaikuttanut maitotuotokseen tai maidon valkuais- tai rasvatuotoksiin.
Replacing rapeseed meal partly or completely with micro algae had no effect on dry matter intake or digestibility of nutrients.
Rypsin korvaaminen osittain tai kokonaan mikrolevällä ei vaikuttanut lehmien kuiva-aineen syöntiin tai ravintoaineiden sulavuuteen.
We investigated how partial or total replacement of rapeseed meal with micro algae affects levels of dry matter intake, plasma concentrations of amino acids and metabolites, mammary gland metabolism, milk yield, and milk composition in dairy cows.
Tutkimuksessa tarkasteltiin, miten rypsin korvaaminen osittain tai kokonaan mikrolevällä vaikuttaa lehmien kuiva-aineen syöntiin, ravintoaineiden sulavuuteen, plasman aminohappopitoisuuksiin ja aineenvaihduntatuotteisiin, maitorauhasen aineenvaihduntaan sekä maitotuotokseen ja maidon koostumukseen.
The aim of this study was to investigate whether micro algae can be used as an alternative protein supplement for rapeseed meal for dairy cows.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli selvittää, voidaanko mikrolevällä korvata lypsylehmien valkuaisrehuna käytettävää rypsiä.
Our second hypothesis was that micro algae contain less histidine than rapeseed meal, and therefore the milk and protein yields are lower in micro algae diets.
Toinen hypoteesi oli, että mikrolevä sisältää vähemmän histidiiniä kuin rypsi, ja sen vuoksi maito- ja valkuaistuotos jäävät mikroleväruokinnoissa pienemmiksi kuin käytettäessä valkuaisrehuna rypsiä.
Plasma histidine concentration was high in all treatments, which may explain why the milk and protein yields did not decrease with micro algae diets.
Lehmien plasman histidiinipitoisuus oli suuri kaikissa ruokinnoissa, mikä saattoi vaikuttaa siihen, että dieetistä saatavan histidiinin määrän väheneminen ei näkynyt maito- ja valkuaistuotoksissa.
This study suggests that micro algae can be used as a protein source for dairy cows.
Tämän tutkimuksen tulosten perusteella mikrolevää voidaan käyttää lypsylehmien valkuaisrehuna.
Our hypothesis was that micro algae is less palatable than rapeseed meal, and therefore dry matter intake is lower in micro algae diets.
Hypoteesina oli, että mikrolevä maittaa heikommin kuin rypsi, ja sen vuoksi lehmien kuiva-aineen syönti jää vähäisemmäksi mikroleväruokinnoissa.
However, the differences in milk fatty acid compositions were very small.
Valkuaisrehujen erilainen rasvahappokoostumus heijastui maitorasvan rasvahappokoostumukseen, mutta muutokset olivat määrällisesti pieniä.
Micro algae can replace rapeseed meal partly or completely for dairy cows in late lactation without adverse effects in dry matter intake, or milk, protein, or fat yields.
Mikrolevällä voitiin laktaatiokauden lopulla korvata rypsi joko kokonaan tai osittain ilman, että lypsylehmien kuiva-aineen syönti, maitotuotos, maitovalkuaisen tai -rasvan tuotos vähenivät.
Micro algae treatment had no effect on plasma metabolites or mammary gland metabolism.
Koekäsittelyt eivät vaikuttaneet plasman aineenvaihduntatuotteisiin tai maitorauhasen aineenvaihduntaan.
The differences in fatty acid compositions between rapeseed and micro algae were reflected in the milk fatty acid compositions.
Mikroleväruokinnoissa histidiinin saanti oli pienempää kuin rypsiruokinnassa.
The carbon value was calculated at three different C sequestration rates: low (0.59 Mg ha-1 v-1), average (9.2 Mg ha-1 v-1), and high (17.2 Mg ha-1 v-1) and at three different C prices: $8.4, $22.3, and $40.2.
Hiilitulot laskettiin kolmella eri hiilensidonnalla; matala (0,59 Mg ha-1 v-1), keskimääräinen (9,2 Mg ha-1 v-1) ja korkea (17,2 Mg ha-1 v-1) ja kolmella eri hiilenhinnalla; $8,4, $22,3 ja $40,2.
This thesis' agroforestry models have been created based on literature and fieldwork conducted during 2009-2010 AlterClima project (Academy of Finland, Decision No. 127405) by Natural Resources Institute Finland in the research of synergy between reducing climate change and improving food security (H. Kahiluoto and K. Rimhanen).
Tutkimuksen peltometsäviljelymallit luotiin kirjallisuuden ja Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskuksen, MTT:n AlterClima-hankkeen (Suomen Akatemia, Päätös No. 127405) ilmastonmuutoksen hillinnän ja ruokaturvan synergiapotentiaalin tutkimuksessa (H. Kahiluoto ja K. Rimhanen) vuonna 2009−2010 Etiopian Siressä kerätyn aineiston perusteella.
It was found that agroforestry was already on average 4 times more profitable than the main monoculture systems (wheat, barley, maize, teff, sorghum, lentil) in the area even before carbon revenues.
Peltometsäviljelyalat olivat keskimäärin 4 kertaa kannattavampia kuin alueen yleisimmät (vehnän, ohran, maissin, teffin, durran, linssin) viljelymonokulttuurit, jo ennen hiilituloja.
The agroforestry models’ profitability was compared to the main monocropping systems’ profitability in the area, before and after carbon revenues.
Luotujen peltometsäviljelymallien kannattavuutta verrattiin alueella vallitsevien viljelymonokulttuureiden kannattavuuteen, ennen ja jälkeen hiilitulojen.
In this thesis the annual carbon revenue of agroforestry was $4 – $18 at low sequestration rate, $57 – $274 at average rate, and $107 – $512 at high sequestration rate.
Tutkimuksen tulosten mukaan vuotuiset peltometsäviljelyn hiilitulot olivat matalalla hiilensidonnalla $4 – $18, keskimääräisellä $57 – $274 ja korkealla hiilensidonnalla $107 – $512.
This thesis evaluates whether agroforestry is more profitable than monocropping, how much carbon revenue increases the profitability of agroforestry and how carbon revenue impacts the profitability ratio between them.
Tutkimuksen tavoitteena oli selvittää, ovatko peltometsäviljelymenetelmät taloudellisesti kannattavampia kuin perinteiset viljelymonokulttuurit, miten hiilitulot vaikuttavat peltometsäviljelyn kannattavuuteen ja kuinka hiilitulot vaikuttavat peltometsäviljelyn ja monokulttuurin väliseen kannattavuuseroon.
The aim of this thesis is to evaluate the effect of carbon revenue on the profitability of agroforestry in Ethiopian Sire.
Tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää hiilitulojen vaikutusta peltometsäviljelyn kannattavuuteen tutkimusalueella Etiopian Siressä.
Carbon revenue increased the profitability of agroforestry by 0.5 % – 92 %.
Peltometsäviljelyn hiilitulot kasvattivat monokulttuureiden ja peltometsäviljelyalojen välistä kannattavuuseroa 0,5 % - 80 %.
Hence the monetary profit from carbon revenue increased as follows 0.5 % - 3 % at low sequestration rate, 7 % – 49 % on average and 13 % – 92 % on high rate.
Peltometsäviljelyn nettotulot kasvoivat hiilikaupassa matalalla hiilensidonnalla 0,5 % - 3 %, keskimääräisellä 7 % - 49 % ja korkealla hiilensidonnalla peltometsäviljelyn nettotulot kasvoivat jopa 13 % - 92 %.
Thus C sequestered in agroforestry system can grant practitioners of agroforestry access to carbon markets.
Hiilensidonta voi mahdollistaa peltometsäviljelyn pääsyn hiilikauppamarkkinoille.
It was determined that agroforestry is more profitable than monocropping.
Peltometsäviljely on tutkimuksen mukaan monokulttuureita kannattavampi.
It has been demonstrated that crop fields which includes trees and shrubs, i.e. agroforestry systems, can increase the amount of C sequestered when compared to monocropping systems.
Peltometsäviljelymenetelmällä, missä yhdistetään monivuotiset puuvartiset ja yksivuotiset peltokasvit, on potentiaali sitoa enemmän hiiltä kuin yhteen lajiin perustuvat viljelymonokulttuurit.
However it seems that carbon revenue has no significant impact to the profitability ratio between agroforestry and monocropping especially on low and average carbon sequestration rates.
Hiilitulot kasvattivat peltometsäviljelyn kannattavuutta 0,5 % - 92 %, mutta hiilituloilla ei ollut merkittävää vaikutusta peltometsäviljelyn ja monokulttuureiden väliseen kannattavuuseroon, varsinkaan matalla ja keskimääräisellä hiilensidonnalla.
In this thesis, the monetary value of sequestered carbon is quantified for practitioners in the Ethiopian region of Sire.
Tutkimuksessa määritettiin peltometsäviljelyn hiilitulot Etiopian Siressä.
The value of annually sequestered C depends on the C accumulation rate and the sale price of the C. Since C prices vary widely among sequestration schemes and future C prices are uncertain, this thesis calculates the monetary benefit in a range of different values.
Hiilensidonnan vaihtelun ja tulevaisuuden hintanäkymien epävarmuuden vuoksi, hiilitulot laskettiin eri arvoilla.
The objective of this thesis is to evaluate the effect of carbon (C) revenues on the profitability of agroforestry.
Tutkimuksessa tarkasteltiin hiilitulojen vaikutusta peltometsäviljelyn kannattavuuteen.
Therefore sequestered carbon can be a source of monetary gain to the practitioner in terms of carbon revenue.
Hiilikaupan tulot voivat parantaa peltometsäviljelijöiden toimeentuloa.
Kilned and unkilned groats were flaked in a laboratory-scale flaking machine. Laboratory-scale flaking was carried out with a standardized flake thickness 0,7-0,8 mm.
Hiutalointi toteutettiin laboratoriomittakaavassa valmistaen 0,7-0,8 mm paksuisia hiutaleita kokonaisista kauran ytimistä.
The results implied that flaking conditions have an effect to these flake quality properties.
Tulokset tukivat oletusta, että hiutalointiolosuhteilla vaikutetaan näihin laatuominaisuuksiin.
Increasing tempering temperature and time results in higher water absorption.
Kirjallisuudessa temperointilämpötilan ja -ajan kasvattaminen lisäävät kaurahiutaleiden vedensidontakykyä.
The aim of this master’s thesis was to study the effects of flaking conditions on the quality properties of oat flakes and to simulate the flaking process in laboratory conditions.
Maisterin tutkielman tavoitteena oli selvittää hiutalointiolosuhteiden vaikutusta kaurahiutaleiden laatuominaisuuksiin ja mallintaa kauran hiutalointia laboratoriomittakaavassa.
Increasing flaking moisture in between 12-20 % had a beneficial effect on quality properties of oat flakes.
Lisäämällä hiutalointikosteutta 12–20 % välillä saavutettiin kestävämpiä kaurahiutaleita.
In addition, water absorption increased with high flaking moistures.
Vedensidontakyky nousi korkeissa hiutalointikosteuksissa.
Even a three-percent increase in flaking moisture improved the quality of oat flakes.
Jo kolmen prosentin kosteuden muutos vaikutti merkitsevästi kaurahiutaleen laatuominaisuuksiin.
There was significant variation between the different commercial oat flakes in their both water hydration capacities and amount of fines.
Tutkitut kaurahiutaleet erosivat toisistaan vedensidonnan ja mujun määrän osalta.
Increasing tempering time also increases the amount of fines.
Temperoinnin pidentäminen lisää myös mujun eli rikkoutuneiden hiutaleiden määrää.
The aim of the experimental part of this thesis was to study the effects of flaking moisture on flake strength and quality.
Kokeellisen osan päätavoitteena oli tutkia hiutalointikosteuden merkitystä kaurahiutaleiden laatuominaisuuksiin, kuten rikkoutumiseen, ominaispainoon, hiutalepaksuuteen ja vedensidontaan.
The flaking process includes groats steaming and tempering, which plasticizes the groats when moisture is absorbed.
Hiutalepaksuus kasvoi voimakkaasti hiutalointikosteuden kasvaessa, mistä syystä valssiväliä kiristettiin, jotta saavutettiin samanpaksuisia kaurahiutaleita.