natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Coefficients of repeatability for all eyes for vertical, torsional and horisontal vectors were ±0.74D, ±0.34D and ±0.93D, respectively, and for spherical equivalent for all eyes ±0.74D.
Taittovirhemittauksen toistettavuus vektoriarvoina oli pysty-, vaaka- ja torsionaalivektorille ±0.74D, ±0.34D ja ±0.93D sekä yksidimensionaaliselle sfääriselle ekvivalentille ±0,74D.
If a change of ±0.5D (measured in defocus equivalents) is accepted as a basis for change of spectacles for eyes with good vision, the basis for eyes in the visual acuity range of 0.3 - 0.65 would be ±1D.
Jos taittovoiman muutos ±0.5D (defokusekvivalenttina mitaten) katsotaan silmälasivahvuuden muutosperusteeksi hyvin näkevillä, heikommin näkevillä (näöntarkkuus 0.3 - 0.65) sen tulisi vastaavasti olla ±1D.
Preoperative visual acuity of cataract patients : Repeatability of visual acuity and refractive error measurements in clinical settings
Harmaakaihipotilaiden leikkausta edeltävä näöntarkkuus : näöntarkkuuden ja taittovikamittauksen toistettavuus kliinisissä olosuhteissa
From 1982 to 2000, the incidence of cataract surgery increased from 1.0 to 7.2 operations per 1000 inhabitants per year in the Vaasa region.
Ajanjaksolla 1982-2000 kaihileikkauksien määrä Vaasan seudulla ja koko Suomessa lisääntyi noin seitsemänkertaiseksi.
The proportion of patients profoundly visually handicapped (VA in the better eye <0.1) before the operation fell from 15% to 4%, and that of patients less profoundly visually handicapped (VA in the better eye 0.1 to <0.3) from 47% to 15%.
Ennen leikkausta kaihin vuoksi syvästi näkövammaisten potilaiden (näöntarkkuus paremmassa silmässä <0.1) määrä väheni 15%:sta vuonna 1982 4%:in vuonna 2000, ja lievemmin näkövammaisten (näöntarkkuus paremmassa silmässä 0.1 - <0.3) vastaavasti 47%:sta 15%:in. Näöntarkkuuden toistettavuus oli keskimäärin ±0.18 logMAR, huonommin näkevillä (näöntarkkuus 0.3-0.45) hajonta oli suurempi, ±0,24 logMAR ja paremmin näkevillä (näöntarkkuus 0,7) pienempi, ±0,12 logMAR.
Visual acuities at the time of referral and on the day before surgery were compared in 124 patients operated on for cataract in Vaasa Central Hospital, Finland.
Väitöskirjassa tutkittiin kaihipotilaiden näöntarkkuutta ennen kaihileikkausta Vaasan seudulla.
Differences in repeated visual acuity measurements are partly explained by errors in refractive error measurements.
Sekä näkötauluista saatu näöntarkkuusarvo että taittovoiman mittaus ovat psykofyysisiä mittauksia, joiden tulokset ovat useista tekijöistä johtuen alttiita satunnaisvaihtelulle.
Differences between measurements 1 and 2 were calculated as three-dimensional vector values and spherical equivalents and expressed by coefficients of repeatability.
Taittovoima-arvojen vertailut suoritettiin muuntamalla perinteisesti käytetyt arvot (sfäärinen, sylinteri, sylinterin akselisuunta) kolmiulotteisiksi vektoreiksi.
In the fastest quartile, visual acuity change per year was 0.75 logMAR, and in the second fastest 0.29 logMAR, the third and fourth quartiles were virtually unaffected.
Heikkenemisnopeudet vaihtelivat kuitenkin paljon: nopeimmin heikentyneessa neljänneksessä keskimäärin 0,75 logMAR/vuosi, jolloin näöntarkkuus oli leikkaushetkellä enää 17% lähetteen saapumisajankohdan näöntarkkuudesta.
The difference in the mean defocus equivalent between measurements 1 and 2 was, however, significantly greater in the lower visual acuity group.
Myös taittovirhemittauksen hajonta oli heikommin näkevillä suurempi.
During an average waiting time of 13 months, visual acuity in the study eye decreased from 0.68 logMAR to 0.96 logMAR (from 0.2 to 0.1 in Snellen decimal values).
Vuonna 2000 leikattavan silmän näöntarkkuus oli keskimäärin 0,85 logMAR parempi kuin 1982, mikä merkitsi näöntarkkuusarvon nousua 0,03:sta 0,2:een.
The repeatability of refractive error measurement was studied in the same patient material as the repeatability of visual acuity.
Näöntarkkuusarvojen vertailut suoritettiin muuntamalla kliinisessä tutkimuksessa saadut arvot logMAR-arvoiksi.
The repeatability visual acuity measurement estimated as a coefficient of repeatability for all 99 eyes was ±0.18 logMAR, and the standard deviation of measurement error was 0.06 logMAR.
Variaatio mitattiin suorittamalla näöntarkkuus- ja taittoarvon mittaus 99 tutkittavalla kahdesti keskimäärin 45 vrk välein.
The repeatability and standard deviation of random measurement error in visual acuity and refractive error determination in a clinical environment in cataractous, pseudophakic and healthy eyes were estimated by re-examining visual acuity and refractive error of patients referred to cataract surgery or consultation by ophthalmic professionals.
Kliiniset päätelmät tehdään yleensä parhaalla taittovirhekorjauksella saaduista näöntarkkuusarvoista, joten taittovoiman mittaus tulee suorittaa ennen näöntarkkuuden mittausta.
The evaluation of benefits and adverse effects of each new suggested screening technology should be performed before the technology becomes an accepted routine in the existing screening programme.
Uusien seulontamenetelmien hyöty- ja haittavaikutukset tulisi arvioida perusteellisesti ennen niiden pysyvää käyttöönottoa rutiiniseulonnassa.
The parameters of interest were test positivity rate, histological detection rate, relative sensitivity, relative specificity and positive predictive value.
Tätä tutkittiin useilla laatumuuttujilla (testipositiivisten määrä, kohdunkaulan syöpien ja esiasteiden löydösmäärät sekä testin suhteellinen herkkyys ja tarkkuus ja positiivinen ennustearvo).
The performance of the cervical cancer screening programme varied widely between the screening laboratories, but the variation in overall programme effectiveness between respective populations was more marginal from the very beginning of the organised screening activity.
Kohdunkaulasyövän seulontaa toteuttavien laboratorioiden väliset erot laatumuuttujissa olivat suuria, mutta kohdunkaulasyövän ilmaantuvuuden erot vastaavien väestöjen välillä olivat vähäisiä koko seulontaohjelman toiminta-aikana.
Randomised Evaluation of New Technologies within the Population‐Based Cervical Cancer Screening Programme in Finland : Cross‐Sectional Performance and Validity
Uusien seulontamenetelmien satunnaistettu arviointi suomalaisessa kohdunkaulasyövän väestöseulontaohjelmassa : toimivuus ja osuvuus poikkileikkaustutkimuksessa
In this experiment the women invited to routine five-yearly screening are individually randomised to be screened with automation-assisted cytology, human papillomavirus (HPV) test or conventional cytology.
Parhaillaan suomalaisessa kohdunkaulasyövän seulontaohjelmassa toteutetaan uusien seulontamenetelmien arviointia: viisivuotisseulontaan kutsuttavat naiset on satunnaistettu seulottavaksi automaatioavusteisella Papatestillä, papilloomavirustestillä (HPV-testi) tai perinteisellä Papatestillä.
At best, the evaluation is performed randomised, within the population and screening programme in question, which makes the results directly applicable to routine use.
Kun arviointi toteutetaan siinä väestössä ja seulontaohjelmassa, jossa seulontamenetelmän käyttöönottoa harkitaan, tulokset ovat luotettavia ja sovellettavissa käytäntöön sellaisinaan
Also, the effect of variation in performance by screening laboratory on age-adjusted cervical cancer incidence was assessed.
Lisäksi väitöskirjatutkimuksessa selvitettiin, heijastuvatko seulontalaboratorioiden väliset erot tutkituissa laatumuuttujissa kohdunkaulasyövän ilmaantuvuuteen vastaavissa väestöissä.
The specificity of primary HPV screening was also increased by increasing the test positivity cutoff from the level recommended for clinical use, but the increase was more modest than the one gained with the use of cytology triage.
Vaihtoehtoisesti HPV-seulonnan tarkkuutta voitiin parantaa nostamalla HPV-testipositiivisuuden raja-arvoa, mutta tällä tavalla tarkkuus parani vähemmän, kuin käyttämällä Papatestiä varmistustestinä.
By using the randomised design, the ultimate aim is to assess and compare the long-term outcomes of the different screening regimens.
Arviointitutkimuksen perimmäisenä tarkoituksena on selvittää pitkäaikaisen seurannan myötä, kuinka vaikuttavaa kohdunkaulasyöpäseulonta kullakin arvioidulla menetelmillä on.
In the evaluation of cervical cancer screening the outcome should be selected as closely as possible to the true measure of programme effectiveness, which is the number of invasive cervical cancers and subsequent deaths prevented in the target population.
Tämän vuoksi kohdunkaulasyöpäseulonnan laatua ei pitäisi arvioida yksinomaan toimivuutta ja osuvuutta kuvaavien muuttujien perusteella, vaan laatu tulisi mitata ensisijaisesti seulonnan vaikuttavuuden eli kohdeväestössä havaittujen kohdunkaulasyöpätapausten ja -kuolemien avulla.
The primary aim of the current study was to evaluate, based on the material collected during the implementation phase of the Finnish randomised screening experiment, the cross-sectional performance and validity of automation-assisted cytology (Papnet system) and primary HPV DNA testing (Hybrid Capture II assay for 13 oncogenic HPV types) within service screening, in comparison to conventional cytology.
Tämän väitöskirjatyön tavoitteena oli selvittää uusiin seulontamenetelmiin – automaatioavusteiseen Papatestiin sekä papilloomavirustestiin – perustuvien seulontojen toimivuus ja osuvuus perinteiseen Papaseulontaan verrattuna.
Instead, primary HPV screening found 58% (95% confidence interval 19-109%) more cervical lesions than conventional screening.
Sen sijaan papilloomavirustestiin perustuvassa seulonnassa (HPV-seulonta) todettiin enemmän kohdunkaulasyövän esiasteita kuin perinteisessä seulonnassa; nämä esiasteet olivat kuitenkin useammin lieväasteisia kuin perinteisen Papaseulonnan perusteella todetut.
With the use of cytology triage test, the specificity of HPV screening improved close to the level of conventional cytology.
Koska lievät esiasteet paranevat usein itsestään, HPV-seulonta voi johtaa tarpeettomien hoitojen määrän lisääntymiseen.
Based on the cross-sectional results, almost no differences were observed in the performance of conventional and automation-assisted screening.
Tutkimuksessa havaittiin, että automaatioavusteinen Papaseulonta oli käytännössä yhtä toimivaa kuin perinteinen Papaseulonta.
The need for special education (SE) is increasing.
Erityisopetukseen siirrettyjen lasten määrä on jatkuvasti kasvanut.
From age 18 months, the fine motor milestones and those related to speech and social skills became more important.
18 kk iästä alkaen erityisoppilaiden hienomotorinen kehitys ja puheen- sekä sosiaalinen kehitys hidastui verrattuna yleisoppilaisiin.
The global and regional brain MRI findings provide an interesting basis for future investigations of learning-related brain structures in young subjects with cognitive impairments or intellectual disabilities of unexplained, familial aetiology.
Aivojen magneettikuvauksissa esiin tulleet rakenteelliset erot toivat lisää tietoa oppimishäriöiden taustasta ja toimivat perustana jatkotutkimuksissa tutkittaessa moderneilla kuvantamismenetelmillä lapsia ja nuoria, joiden perheessa esiintyy taustaltaan avoimeksi jäänyttä oppimisvaikeutta tai kehitysvammaisuutta.
However, they had more often ≥ 3 abnormal findings in MRIs (thin corpus callosum and enlarged cerebral and cerebellar CSF spaces).
Aivojen magneettikuvissa erityisoppilailla oli kontrolleja useammin vähintään 3 poikkeavaa löydöstä (ohentunut aivokurkiainen, laajentuneita aivoselkäydinnestetiloja isoaivojen ja pikkuaivojen alueella).
The majority of those whose problems are due to neurodevelopmental disorders have no specific aetiology.
Noin puolella kehitysvammaisista lapsista kehitysvammaisuuden syy ei ole tiedossa.
At infancy, the gross motor milestones differentiated the children.
Kehitysvammaisten lasten imeväisiän karkeamotorinen kehitys oli hitaampaa kuin kontrolleilla.
Father’s age ≥ 40 years, low birth weight, male sex, and lower socio-economic status all increased the probability of SE placement.
Täysiaikaiseen erityisopetukseen siirrettyjen lasten keskipituus ikävuosina 1-7 ja keskipäänympärys 4, 6 ja 12 kk iässä olivat pienempiä kuin kontrolleilla.
In conclusion, the epidemiological studies emphasized several factors that increased the probability of SE placement, useful as a framework for interventional studies.
Näitä tekijöitä voidaan käyttää mm. tutkittaessa hoitomuotojen vaikuttavuutta.
In VBM, subjects in full-time SE had smaller global white matter, CSF, and total brain volumes than controls.
Kehitysvammaisilla lapsilla esiintyi lisäksi oppimiseen liittyvillä aivoalueilla (mm. pihtipoimu, talamus, pikkuaivot) paikallisia tilavuuseroja verrattuna kontrolleihin.
At age 1 year, one standard deviation score decrease in height raised the probability of SE placement by 40% and in head circumference by 28%.
Lapsen syntymähetkellä yli 40-vuotiaiden isien lapsilla oli yli kaksi kertaa suurempi todennäköisyys täysiaikaisen erityisopetuksen tarpeeseen kuin tätä nuorempien isien lapsilla.
Altogether 441 participants responded (94 returned only the shortened version without TCI-R) and gave their informed consent.
Kaikkiaan 441 henkilöä vastasi (94 palautti ainoastaan lyhennetyn version, ilman TCI-R lomaketta) ja antoi suostumuksensa tutkimukseen.
Personality was investigated with the EPI.
Potilaiden persoonallisuudenpiirteitä arvoitiin EPI:n avulla.
In the present study are included those 193 (139 females, 54 males) individuals who could be followed up at both 6 and 18 months, and their depression had remained unipolar.
Nyt kyseessä olevaan tutkimukseen sisältyvät ne 193 potilasta (naisia 139, miehiä 54), jotka osallistuivat sekä 6 kk että 18 kk seurantoihin ja joiden masennus pysyi unipolaarisena seuranta-aikana.
Exclusion criteria were DSM-IV bipolar I and II, schizoaffective disorder, schizophrenia or another psychosis, organic and substance-induced mood disorders.
Poissulkukriteereinä olivat kaksisuuntainen mielialahäiriö (tyyppi I ja II), skitsoaffektiivinen häiriö, skitsofrenia ja muut psykoosit sekä orgaaninen tai kemiallisen aineen aiheuttama mielialahäiriö.
The personality dimensions, especially high Harm Avoidance, low Self-Directedness and high neuroticism were also somewhat predictive of self-reported use of health care services for psychiatric reasons, and lifetime mental disorder.
Persoonallisuudenpiirteet, erityisesti korkeat HA-, matalat SD- ja korkeat N- pisteet ennustivat myös jossain määrin vastaajan itseilmoittamaa, psykiatrisista syistä tapahtunutta terveyspalvelujen käyttöä ja vastaajalla todettuja mielenteveyshäiriötä.
A negative relationship existed between level of extraversion and prevalence of comorbid social phobia and cluster C personality disorders.
Negatiivinen vastaava suhde ilmeni puolestaan E- pisteiden ja komorbidin sosiaalisen fobian ja klusteri C:n esiintyvyyden välillä.
Moreover, high Harm Avoidance associated with a family history of mental disorder.
Lisäksi korkeat HA- pisteet assosioituivat vastaajan sukulaisilla todettuihin mielenteveyshäiriöihin.
In contrast to neuroticism, the scores of extraversion showed no dependence on the symptoms of anxiety, and the change in the symptoms of depression explained only 1/20 of the follow-up extraversion compared with baseline extraversion.
Verrattuna N- pisteisiin, E- pisteet eivät näyttäneet olevan tilariippuvaisia ahdistuneisuusoireista ja muutos masennusoireissa seurannan aikana selitti vain 1/20 osan siitä, mitä alkutilan E- pisteet ennustivat 18 kk:n E- pisteistä.
Personality dimensions are associated with the symptoms of depression and anxiety.
Yleisväestössä persoonallisuudenpiirteet liittyivät sekä masennus- että ahdistuneisuusoireisiin.
Among MDD patients, a positive dose-exposure relationship appeared to exist between neuroticism and prevalence and number of comorbid axis I and II disorders.
Masennuspotilailla ilmeni positiivinen annos-vaikutus suhde N- pisteiden ja sekä I että II akselin komorbidien sairauksien esiintyvyyden ja lukumäärän välillä.
Among the general population High Harm Avoidance and low Self-Directedness associated moderately, whereas low extraversion and high neuroticism strongly with the depressive and anxiety symptoms.
Korkeat vaikeuksien välttämis (Harm Avoidance, HA)- ja matalat itseohjautuvuus (Self-Directedness, SD)- pisteet yhdistyivät kohtalaisesti, kun taas matalat extraversio (E)- ja korkeat neurotisismi (N)- pisteet vahvasti koettuihin masennus- ja ahdistuneisuusoireisiin.
The VDS is a collaborative depression research project between the Department of Mental Health and Alcohol Research of the National Public Health Institute and the Department of Psychiatry of the Peijas Medical Care District (PMCD) beginning in 1997.
Tämä tutkimus on osa Kansanterveyslaitoksen Mielenterveyden ja Alkoholitutkimuksen osaston Mielialahäiriöprojektia.
In depressive patients, neuroticism scores were found to decline markedly and extraversion scores to increase somewhat with recovery.
Masennuspotilailla N- pisteet alenivat huomattavasti ja E- pisteet nousivat jonkinverran masennuksesta toipumisen myötä.
Futhermore these findings support the hypothesis that high neuroticism and somewhat low extraversion might be vulnerability factors for MDD, and that high neuroticism and low extraversion predispose to comorbid axis I and II disorders among patients with MDD.
Masennuspotilailla löydökset tukevat sen lisäksi olettamusta, että korkeat N- pisteet ja jossain määrin myös matalat E- pisteet saattavat olla haavoittuvuustekijöitä vakavalle masennukselle ja että korkeat N- ja matalat E- pisteet altistavat vakavaa masennusta sairastavat potilaat komorbideille psykiatrisille sairauksille.
A self-report booklet, including the Eysenck Personality Inventory (EPI), the Temperament and Character Inventory Revised (TCI-R), the Beck Depression Inventory and the Beck Anxiety Inventory was mailed to all subjects.
Yleisväestötutkimusta varten Väestörekisteristä seulottiin 900 henkilön otos (300 Espoosta, 600 Vantaalta), iältään 20 70 vuotiaita, joille lähetettiin kysymyslomakkeisto, joka sisälsi sosiodemograafisten kysymysten lisäksi asteikot mm ahdistuneisuuden (Beck Anxiety Inventory, BAI), masennuksen (Beck Depression Inventory, BDI) ja persoonallisuudenpiirteiden (Temperament and Character Inventory Revised, TCI-R ja Eysenck Personality Inventory, EPI) mittaamista varten.
VDS involved screening all patients aged 20-60 years (n=806) in the PMCD for a possible new episode of DSM-IV MDD.
Vantaa Depression Study:ssa 806 aikuispotilasta, iältään 20 59 vuotta, seulottiin depressiivisten oireiden osalta ja 542 haastateltiin puolistrukturoidulla haastattelumenetelmällä (SCAN).
This study is part of the Mood Disorders Project conducted by the Department of Mental Health and Alcohol Research, National Public Health Institute, and consists of a general population survey sample and a major depressive disorder (MDD) patient cohort from Vantaa Depression Study (VDS).
Tutkimus koostuu 441 espoolaisen ja vantaalaisen henkilön yleisväestöotoksesta ja 269 vakavaa masennusta sairastavan vantaalaisen psykiatrisen avohoito- ja sairaalapotilaan etenevästä kohorttitutkimuksesta (Vantaa Depression Study, VDS).
269 patients with a current DSM-IV MDD were included in the study and further interviewed with semi-structured interviews to assess all other axis I and II psychiatric diagnoses.
Heidät haastateltiin puolistrukturoiduin haastattelumenetelmin myös muiden psykiatristen häiriöiden poissulkemiseksi.
The predictive value of the changes in symptoms of depression and anxiety in explaining follow-up neuroticism was about 1/3 of that of baseline neuroticism.
Masennus- ja ahdistuneisuusoireiden muutos seurannan aikana ennusti vain 1/3 siitä, mitä alkutilan N- pisteet ennustivat 18 kk:n N- pisteistä.
No evidence was found of the scar effect during a one-year follow-up period.
Sairastettu masennusjakso, yhden vuoden seurannan aikana, ei näyttänyt muuttavan persoonallisuutta.
Mortality was retrieved from national registers in 2000 and 2002.
Ryhmän kuolleisuutta on seurattu Väestörekisteristä 2002 saakka.
The Impact of Lifestyle and Cardiovascular Risk Factors in Midlife on the Health-Related Quality of Life among Old Men
Keski-iässä esiintyvien sydän- ja verisuonisairauksien riskitekijöiden ja elintapojen vaikutus vanhemman iän elämänlaatuun
This cohort, originally of 3.490 men born between 1919 and 1934 has been followed since the 1960s.
Aineisto perustuu Helsingin Johtajatutkimukseen, jossa on seurattu 1919 1934 syntyneiden yli 3.000 miehen terveydentilaa 1960-luvulta nykypäiviin saakka.
In 2000, at the mean age of 73, the HRQoL of the survivors of the original cohort was examined using the RAND-36 mailed questionnaire (n=1.864).
Vuonna 2000, jolloin elossa olevien keski-ikä oli 73 vuotta, tutkittavien terveydentilaa selvitettiin kirjekyselyllä, johon sisältyi myös terveyteen liittyvän elämänlaadun mittari RAND-36 (RAND 36-Item Health Survey 1.0).
Leading a healthy lifestyle improves both survival and the quality of life.
Terveellisillä elintavoilla voidaan siten lisätä laadukkaampia ja itsenäisempiä vuosia vanhuusikään.
Extensive baseline examinations were conducted among 2.375 of the men in 1974 when their mean age was 48 and at this time the health, medication and cardiovascular risk factors of the participants were observed.
Vuonna 1974, jolloin osallistujien keski-ikä oli 48 vuotta, heille suoritettiin laaja elintapoihin, terveyteen ja valtimosairauksien riskitekijöihin liittyvä selvitys.
The results indicate that different risk factor levels in midlife have a meaningful impact on life-expectancy and the quality of these extra years.
Esitettyjen tutkimustulosten mukaan valtimosairauksien riskitekijöillä keski-iässä ja myöhemminkin on merkittävä vaikutus vanhuusiän elämänlaatuun.
For the six substudies of this thesis, the impact of four different modifiable cardiovascular risk factors (weight gain, cholesterol, alcohol and smoking) on the HRQoL in old age was studied both independently and in combination.
Väitöskirjan eri osatutkimuksissa selvitettiin varhaisessa keski-iässä tapahtuneen tupakoinnin, alkoholinkäytön, painonmuutoksen, sekä kolesterolitason vaikutusta myöhemmän iän elämänlaatuun.
Prevention of cardiovascular diseases is known to postpone death, but in an aging society it is important to ensure that those who live longer are neither disabled nor suffering an inferior quality of life.
Kannattaako elinikää siis pyrkiä pidentämään, jos se johtaa suureen määrään toimintakyvyttömiä vanhuksia, joiden oma elämänlaatu on huono ja joiden hoito käy kansantaloudelle kestämättömäksi?
The studies presented in this thesis investigated the impact of modifiable risk factors, all of which affect cardiovascular health in the long term, on mortality and health-related quality of life (HRQoL).
Tässä väitöskirjassa on selvitetty keski-ikäisten miesten elintapojen ja keskeisimpien sydän- ja verisuonisairauksien riskitekijöiden vaikutusta myöhemmän iän elämänlaatuun; fyysiseen toimintakykyyn sekä psyykkiseen ja sosiaaliseen hyvinvointiin.
When HRQoL in old age was accounted for mortality, the men with the highest alcohol consumption in midlife clearly had poorer physical and mental health in old age, but the HRQoL of abstainers and those who drank alcohol in moderation were comparatively similar.
Lisäksi verrattiin keski-iässä korkean ja matalan valtimosairauksien riskitekijätason omaavien, mutta muuten terveiden miesten kuolleisuutta ja elämänlaatua, sekä psyykkistä hyvinvointia, erityisesti positiivista elämänasennetta ja onnellisuutta vanhalla iällä.
Meanwhile, the physical functioning of surviving heavy smokers in old age was similar to men 10 years older in the general population.
Samalla yli 65-vuotiaiden osuus väestössä tulee kasvamaan lähivuosikymmeninä.
Mortality was significantly higher in the highest baseline category of reported mean alcohol consumption (≥ 5 drinks/day), but fairly comparable in abstainers and moderate drinkers during the 29-year follow-up.
Tutkimuksen vahvuuksina ovat pitkä seuranta-aika (26-39 vuotta eri osatutkimuksissa), sosioekonomisesti yhtenäinen tutkimusjoukko, sekä laajat lähtövaiheen perustiedot, jotka mahdollistavat sekoittavien tekijöiden huomioimisen tuloksissa.