natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The research explores the substance of hospice care in Finnish nursing facilities adhering to the hospice ideology; the care ideology represented by Finnish hospice care; the elements embodied in the care environment; and the traditions and rituals of end-of-life care in hospices.
Tutkimuksessa kysytään, mitä saattohoitokodeissa tapahtuu, mitä tehtäviä kuoleman kynnyksellä on, millaista hoitamista saattohoitoyhteisöt arvostavat, millaisia ympäristöjä saattokodit ovat sekä mitä potilaat ja heidän omaisensa saattovaiheen hoidolta odottavat.
Hospices aim to provide patients with a comfortable, home-like and safe care environment, good care and pain relief and the possibility to experience a peaceful death.
Saattohoidon tarkoituksena on tukea, vahvistaa ja rauhoittaa kuolemaa lähestyvää potilasta ja hänen läheisiään.
The research environment and communication in hospice care were also examined through images and image analysis.
Monipuolista ja laajaa tutkimusaineistoa on analysoitu ja tulkittu mm. kuva-analyysiä soveltaen.
Communication in hospice care aims at soothing the patients and significant others, but also involves a great deal of direct and non-verbal messages that compel to consider the ever present death.
Perheelle ja potilaalle pyritään antamaan erilaisia mahdollisuuksia käydä läpi ja hyväksyä kuoleman väistämättömyys, mutta keskeneräisenäkin on oikeus kuolla.
Data were collected mainly in a hospice in Tampere (1996-2000), but also in the two other Finnish hospices in Helsinki and Turku.
Tutkimuksessa tuodaan esille ensimmäisten saattohoitokotien perustamiseen ja suunnitteluun liittyvää lähihistoriaa Pirkanmaan Hoitokodista Tampereelta, Terhokodista Helsingistä ja Karinakodista Turusta.
The ethnography depicts care culture, care philosophy, care environment, the traditions and different types and dimensions of hospice care from the perspective of nursing science.
Lähitulevaisuudessa tapahtuva hoitajakunnan sukupolvenvaihdos tuo eteen uusia kysymyksiä sekä hoidon arvoista, hoitokulttuurista että kuolevan hoitamisen käytännön järjestämisestä terveydenhuollon eri alueilla.
The hospice day centre, run by hospice volunteers, has had a crucial role in the development of Finnish hospice culture.
Saattohoitoon erikoistuneet hoitokodit muovaamassa suomalaista hoitokulttuuria Tutkimuksessa tarkastellaan kuolevan potilaan hoitamista suomalaisissa saattohoitokodeissa.
The purpose of the research was to depict and highlight terminal care provided in hospices and to contribute to understanding of the care of dying patients.
Tutkimusajankohtana haastateltu henkilökunta oli ollut saattohoitotyössä hoitokotien perustamisesta lähtien ja siksi yhteisvastuuseen ja kuolevan hoitamiseen voimallisesti sitoutuneita.
The hospice community is comprised of an interdisciplinary team of experts, strongly committed to the hospice ideology, and of hospice volunteers, essential to the operations.
Hoitohenkilöstön voimana oma työnäky ja sitoutuminen saattohoitoideologiaan Saattohoidon parissa työskenteleviä yhdistää halu auttaa ihmistä ja tehdä jotakin todella tärkeää.
As care environments, hospices send out strong messages and are marked by symbols of death.
Hoitoympäristö puhuttelee ja viestii kuolemasta Saattohoitokotien julkiset tilat tekevät vaikutuksen kävijöihin.
The Finnish hospices are characterized by charity, compassion and the traditional Finnish Niskavuori ethos.
Työyhteisön voimana on sekä perussuomalainen niskavuorelaisuus että sitoutuminen yhteiseen asiaan, saattohoitoideologiaan.
Celebrations and a festive atmosphere are part of the hospice s everyday life.
Saattohoitokodeissa myös tavallinen arki saa pyhäpäivän arvon.
Much attention is paid to the furnishings and aesthetic qualities of hospices.
Saattohoitoympäristöjen visuaalinen viestintä ja symboliikka tulee voimakkaasti esille tutkimuksen kokonaisuudessa.
It deals with new developments such as feminist translation, deconstruction, and postcolonial theories.
Tutkimuksessa käsitellään niin funktionalistisia, dekonstruktiivisia, feministisiä kuin jälkikolonialistisiakin käännösteorioita.
The main thrust of this thesis is theoretical, but Venuti's and Pym's positions are also put to the test in two case studies (Manuel Puig's novel Boquitas pintadas and its two translations, and translating in the Commission of the European Union), shedding light on the problems of the ethics of translation and the role of the translator in both literary and non-literary translation.
Teoreettisen tarkastelun lisäksi niiden toimivuutta koetellaan kahdessa erityyppisessä käytännön tilanteessa: esimerkkitapauksina toimivat toisaalta käännöstoiminta Euroopan komissiossa sekä toisaalta argentiinalaisen Manuel Puigin romaanin Boquitas pintadas englanninnos- ja suomennosprosessit.
Within the general framework of contemporary theories, the work of Lawrence Venuti (minoritising translation) and Anthony Pym (the ethics of intercultural cooperation) is subjected to a deconstructive analysis.
Kääntäjän etiikasta on kuitenkin tutkimusajanjakson aikana esitetty myös kaksi kokonaisvaltaista näkemystä, Lawrence Venutin vieraannuttavan kääntämisen malli ja Anthony Pymin ajatus interkulturaalisesta kääntäjän etiikasta.
Reading the postmodern approaches together one can also identify several shared aspects, such as the need to overcome the logic of either/or, to acknowledge the situationality of translation, and to take into account both individual and collective aspects of morality and ethics, as well as the necessity to rethink the question of where to draw the limits of translators' contextual responsibilities.
Keskeisiksi 1990-luvun käännösteorioita yhdistäviksi postmoderneiksi' piirteiksi tutkimuksessa nousevat muun muassa tarve purkaa kääntämiseen liittyviä kahtiajakoja ja joko/tai -ajattelua (esim. uskollisuus tai vapaus, kotouttaminen tai vieraannuttaminen) sekä pyrkimys löytää uusia eettisiä malleja perinteisen uskollisuusajattelun tilalle.
This study on the ethics of translation focuses on recent developments within the field of translation studies.
Tutkimuksessa tarkastellaan käännöstieteessä 1990-luvun aikana esitettyjä näkemyksiä kääntäjän etiikasta.
Centred around the notion of the postmodern, it attempts to analyse and assess the state of the art in the ethics of translation in contemporary translation theory.
Postmodernin käsitteen avulla etsitään ajalle tyypillisiä piirteitä ja eri teorioita yhdistäviä tekijöitä sekä etsitään suuntaviivoja tuleville eettisille pohdinnoille.
Within translation studies, the new approaches have successfully pointed out the failures and omissions of previous viewpoints, bringing to the forefront issues like the masculine bias of many translation theories or the limits of the Western/European perspective in translation studies.
Teorioissa laajennetaan kääntäjän etiikan pohdintaa myös lähtötekstin ja käännöksen välisen tekstuaalisen suhteen ulkopuolelle ottamalla huomioon tilannesidonnaiset kontekstuaaliset seikat ja käännöksen laajemmat yhteydet (kuten esimerkiksi lähtö- ja kohdekulttuurin keskinäiset suhteet, kielipolitiikka tai erilaiset ideologiset tekijät).
In this thesis it is my goal to provide a critical overview of the postmodern tendencies in translation theories, with particular emphasis on deconstruction and associated theories.
Ne on tutkimuksessa otettu yksityiskohtaisen dekonstruktiivisen lähiluvun kohteeksi.
The case studies show that both Venuti's and Pym's conceptual frameworks can be fruitfully employed, but they also indicate that real-life situations are more complex than theoretical maxims allow for.
Tutkimuksessa käy kuitenkin ilmi, että eri teorioissa näkyvyyden ajatusta tulkitaan erilaisin ja jopa keskenään ristiriitaisin tavoin.
Endovascular therapy for low-flow vascular malformations was found to be well tolerated, with minimal complications.
Hidasvirtauksisten verisuoniepämuodostumien suonensisäisen hoidon todettiin olevan hyvin siedettyä ja siihen liittyi vain vähän komplikaatioita.
To evaluate the quality of life after treatment, all patients with venous malformations were asked to complete a questionnaire which included 20 multiple-choice questions exploring four dimensions: psychological, physical and social functioning and pain.
Elämänlaadun mittarina käytettiin 20 kysymystä sisältävää kyselykaavaketta, joka kartoitti potilaan mielipidettä psykologisen, fyysisen, sosiaalisen selviytymisen sekä mahdollisen kivun osalta.
The questionnaire on quality of life was found to evaluate patients´ state of health after treatment more objectively than purely subjective opinion.
Elämänlaatua koskevan kyselykaavakkeen todettiin olevan hyvä mittari arvioitaessa potilaan suonensisäisen hoidon jälkeistä terveydentilaa.
The patients with venous malformations in the face and neck were examined with MR imaging at the same visit.
Kasvojen ja kaulan alueen laskimoepämuodostuma potilaille tehtiin hoidetun alueen magneettikuvaus.
Those patients younger than 16 years at the beginning of treatment had better quality of life, likewise those who were clinically followed up by physicians specialized in vascular malformations.
Samoin elämänlaatu oli parempi sellaisilla potilailla, jotka olivat hoidon jälkeen pysyneet verisuoniepämuodostumiin erikoistuneen lääkärin seurannassa.
All the pre-treatment and post-treatment images were reviewed.
Kaikkien potilaiden radiologiset tutkimukset ennen ja jälkeen suonensisäisen hoidon käytiin läpi ja analysoitiin.
The purpose of this study was to evaluate the results of endovascular sclerotherapy for low-flow vascular malformations and to report the long-term follow-up results as well as the quality of life of these patients after treatment.
Väitöskirjatyön tavoitteena oli selvittää keskushermoston ulkopuolisten hidasvirtauksisten verisuoniepämuodostumien suonensisäisen hoidon radiologiset ja kliiniset tulokset, löydösten ennustearvo hoidon onnistumisen kannalta ja hoidon kustannukset.
The study population includes 44 patients with peripheral venous malformations treated mainly with ethanol sclerotherapy and 14 patients with lymphatic malformations, all of whom were treated by OK-432 sclerotherapy.
Mikrokatetritekniikalla tehdyn hoidon keskimääräiseksi hinnaksi saatiin 1820 ja skleroterapiahinta oli 231 .
The cost analysis revealed that in general endovascular treatment is an expensive method of treatment due to the high cost of materials.
Kustannusanalyysi paljasti materiaalikustannusten muodostavan huomattavasti suuremman osan kustannuksista mikrokatetritekniikalla tehdyissä suonensisäisissä hoidoissa kuin suorapunktioissa.
MRI was found to be appropriate pre-treatment imaging method, in order to characterize the lesion, evaluate its extent and reveal possible high-flow components.
Magneettikuvauksen todettiin olevan tarkoituksenmukainen radiologinen kuvantaminen ennen suonensisäistä hoitoa.
However, endovascular treatment of low-flow malformations is different, being distinctly the cheapest method of endovascular treatment when the costs are analyzed from the viewpoint of the interventional unit.
Osassa epämuodostumia käytettiin mikrokatetritekniikkaa hoidettavan kohteen lähestymisessä (reisivaltimon kautta viedään ohut katetri suonensisäisesti hoidettavalle alueelle).
Several factors were discovered in the study, which may have an impact in the future when planning the endovascular therapy of venous malformations and may help in predicting the treatment results.
Tutkimuksessa todettiin niiden potilaiden selviytyvän paremmin, joilla suonensisäinen hoito oli aloitettu ennen murrosikää.
The patients were asked to attend a clinical follow-up visit.
Potilaat kävivät kontrollikäynnillä ja lisäksi kartoitettiin potilaiden elämänlaatu suonensisäisen hoidon jälkeen.
Fifty-eight patients with peripheral venous or lymphatic (low-flow) malformations treated by endovascular therapy compose the present study population.
Suurin osa epämuodostumista hoidettiin suorapunktioskleroterapialla (ruiskuttamalla lääkeaine suoraan kohteeseen).
The response rate for rehabilitation subjects was 88% and 71% for the controls.
Kuntoutujien vastausprosentti oli 88 ja verrokkien 71 prosenttia.
Rehabilitation did not have an impact, and there were no statistically significant differences between the rehabilitation subjects and the controls.
Kuntoutuksella ei ollut kuitenkaan vaikutusta; kuntoutujien ja verrokkien välillä ei ollut tilastollisesti merkitseviä eroja.
The study involved a controlled longitudinal study with 79 rehabilitation subjects and 141 controls from small and medium-sized male-dominated workplaces.
Tutkimukseen osallistui 79 kuntoutujaa ja 141 verrokkia pieniltä ja keskisuurilta, miesvaltaisilta työpaikoilta.
In terms of psychosocial working conditions, the opportunities to influence one s own work increased, but the workplace atmosphere and co-operation deteriorated throughout the research material during the monitoring period.
Psykososiaalisten työolosuhteiden kohdalla vaikutusmahdollisuudet omaan työhön lisääntyivät, mutta työpaikan ilmapiiri ja yhteistyö heikentyivät seurantajakson aikana koko tutkimusaineistossa.
The rehabilitation process rarely continued at the workplace.
Tulosten mukaan kuntoutusprosessi jatkui työpaikalla harvoin.
The cascade effect at the workplace that is the target of rehabilitation was not realised or only partially realized.
Myös kuntoutuksen tavoite kerrannaisvaikutuksesta työpaikalla jäi toteutumatta tai se toteutui puutteellisesti.
The study examined continuation of the occupationally oriented medical rehabilitation (ASLAK®) process at the workplace, its long-term impact on the mental well-being of rehabilitation subjects, perceived health and work ability, and the physical and psychosocial working conditions at the workplace.
Väitöskirjatutkimuksessa selvitettiin kontrolloidulla seurantatutkimuksella ammatillisesti syvennetyn lääketieteellisen kuntoutuksen (ASLAK®) jatkumista työpaikalla, sen pitkäaikaista vaikutusta kuntoutujien henkiseen hyvinvointiin, koettuun terveyteen ja työkykyyn sekä työpaikan fyysisiin ja psykososiaalisiin työolosuhteisiin.
In contrast, the physical load factors of the work showed a greater statistical increase in the rehabilitation subjects during the monitoring period than in controls.
Työn fyysiset kuormitustekijät lisääntyivät kuntoutujilla seurantajakson aikana tilastollisesti enemmän kuin verrokeilla.
The rehabilitation subjects assessments of the working community s innovativeness and satisfaction with supervisor work developed negatively while the control group showed positive development.
Kuntoutujien arviot työyhteisön innovatiivisuudesta ja tyytyväisyydestä esimiestyöhön kehittyivät huonompaan ja verrokeilla parempaan suuntaan.
Support for continuing the rehabilitation process provided by occupational health care and the supervisors was considered to be slight.
Työterveyshuollon ja esimiesten antamaa tukea kuntoutusprosessin jatkumiselle pidettiin vähäisenä.
When the respondents mental well-being increased or remained the same during the monitoring period, it was 2 5 times more likely (OR 2.08 4.83) that a change for the better was perceived in the opportunity to influence one s own work, satisfaction with supervisor work and workplace atmosphere and co-operation.
Vastaajien henkisen hyvinvoinnin lisääntyessä tai säilyessä seuranta-aikana ennallaan oli kahdesta viiteen kertaa todennäköisempää, että vaikutusmahdollisuuksissa omaan työhön, tyytyväisyydessä esimiestyöhön sekä työpaikan ilmapiirissä ja yhteistyössä koettiin tapahtuneen muutos parempaan.
On average, the well-being and perceived health and work ability of those involved in the study decreased during the monitoring period, and the change in perceived health and work ability in the rehabilitation subjects was greater than in the control subjects.
Tutkimuksessa mukana olleiden henkinen hyvinvointi sekä koettu terveys ja työkyky heikkenivät keskimäärin seuranta-aikana, kuntoutujilla muutos oli koetussa terveydessä ja työkyvyssä verrokkeja suurempi.
Implementation of the plan was monitored in one-fifth of the cases.
Tutkimuksessa seurattiin kuntoutukseen osallistuneita ja verrokkihenkilöitä viiden vuoden ajan.
The narrative in the whole passage about the Civil War contains polyphony and is coloured by ironic overtones, as in the following sentences: <i>Ei ollut puutetta sankareista.
Koko sisällissotaa kuvaava jakso on ironisten merkitysten värittämää kerrontaa, esimerkiksi lauseissa "Ei ollut puutetta sankareista.
Reported speech and polyphony in Lauri Viita’s Moreeni
Referointi ja moniäänisyys Lauri Viidan Moreenissa
Recounting the life of the Nieminen family with multiple children in the Pispala neighbourhood in Tampere, the novel depicts the times from before the Finnish Civil War of 1918 until the time of the economic depression of the 1930s.
Referointi ja moniäänisyys Lauri Viidan Moreenissa Vuonna 1950 ilmestyneessä Lauri Viidan Moreenissa kuvataan Tampereen Pispalassa asuvan Niemisen monilapsisen perheen elämää Suomen sisällissotaa edeltävästä ajasta 1930-luvun lama-aikaan.
The analysis of <i>Moreeni</i> emphasises the view that defining reported speech only by the lack of introductory expression would leave out many cases that express in-text polyphony with both the narrator’s and the character’s voice somewhat audible.
Vapaan epäsuoran esityksen tutkimustulokset vahvistavat näkemystä, että esitysmuodon rajaus vain täysin johtolauseettomiin referaatteihin jättäisi ulkopuolelle monia tapauksia, joissa sekä kertojan ääni että henkilön ääni kuuluvat jonkinasteisina.
The concept of polyphony is defined, according to the research tradition in Finnish Language Studies, as dialogical features in reported speech, and other features of the text that create polyphony: intertextuality, irony, expressions in metalanguage, rhetorical questions, and asymmetrical lists (zeugmas).
Moniäänisyys tarkoittaa referoidun puheen dialogisuutta sekä muita ilmiöitä, joilla moniäänisyys tuotetaan: intertekstuaalisuutta, ironiaa, metakielisiä ilmauksia, retorisia kysymyksiä ja epäsymmetrisiä luetteloita.
This study shows that polyphony forms the essential basis of Viita’s unique use of language.
Tutkimus nostaa esiin moniäänisyyden Moreenin kielen leimallisena piirteenä.
Another feature of Modernism is that language is given an independent status in relation to reality.
Modernismin ja ylipäätään nykyaikaisen romaanin piirteisiin kuuluvat myös kielen asettaminen itsenäiseen asemaan todellisuuteen nähden, rakenteen jaksomaisuus ja teemojen syklimäinen kuljetus.
The numerous allusions in the novel specifically refer to the story of creation in <i>The Bible</i>.
Tutkimuksessa tarkastellaan Moreenin jaksottaista kerrontaa lausetta laajemmissa merkitysyksiköissä, <i>tekstijaksoissa</i>.
</i>It is worth noting that Viita is one of the Finnish writers whose language use is highly influenced by <i>The Bible</i>.
Moreeni onkin yksi niistä suomalaisista romaaneista, joiden kieleen Raamattu on vaikuttanut voimakkaasti.
However, the description of action is interrupted by the numerous monologues of the narrator or a character, and the characters’ dialogues.
Tekstijaksoja ovat muun muassa erilaisin referointitavoin toteutetut dialogit, kertojan tai henkilöiden monologit sekä toiminnan kuvauksen jaksot.
Indeed, rigid categorisation of speech types is not self-explanatory in the narrative of <i>Moreeni</i>: a certain level of ambiguity has its function, for instance in emphasising the narrator’s role and breaking the narrator’s outsider position.
Tarkka puheen rajaaminen ei olekaan Moreenin kerronnassa itsestäänselvyys, vaan sumeudella on funktionsa, kuten kertojan osuuden korostaminen.
Even drawing a line between <i>diegesis</i> and <i>mimesis</i> (narrator’s speech and reported speech) is a matter of interpretation.
Myös rajan vetäminen kertojan puheen ja referoinnin välille on tulkinnallinen asia.
Irony and satire are devices often employed in Viita’s work.
Ironia on Moreenissa runsaasti käytetty huumorin laji.
Moreeni was published in the 1950s at a turning point when Modernism challenged the dominating literary tradition of Realism.
Eri vuosikymmeninä julkaistujen sisällissotaa käsittelevien teosten joukkoon Moreeni asettuu omaleimaisena, realistisesta kuvausperinteestä poikkeavana.
REPORTED SPEECH AND POLYPHONY IN LAURI VIITA’S MOREENI Anneli Niinimäki University of Tampere, Finland The present study in the field of linguistics analyses one piece of literature, Lauri Viita’s 1950 novel <i>Moreeni</i>.
FL Anneli Niinimäen väitöstutkimuksessa Moniääninen Moreeni tarkastellaan Viidan esikoisromaania kielitieteen keinoin.
Such type of multiplicity of the narrator is more a modern feature than a feature of a realist novel.
Moreeni on kerrontatavoiltaan varsin nykyaikainen romaani.
I analysed the act of reporting from the perspective that it encompasses a continuum of types.
Teoksen referointikeinojen analyysi johtaa tarkastelemaan puheen ja ajatusten referointia uusista näkökulmista.
Lauri Viita (1916–1965), who first gained recognition as a poet, is an author known for testing and breaking the norms of language, and his first novel <i>Moreeni</i> has been characterised with the epithet ‘poet’s prose’.
Pispalan rakentamista kuvataan "Luojan palikkaleikiksi korkealle moreenipenkereelle" ja talousjärjestelmä nimitetään "siksi maallisen hyvän- ja pahantiedonpuuksi, johon ei ollut lupa kajota".
Different ways of reporting and different kinds of polyphony have a connection to the themes of the novel.
Viidalla on omat keinonsa yhdistää ulkoinen ja sisäinen näkökulma niin, että kertojan läsnäolo saa monenlaisia variaatioita.
The speech type is difficult to define syntactically alone as having a structure that lacks an introductory expression, and the term free does not seem justified because in many cases the narrator’s point-of-view is not entirely absent in the act of reporting.
Teoksesta olisi tärkeää ottaa uusintapainos, ettei saatavuus olisi kirjastoista ja kodeista löytyvien harvenevien kappaleiden varassa.
From the basis of propositions and macro-propositions that emerge from propositions, the reader can summarise a passage to a heading-like meaning, an upper-level macro-proposition that ties a period together with the themes and the ideologies of the novel.
Lukija voi tiivistää jaksolle otsikkomaisen merkityksen, mikä auttaa hahmottamaan moniteemaisen teoksen merkityksiä.
In addition, the dialogues reported from Iisakki’s point of view have a strong connection to the central themes of the novel.
Moreenin intertekstuaalisuus on hyvin raamattupainotteista.
This dissertation consists of four empirical studies analysing two separate interventions (health service and vocational training courses) targeted at the unemployed.
Tämä väitöskirja koostuu neljästä empiirisestä osatutkimuksesta, joissa tarkastellaan kahta työttömille tarkoitettua interventiota (terveyspalvelu ja työllisyyskoulutus).
The discourse analysis revealed six positions taken by unemployed people when encountering the service: the docile citizen, the rebel, the socially responsible citizen, the distinctive individual, the independent actor and the calculating client.
Asemointiteoriaan perustuvan diskurssianalyysin avulla muodostettiin kuusi erilaista asemaa suhteessa tarjottuun terveyspalveluun: mukautuva kansalainen, kapinallinen, sosiaalisesti vastuullinen, omaleimainen yksilö, itsenäinen toimija sekä laskelmoiva asiakas.
The sample consisted of unemployed individuals whose period of unemployment was interrupted by an active labour market policy (ALMP) measure (Studies I, III, IV) and healthcare professionals (Study II) recruited to implement the particular health care service.
Tutkimusaineisto koostuu työttömistä henkilöistä, jotka osallistuivat tutkimusajankohtana työvoimapoliittisiin toimenpiteisiin (osatutkimukset I, III, IV), sekä terveysalan ammattihenkilöistä (osatutkimus II), jotka oli rekrytoitu tutkimusta varten perustettuun terveyspalvelukokeiluun.