natgillin/translations-raw huggingface dataset:
HSN patients were categorized into those with favorable and unfavorable outcome according to their latest laboratory results; active kidney disease or reduced kidney function denoted unfavorable outcome.
Väitöskirjatutkimuksen tavoitteena oli selvittää HSP-potilaiden munuaiskoepalojen ennusteellista merkitystä, vaikeiden munuaisoireiden aktiivisen hoidon vaikutusta ja taudin mahdollista geneettistä taustaa.
Analysis also involved expression of pro-fibrotic and inflammatory molecules in diagnostic biopsy samples.
Pitkäaikaisseurannan tärkeyteen viittaavat myös löydöksemme, että hoidon jälkeen otetussa munuaiskoepalassa hoitoon reagoimattomien kroonisten muutosten määrä oli lisääntynyt, vaikka laboratoriotutkimuksissa ei ollut enää merkkejä munuaistulehduksesta.
Expression of pro-fibrotic and inflammatory molecules showed no clinically significant difference between groups I and II.
Pahimmillaan HSP:n aiheuttama munuaistulehdus voi aiheuttaa vaikean munuaisten vajaatoiminnan, joka voi johtaa dialyysiin ja munuaisensiirtoon.
Knowledge of typical development is important, as it is a prerequisite for recognizing anomalous features and treating them.
Tyypillisen kehityksen tunteminen on tärkeää, sillä se on edellytys poikkeavien piirteiden tunnistamiselle ja niiden kuntouttamiselle.
The participants were 10 (five girls and five boys) healthy monolingual Finnish-speaking children aged between 3 years 7 months and 4 years.
Tutkittavat (n = 10; viisi tyttöä ja viisi poikaa) olivat 3;7–4-vuotiaita terveitä lapsia, jotka omaksuivat suomea ensikielenään.
The data was described and the results illustrated with descriptive statistics and visual descriptors.
Aineistoa kuvailtiin ja tuloksia havainnollistettiin kuvailevien tunnuslukujen ja visuaalisten kuvaajien avulla.
Also, the relationship between narrative abilities and other language development and later learning skills have not been studied in Finnish at all, while these skills have been associated to one another in international research.
Kerrontataitojen yhteyksiä muuhun kielenkehitykseen ja myöhempiin oppimistaitoihin ei myöskään ole tutkittu suomenkielisellä väestöllä lainkaan, vaikka kansainvälisissä tutkimuksissa näiden taitojen on todettu olevan merkitsevässä yhteydessä toisiinsa.
The children named characters from the picture booklet and narrated events in them, but the stories were not accurate in conveying meaning of the content and the plots were not whole.
Lapset nimesivät kuvasarjan hahmoja ja kertoivat kuvien tapahtumista, mutta tarinat eivät olleet merkityssisällöltään tarkkoja tai juonellisesti ehyitä.
The aim of this study was to examine the narrative ability of a preschool-aged child.
Tämän tutkielman tavoitteena oli selvittää, millaiset leikki-ikäisen lapsen kerrontataidot ovat.
There were also other variables collected from the children’s stories; number of different words (type-variable), total number of words (token-variable) and the ratio between these two, type/token-ratio (TTR).
Lasten tuottamista kertomuksista laskettiin eri sanojen määrä (type-muuttuja), kokosanamäärä (token-muuttuja) sekä näiden kahden muuttujan välinen suhde type/token-ratio (TTR).
Children’s vocabulary was assessed with vocabulary sections of Wechsler Preschool and Primary Scale of Intelligence 3rd edition and LEINIKKI.
Sanaston hallinnan arviointiin käytettiin Wechsler Preschool and Primary Scale of Intelligence 3rd edition -testin (WPPSI-III) ja LEINIKKI-menetelmän sanaston kehitystä arvioivia osioita.
This study used data from the LEINIKKI research project.
Tämän tutkielman aineisto kerättiin LEINIKKI-tutkimuksen aineistonkeruun yhteydessä.
More research is needed around the development of Finnish children’s narrative abilities and the connection between this and other language development and later learning skills.
Tietoa suomalaislasten kerrontataitojen kehityksestä ja kerrontataitojen yhteydestä muuhun kielenkehitykseen ja myöhempiin oppimistaitoihin tarvitaan lisää.
Spearman's rank correlation coefficient was used to examine the relationships between skills.
Taitojen välisiä yhteyksiä tarkasteltiin Spearmanin korrelaatiokertoimen avulla.
The children’s ability to use story grammar was observed to be positively correlated with the receptive vocabulary and TTR was shown to be negatively correlated with expressive vocabulary.
Lapsen kyvyn käyttää kertomuskielioppia havaittiin olevan positiivisessa yhteydessä reseptiivisen sanaston hallinnan kanssa ja type/token-ration todettiin olevan negatiivisessa yhteydessä ekspressiivisen sanaston hallintaan.
The stories were also analyzed using the story grammar rules by Stein and Glenn (1979).
Lasten kerrontataidoista kerättiin tietoa Kissatarina − Lapsen kerrontataitojen arviointimenetelmällä, minkä lisäksi kertomukset analysoitiin Steinin ja Glennin (1979) kertomuskielioppimallin mukaisesti.
Even though there have been more Finnish publications focusing on children’s narrative abilities, the knowledge around the topic is still minor.
Vaikka suomalaisia tutkimuksia lasten kerrontataidoista on viime vuosina julkaistu enenevissä määrin, on tieto suomalaislasten kerrontataitojen kehityksestä edelleen vähäistä.
The productivity of these stories, evaluated by the type- and token-variable values, and the ratio between them (TTR), had medium to large differences between different children.
Kertomusten produktiivisuutta mittaavien type- ja token-muuttujien arvoissa sekä näiden muuttujien välisessä suhteessa (type/token-ratio) oli havaittavissa melko suurtakin vaihtelua.
Every child’s story did still have some story grammar elements in it.
Jokaisen lapsen kertomuksesta oli kuitenkin löydettävissä kertomuskieliopillisia rakenteita.
Narrative ability and vocabulary of a preschool-aged child
Leikki-ikäisen lapsen kerrontataidot ja sanaston hallinta
In addition to this, the relationship between narrative abilities and vocabulary was examined.
Tämän lisäksi selvitettiin, ovatko kerrontataidot ja sanaston hallinta yhteydessä toisiinsa, kun sanastotaitoja arvioidaan erillisillä sanastomittareilla.
We found no significant difference in the prevalence of pain across different reconstruction types.
Emme löytäneet tilasollisesti merkitseviä eroja eri rekonstruktiotyyppien välillä.
The mean time from breast reconstruction to the follow-up visit was 4 years 2 months.
Keskimääräinen aika rintarekonstruktiosta kliiniseentutkimuskäyntiin oli 4 vuotta ja 2 kuukautta.
Patients were divided into three groups: abdominal flap (DIEP, fTRAM, and pTRAM), dorsal flap (LD and TDAP), and other (TMG, implant).
Potilaat jaettiin kolmeen ryhmään: vatsakielekkeet (DIEP, fTRAM, pTRAM), selkäkielekkeet (LD, TDAP) ja muut (TMG, implantti).
Clinically meaningful pain was defined ≥ 4/10 on a numeric rating scale (NRS).
Kliinisesti merkitsevänä kipuna pidettiin arvoa 4 tai yli numeric rating scalessa (NRS).
We found no statistically significant difference between different reconstruction types with regards to persistent pain (p = 0.40), mood (BDI-II, p = 0.41 and HADS A, p = 0.54) or sleep (p = 0.14), respectively.
Emme löytäneet tilastollista merkitsevyyttä eri rekonstruktiotyyppien välillä kivun (p = 0.40), mielialan (BDI-II, p = 0.41; HADS A, p = 0.54) tai unen (p = 0.14) suhteen.
We studied surveys on pain (Brief Pain Inventory, BPI and Douleur Neuropathique 4, DN4), quality of life (RAND-36), sleep (insomnia severity questionnaire, ISI), mood (Beck’s Depression Index, BDI; Hospital Anxiety and Depression Scale, HADS), and a detailed clinical sensory status.
Selvitimme potilailla esiintyvää kipua (Brief Pain Inventory, BPI; Douleur Neuropathique 4, DN4), elämänlaatua (RAND-36), unenlaatua (insomnia severity questionnaire, ISI), mielialaa (Beck’s Depression Index, BDI; Hospital Anxiety and Depression Scale, HADS), sekä suoritimme perusteellisen kliinisen sensoriikan tutkimisen.
Purpose: To assess the long-term outcome of breast reconstructions with special focus on chronic postsurgical pain (CPSP) in a larger cohort of breast cancer survivors.
Tavoitteet: Arvioida rintarekonstruktion pitkän aikavälin tuloksia erityisesti kroonisen leikkauksenjälkeisen kivun osalta osana laajempaa rintasyövästä selvinneiden potilaiden kohorttia.
Breast reconstruction after breast cancer surgery – persistent pain and quality of life 1 to 8 years after breast reconstruction
Rintarekonstruktio rintasyöpäkirurgian jälkeen - krooninen kipu ja elämänlaatu yhdestä kahdeksaan vuotta rintarekonstruktion jälkeen
Preoperative pain associated significantly with postoperative persistent pain.
Preoperatiivinen kipu assosioitui merkitsevästi krooniseen postoperatiiviseen kipuun.
Preoperative pain prior to breast reconstruction surgery correlated strongly with moderate or severe CPSP.
Sen sijaan preoperatiivinen kipu ennen rintarekonstruktioleikkausta korreloi vahvasti vaikean tai keskivaikean kroonisen kivun kanssa.
Materials and methods: A cross-sectional study on 121 women with mastectomy and breast reconstruction after mean 2 years 4 months follow up.
Menetelmät: Poikkileikkauksellinen tutkimus 121 naisesta, joille on tehty mastektomian jälkeinen rintarekonstruktio.
We used patients’ pain drawings to localize the pain.
Lisäksi käytimme potilaiden täyttämiä kipukarttoja kivun lokalisaation kuvaamiseen.
Conclusion: Moderate to severe CPSP intensity was present in 14% of patients.
Johtopäätökset: Vaikeaa tai keskivaikeaa kroonista kipua esiintyi 14% potilaista.
Results: 106 (87.6%) of the patients did not have clinically meaningful persistent pain.
Preoperatiivisen NRS arvon määrittämiseen käytimme kohortin edellisistä tutkimuksista saatua dataa.Tulokset: 104 (86.0%) potilaista ei kärsinyt kliinisesti merkitsevästä kroonisesta kivusta.
These findings must be interpreted with caution but can still be used for clinical decision making.
Vaikka tutkimuksen tuloksia on tulkittava varoen, voidaan niitä käyttää kliinisen päätöksenteon tukena.
The data for this thesis was collected for a research project between 1987 and 2010.
Tutkielman aineisto kerättiin osana LET-kuntoutuksen hanketta vuosien 1987 ja 2010 välillä.
Earlier research shows that the impairments caused by aphasia can be alleviated with speech therapy but it is still unclear which amount of therapy is most effective, at which stage of the illness and with which intensity.
Aiemmat tutkimukset osoittavat, että afasian aiheuttamia haittoja voidaan lievittää puheterapialla, mutta on vielä epäselvää mikä määrä terapiaa, missä vaiheessa sairastumista ja millä intensiteetillä on vaikuttavinta.
The data was analysed statistically using Friedman’s test to analyse the change in understanding and producing speech, linear regression to analyse possible factors predicting outcome and linear correlation to analyse the connection between working memory and rehabilitation outcome.
Aineisto analysoitiin tilastollisin menetelmin: muutosta puheen ymmärtämisessä ja tuottamisessa analysoitiin epäparametrisellä Friedmanin testillä, taustekijöiden yhteyttä muutoksen lineaarisella regressiolla ja työmuistin yhteyttä muutokseen lineaarisella korrelaatiolla.
Linguistic functioning was assessed six times within the research frame with Tsvetkova’s Speech Dynamics Test, Western Aphasia Battery and the Token test.
Koehenkilöiden kuntoutumista arvioitiin kuudessa mittauspisteessä, joissa kielellisinä arviointimenetelminä käytettiin afasian seurantatestiä, Western Aphasia Batteryä ja Token-testiä.
WM has a key role in supporting on-going linguistic processing.
Työmuistilla on erityisen tärkeä rooli kielellisessä prosessoinnissa.
The effectiveness of Language Enrichment Therapy (LET) for speech understanding and production in persons with aphasia
Kielen rikastamisterapian (LET) vaikuttavuus puheen ymmärtämisen ja tuottamisen kuntoutumiseen afasiassa
LET also enables rehabilitation of working memory with "brain-jogging".
Työmuistin kuntoutuksen mahdollistava "aivohölkkä" on LET:n keskiössä.
No factors predicting the outcome of speech production were found which might be due to the developmental nature of the LET system in which rehabilitation of understanding always precedes that of production.
Yksikään taustatekijöistä ei ollut yhteydessä tuottamisen kuntoutumiseen, mikä voinee johtua LET:n kehityksellisestä etenemisestä.
The data consists of 24 persons with aphasia (PWA) who suffered a first-time stroke and whose time post-onset at baseline was 2 to 8 months.
Tutkimukseen otettiin henkilöitä, joilla aivotapahtuma oli ensimmäinen ja sairastumisesta oli kulunut 2–8 kuukautta.
LET is the most effective in ameliorating speech understanding for those PWA with greater impairment and lesser time post-onset.
LET-kuntoutuksen vaikuttavuus puheen ymmärtämiseen on suurinta vaikean afasian saaneilla henkilöillä ja heillä, joilla sairastumisesta on kulunut vain vähän aikaa.
Aphasia is a linguistic-cognitive disorder that impedes the understanding and production of speech and is often accompanied by disorders in non-linguistic cognitive functioning, such as working memory (WM).
Afasiaan liittyy usein myös ei-kielellisen kognitiivisen toiminnan, kuten työmuistin, ongelmia.
The findings show that intensive rehabilitation with the LET system improves the understanding and production of speech with PWA.
LET-menetelmän mukainen systemaattinen ja intensiivinen kuntoutus parantaa afasian saaneiden ihmisten puheen ymmärtämistä ja tuottamista.
As there is hardly any prior research on the LET system, the aim of this thesis is to investigate its effectiveness as an intensive aphasia therapy programme and the role of working memory in rehabilitation and, further, to identify possible background factors predicting rehabilitation outcome.
Tämän tutkimuksen tarkoituksena on selvittää, kuinka vaikuttavaa LET-terapia on intensiivisen puheterapian muotona, mitkä tekijät voivat ennustaa kuntoutumista LET-terapialla ja millainen rooli työmuistilla on kuntoutumisessa.
Language Enrichment Therapy (LET) is a systemic and developmental therapy programme for aphasia rehabilitation.
Afasian kuntoutukseen kehitetty LET-menetelmä on systeemistä ja kehityksellistä puheterapiaa, jonka tavoite on kielellis-kognitiivisen toiminnan palauttaminen.
Some research suggests that greater amount of therapy within a shorter time span yields greater outcome.
Aiempi tutkimus on osoittanut, että suurempi määrä terapiaa lyhyemmän ajan sisällä tuottaisi parhaat tulokset, mutta tutkimusten tulosten vertailua vaikeuttaa se, että intensiivisyys on määritelty tutkimusten kesken eri tavoin.
Of Psychophysiology of Sisu
Sisun psykofysiologiasta
Methods: There were 54 test subjects (47 women) in the laboratory phase of the study.
Menetelmät: Koehenkilöitä laboratoriotutkimuksessa oli 54 (naisia 47).
Abstract: Aims and objectives: Resilience is linked to better health, mental health and coping at work.
Tavoitteet: Resilienssi on yhteydessä parempaan terveyteen, mielenterveyteen ja työssäjaksamiseen.
The subjects were university students with a mean age of 26.0 years.
Koehenkilöt olivat keskimärin 26-vuotiaita yliopisto-opiskelijoita.
Given the widely-known connection between positive emotion and resilience, it is surprising that beneficial sisu was not associated with positive emotion during any subtasks.
Ottaen huomioon positiivisen emootion ja resilienssin laajalti tunnetun yhteyden, on yllättävää, ettei hyödyllinen sisukkuus ollut yhteydessä positiivisen emootion yhdenkään osatehtävän aikana.
Thus, there is use for a high-quality resilience assessment method, as better ways of assessing resilience and a better understanding of the phenomenon could help people to identify their strengths and to develop their weaknesses.
Näin ollen, on laadukkaalle resilienssin arviointimenetelmälle käyttöä, kun resilienssin tunnistaminen ja tuntemus voivat auttaa vahvuuksien löytämisessä ja heikkouksien kehittämisessä.
Conclusion: The association between higher beneficial sisu and lower sympathetic activation indicates that the questionnaire reaches some property of the nervous system, and it is in line with previous research.
Johtopäätökset: Hyödyllisen sisun yhteys vähäisempään sympaattiseen aktivaatioon kertoo kyselyn tavoittavan jonkin hermoston tason ominaisuuden, ja olevan linjassa aiemman tutkimuksen kanssa.
This thesis is part of the Sisu-questionnaire validation project and in the general part of resilience research.
Tutkielma on osa Sisu-kyselymittarin validointiprojektia ja laajemmin resilienssitutkimusta.
Beneficial sisu was also associated with better performance in the handgrip endurance task.
Hyödyllinen sisukkuus oli myös yhteydessä parempaan suoriutumisen puristustehtävässä.
Due to the novelty of the experimental design, precisely directed hypotheses were not at the epicentre of the thesis.
Laboratoriokoeasetelman uutuudesta johtuen eivät tarkkaan suunnatut hypoteesit olleet tutkielman keskiössä.
Unlike harmful sisu, none of the subcategories of beneficial sisu were associated with phasic skin conductance, which can be interpreted to tell about the independent explanatory power of harmful sisu.
Erona haitalliseen sisuun, yksikään hyödyllisen sisun alakategorioista ei ollut yhteydessä ihon faasiseen sähkönjohtavuuteen, minkä voi tulkita kertovan haitallisen sisun itsenäisestä selitysvoimasta.
Tonic and phasic skin conductance of those with more harmful sisu were lower compared to those with less harmful sisu, but the links between harmful sisu and skin conductance were focused only around its "harm to others" subcategory.
Haitallisesti sisukkaiden ihon sekä tooninen että faasinen sähköjohtavuus oli matalampaa vähemmän haitallisesti sisukkaisiin verrattuna, mutta haitallisen sisun yhteydet sähkönjohtavuuksiin keskittyivät vain sen "haitta muille"-alakategorian ympärille.
The experiment consisted of six different tasks for measuring perseverance, which the subjects performed using the instructions given.
Kokeessa oli kuusi erilaista sisukkuuden mittaamiseen tarkoitettua osatehtävää, joita koehenkilöt annettujen ohjeiden avulla suorittivat.
This master’s thesis aimed to examine the relationships between the developed Sisu-resilience questionnaire and its subcategories, the psychophysiological variables measured during the laboratory study designed for perseverance assessment, performance in six tasks used in the laboratory study and overall performance in the laboratory study.
Tämän tutkielman tarkoituksena oli selvittää kehitetyn Sisu-resilienssimittarin ja sen alakategorioiden yhteyksiä psykofysiologisiin muuttujiin, jotka mitattiin sinnikkyyden arviointiin kehitetyn laboratoriotutkimuksen aikana.
Subjects had completed various personality and health assessment questionnaires and the Sisu-questionnaire before to the laboratory study.
Koehenkilöt olivat ennen laboratoriotutkimusta täyttäneet erilaisia persoonallisuutta ja terveyttä arvioivia kyselyjä sekä Sisu-kyselymittarin.
The link between better performance in the handgrip task and more beneficial sisu could indicate more beneficial sisu leading to adaptive stress management.
Puristustehtävässä suoriutumisen yhteyden hyödylliseen sisuun voi tulkita kertovan hyödyllisesti sisukkaiden kyvystä hallita stressiä adaptiivisesti.
Results: During the laboratory study, tonic skin conductance of those with more beneficial sisu was lower vis-à-vis those with less beneficial sisu.
Tulokset: Hyödyllisesti sisukkaiden ihon tooninen sähkönjohtavuus oli matalampaa vähemmän hyödyllisesti sisukkaisiin verrattuna.
Of all the psychophysiological variables measured during the experiment, measures of electrodermal activity and facial electromyography were used in this thesis.
Kokeen aikana mitatuista psykofysiologisista muuttujista tässä tutkielmassa käytettiin sympaattista aktivaatiota heijastavaa ihon sähkönjohtavuutta ja emotionaalista valenssia heijastelevia kasvonlihasaktivaatioita.
Positive emotion was assessed by orbicularis oculi -activation.
Hyödyllinen sisukkuus ei ollut orbicularis oculi -aktivaatiolla arvioituna yhteydessä positiiviseen emootion yhdenkään osatehtävän aikana.
This kind of biological control could for example be possible in the case of saprotrophic Flavobacterium columnare –fish pathogen that is found in fish farms.
Tällainen biologinen kontrolli voisi olla mahdollista esimerkiksi kalankasvatuslaitoksissa esiintyvän saprotrofisen Flavobacterium columnare –kalapatogeenin kohdalla.
Yet it is essential to develop this kind of theoretical model so that the development and dynamics of opportunistic diseases could be predicted and prevented.
Kuitenkin tällaisen mallin kehittäminen on oleellista, jotta opportunististen tautien syntyä voidaan ehkäistä ja dynamiikkaa ennakoida.
Many pathogens are able to survive and reproduce in the environment outside of host for instance by saprotrophic lifestyle.
Monet taudinaiheuttajat kykenevät selviytymään ja lisääntymään isännän ulkopuolisessa ympäristössä esimerkiksi saprotrofismin avulla.
Instead, in the presence of competition the competitive advantage of the non-pathogen strain destabilizes disease dynamics and prevents extinction of the susceptible host.
Lajien välisen kilpailun läsnä ollessa tautia aiheuttamattoman kannan kilpailuetu sen sijaan lisää tautidynamiikan epävakautta ja ehkäisee alttiiden isäntien sukupuuttoa.
No proper theoretical model that would acknowledge opportunistic reproduction and ecological interactions in the environment out side of host has been developed before.
Kattavaa teoreettista mallia, joka huomioisi sekä opportunistisen lisääntymisen että isännän ulkopuoliset ekologiset vuorovaikutukset ei ole aiemmin kehitetty.
Reproduction in the environment outside host also enables opportunistic pathogen to remain in the environment in the absence of susceptible hosts and functions thus as a potential mechanism for disease out breaks when circumstances change.
Isäntien ulkopuolinen kasvu mahdollistaa myös opportunistisen taudinaiheuttajan säilymisen ympäristössä alttiiden isäntien puuttuessa ja toimii siten mahdollisena mekanismina tautien puhkeamiselle olosuhteiden muuttuessa.
Opportunistic pathogens are subject to strong selection forces in the environment outside of host for instance while they compete for resources they share with other microbes.
Opportunistiset taudinaiheuttajat altistuvat isännän ulkopuolisessa ympäristössä voimakkaille valintapaineille, esimerkiksi kilpaillessaan samoista resursseista muiden mikrobien kanssa.
Among other things, the model could be applied to biological control with the intension of removing an opportunistic pathogen naturally by weakening its survival in the environment out side of host in a competiotion situation.
Mallia voidaan soveltaa mm. biologisessa kontrollissa, jossa opportunistinen taudinaiheuttaja pyritään poistamaan luontaisesti heikentämällä sen selviytymistä isännän ulkopuolisessa ympäristössä kilpailu-olosuhteessa.
These kinds of pathogens are called opportunistic as compared to obligatory pathogens that cannot interact or reproduce in the environment outside of host.
Tällaisia taudinaiheuttajia kutsutaan opportunistiksi erotuksena obligatorisista taudinaiheuttajista, jotka eivät vuorovaikuta tai lisäänny isännän ulkopuolisessa ympäristössä.
However, increasing competition in the environment outside host at the expense of opportunistic pathogen may potentially prevent epidemics.
Kilpailun lisääminen isännän ulkopuolella taudinaiheuttajan kustannuksella voi kuitenkin toimia epidemioita potentiaalisesti ehkäisevänä keinona.
Ecological interactions in the environment outside of host can therefore influence on the disease dynamics and evolution of virulence of an opportunistic pathogen.
Ekologiset vuorovaikutukset isännän ulkopuolella voivat siten vaikuttaa opportunististen taudinaiheuttajien tautidynamiikkaan ja virulenssin evoluutioon.
Evolution of virulence of the new opportunistic pathogen meaning the ability to grow from low density in presence of superior competing strain was modeled in differing circumstances.
Uuden opportunistisen taudinaiheuttajan virulenssin evoluutiota eli taudinaiheuttajan kykyä runsastua alhaisesta tiheydestä tautia aiheuttamattoman kilpailijan läsnä ollessa mallinnettiin erilaisissa olosuhteissa.