natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Reforms are efforts to search for solutions in managing scarce resources more efficiently.
Julkishallinnon uudistuksilla etsitään ratkaisuja rajallisten voimavarojen tehokkaaseen hallintaan.
Scarce resources and policy-making determine the development of public services, bringing value judgment and compromises among the desired service level, responsiveness, cost efficiency, and political support.
Julkispalvelujen kehittäminen tapahtuu niukkojen voimavarojen ja poliittisen päätöksenteon kehyksessä, jossa tehdään arvovalintoja ja kompromisseja palvelutason, tarpeisiin vastaamisen, kustannustehokkuuden ja poliittisen kannatuksen suhteen.
It consists of four sub-studies on walk-in clinics and the theoretical introduction to the tensions and contradictions of public services improvement.
Se perustuu neljään terveyskioskia käsittelevään osajulkaisuun ja tutkimuksen kokoavaan teoreettiseen johdantolukuun julkispalvelujen kehittämiseen sisältyvistä jännitteistä ja ristiriidoista.
From the customer perspective, the major barriers to primary care access are long waiting times and availability difficulties.
Asiakasnäkökulmasta hoitoonpääsyn ongelmana ovat pitkät odotusajat ja hankala tavoitettavuus.
This study provides information about the decision-making tensions between responsiveness and efficient management of resources while improving public services.
Tämä tutkimus tuottaa tietoa responsiivisuuden ja taloudellisten voimavarojen hallinnan yhteensovittamisen jännitteistä päätöksenteossa.
Responsiveness is promoted from the organizational perspective of service system rather than the perspective of the clients’ needs.
Asiakasresponsiivisuuden parantamista ohjaa pikemminkin palvelujärjestelmän hallinnan kuin asiakkaiden tarpeiden näkökulma.
The subject of the study is the novel walk-in clinics, an example of the preventative and easy accessible service model.
Tutkimuskohteenani olivat terveyskioskit, jotka ovat esimerkki ennaltaehkäisevästä, matalan palvelukynnyksen toimintamallista.
However, the frequent users of health services and patients with chronic diseases used a walk-in clinic as supplementary care, which directed the clinic’s preventative actions antithetically to the treatment of diseases.
Asiakastyytyväisyys heijastui korkeana käyttöasteena, mutta palvelujen suurkäyttäjät ja pitkäaikaissairaat käyttivät kioskia lisäpalveluna, mikä suuntasi ennaltaehkäisevää toimintaa sairauksien hoitoon.
More critical than the healthcare organization model is identifying the main barriers to care access, local service needs, and resources across the welfare sectors in ensuring the efficient use of resources and the functionality of services.
Voimavarojen hallinnan ja palvelujen toimivuuden kannalta terveydenhuollon järjestämismallia ratkaisevampaa on tunnistaa suurimmat hoitoonpääsyn esteet, paikalliset palvelutarpeet ja resurssit yli sektorirajojen.
Efficient public services through client responsiveness?
Asiakasresponsiivisuudella tehokkuutta julkisiin palveluihin?
The walk-in clinic as a case study exemplifies the tensions of development in practice.
Terveyskioski toimi tutkimuksessa eräänlaisena ikkunana kehittämisen jännitteisiin.
This study demonstrates that customer responsiveness is a highly contested aim and does not yet improve the efficiency of public services.
Tämä tutkimus osoittaa, että asiakasresponsiivisuus on kiistanalainen tavoite eikä vielä itsestään paranna julkisten palvelujen tehokkuutta, vaan sen toteutuminen edellyttää laajempien yhteiskunnallisten tavoitteiden ja pitkällä aikavälillä realisoituvien välillisten vaikutusten pohtimista.
The study argues that the uncertainty about the means and ends is the distinctive feature of public administration decision-making, especially in public service development.
Tutkimuksen perusteella julkishallinnon päätöksentekoon ja erityisesti julkispalvelujen kehittämiseen liittyy epävarmuutta tavoitteiden ja keinojen suhteesta.
The tensions of customer responsiveness are examined in the context of developing primary care; the dilemma is how to facilitate access while controlling costs.
Tarkastelin julkispalvelujen asiakas- ja kustannusajattelun dilemmaa erityisesti perusterveydenhuollon kehittämisessä; kuinka vastata kansalaisten tarpeisiin helposta pääsystä ja silti hillitä kasvavia kustannuksia.
Customer orientation in public services is part of the management ideology, with the issue appearing to relate to public sector inefficiency.
Julkispalvelujen asiakasorientaation kehittämisideologia näyttää tematisoituvan hallinnon tehottomuuden ongelmana.
The aim is to understand the conflicts and ambiguity between the means and ends of reforms and between the reform rhetoric and action.
Uudistamisen tavoitteiden, keinojen, kehittämispuheen ja -toiminnan välisten ristiriitojen ja monitulkintaisuuden esiin nostaminen auttaa ymmärtämään päätöksenteon rajoittunutta rationaalisuutta ja asiakasresponsiivisuuden parantamisesta syntyviä yllättäviäkin seurauksia.
The pressure for change and the limited human and economic resources may complicate putting customer responsiveness into practice.
Responsiivisuudella tarkoitetaan hallinnon kykyä vastata kansalaisten toiveisiin ja tarpeisiin, mutta rajallisien inhimillisten ja taloudellisten resurssien muutospaineessa periaatteen soveltaminen käytännön kehittämistyössä voi muotoutua toisenlaiseksi.
Using walk-in clinics to demonstrate these tensions, I illustrate the problems that may arise from customer responsiveness to cost control.
Terveyskioskikokeilujen avulla konkretisoin millaisia ongelmia asiakasresponsiivisuuden parantamisesta voi syntyä voimavarojen tehokkaalle hallinnalle.
From the customers’ viewpoint, there is a need for accessible, preventative services and psychosocial support.
Asiakasnäkökulmasta tarvetta on ennaltaehkäiseville, helppopääsyisille palveluille ja psykososiaaliselle tuelle, mutta kustannustehokkuuden paine voi ohittaa asiakasresponsiivisuuden ja johtaa palvelukynnysten korottamiseen.
The aim is to develop customer-oriented public services that respond to public demand in facilitating access.
Asiakasresponsiivisuutta vaaditaan julkishallinnon reformipolitiikassa, jossa tavoitellaan asiakaslähtöisiä, asiakkaiden tarpeisiin vastaavia matalan kynnyksen palveluja.
The articles empirically reflect the healthcare problems between improving customer responsiveness and cost containment.
Artikkeleissani havainnollistin empiirisesti terveydenhuollon asiakasresponsiivisuuden ja kustannushallinnan problematiikkaa Tutkimukseni on luonteeltaan ymmärrystä avaavaa.
The findings of the research are twofold.
Tutkimuksen tulokset ovat kaksitahoisia.
Audit techniques in mental health.
Arviointitekniikat mielenterveystyössä.
Practitioners’ responses to electronic health records and service purchasing agreements
Ammattilaisten suhtautuminen terveydenhuollon tietojärjestelmiin ja ostopalvelusopimuksiin
The practitioners studied represent various occupational groups: social workers, psychologists, doctors, psychiatrists, psychiatric nurses, practical nurses, substance abuse workers and administrative personnel.
Tutkitut työntekijät edustavat eri ammattiryhmiä: sosiaalityöntekijöitä, psykologeja, psykiatreja, erikoistuvia lääkäreitä, psykiatrisia sairaanhoitajia, lähihoitajia, päihdetyöntekijöitä ja hallinnollista henkilökuntaa.
The data were collected through practitioners’ semi-structured interviews (N=23) and team meetings (N=21).
Aineisto koostuu työntekijöiden puoli-strukturoiduista haastatteluista (N=23), tiimipalavereista (N=21) ja organisaatioiden hallinnollisista asiakirjoista (N=24).
The research is the result of five separate and empirical case studies, all corresponding to a common research problem of how audit reshapes mental health practice and, consequently, how practitioners respond to it.
Tutkimus koostuu viidestä empiirisestä tapaustutkimuksesta, jotka kaikki vastaavat yhteiseen tutkimuskysymykseen siitä, miten arviointi muovaa mielenterveystyön käytäntöjä, ja miten työntekijät siihen vastaavat ja reagoivat.
The studies were conducted in three mental health sites situated in specialised outpatient care, supported housing and child psychiatry.
Tapaustutkimukset on tehty kolmessa eri mielenterveystyön organisaatiossa, jotka sijoittuvat erikoissairaanhoidon avopalveluihin, tuettuun asumiseen ja lastenpsykiatriaan.
The first response is adherence to audit, manifesting as code–led rationalisation of practice and deployment of effectiveness rhetoric in professional talk.
Ensimmäinen tapa on arvioinnin noudattaminen, joka ilmenee koodien ohjaamana käytäntöjen tehostamisena ja tehokkuusretoriikan hyödyntämisenä ammatillisessa puheessa.
This was followed by interpretive coding in which the codes were further narrowed and interpreted in the conceptual framework provided by the tradition of analytics of government.
Tätä vaihetta seurasi tulkinnallinen koodaus (interpretive coding), jossa ryhmiteltiin ja tulkittiin koodeja hallinnan analytiikan kehyksessä.
Initial data analysis was performed through descriptive coding, in which references to auditing were identified.
Alustava aineiston analyysi tehtiin kuvailevalla koodauksella (descriptive coding), jossa poimittiin kaikki aineistossa esiintyvät arviointia käsittelevät kohdat.
This doctoral thesis presents qualitative research on practitioners’ responses to new public management (NPM) forms of governance in mental health.
Väitöskirja on laadullinen tutkimus mielenterveysalan työntekijöiden suhtautumisesta uuteen julkisjohtamiseen (new public management).
NPM has led to the creation of complex audit systems that form an essential part of professional practice in social and health care.
Uusi julkisjohtaminen on tuottanut monimuotoisia arviointivälineitä, joista on tullut olennainen osa sosiaali- ja terveyspalveluiden ammattikäytäntöjä.
In the context of Finnish mental health services, the research investigates four local audit instruments that practitioners deal with in their routine work: three electronic health records (one patient record and two administrative records), and an outsourcing contract between a municipality and a service provider (Service Purchasing Agreement).
Tutkin väitöskirjassa seuraavanlaisia suomalaisiin mielenterveyspalveluihin sijoittuvia arviointivälineitä: yhtä potilastietojärjestelmää, kahta hallinnollista tietojärjestelmää sekä kunnan ja palveluntuottajan välille solmittavaa ostopalvelusopimusta.
Each original article shows how audit reinforces particular styles of mental health practice, and inhibits others.
Ensinnäkin kaikki viisi alkuperäistä artikkelia osoittavat sen, että arviointi vahvistaa tiettyjä mielenterveystyön käytäntöjä ja samalla estää toisenlaisia työtapoja.
By making visible the impact of and professional responses to audit techniques, the research contributes to qualitative knowledge on the consequences of the implementation of NPM in human services.
Erittelemällä sekä arvioinnin vaikutuksia käytännöille että ammattilaisten suhtautumistapoja arviointiin tutkimus tuottaa uutta laadullista tietoa uuden julkisjohtamisen toimeenpanosta sosiaali- ja terveyspalveluissa.
This research aims to explore the ways in which practitioners adapt their practice according to these instruments, and the relation between the changes brought by audit and mental health professionals.
Selvitän tutkimuksessa sitä, miten arviointivälineet vaikuttavat päivittäisiin mielenterveystyön käytäntöihin ja miten työntekijät sopeuttavat työtään näiden välineiden mukanaan tuomiin muutoksiin.
Each response has a distinct function for practice and characterises the different reported experiences of audit: it is conceived by practitioners as either an iron cage, a discretionary space or a state of flux, respectively.
Jokainen näistä kolmesta suhtautumistavasta heijastaa työntekijöiden erilaisia kokemuksia arvioinnista: noudattamalla arviointia työntekijät kokevat sen rautahäkkinä (iron cage), vastustaessaan arviointia he kokevat sen ammatillisen harkinnan mahdollistajana (discretionary space) ja suhtautumalla arviointiin strategisesti he kokevat sen epävarmuuden tilana (state of flux), joka kaipaa jatkuvaa tasapainottelua.
The second response is resistance towards audit, which takes the form of subtle opposition and the substitution of audit by other means of recording.
Toinen tapa suhtautua arviointiin on arvioinnin vastustus, joka ilmenee hienovaraisena vastarintana sekä perinteisten dokumentointi- ja kommunikointikeinojen hyödyntämisenä arviointitekniikoiden rinnalla tai niiden sijaan.
Within the frame of this tradition, audit instruments were identified as audit techniques due to their ability to employ various governing techniques which mediate the tents of new public management into everyday practice.
Tämä kehys tarjosi analyysiin näkökulman arviointivälineistä tekniikoina (audit techniques), jotka ohjaavat ammattilaisten toimintaa ja samalla välittävät uuden julkisjohtamisen periaatteita arkisiin käytäntöihin.
This means that the final realisation of audit in practice depends upon practitioners’ choices as they redefine NPM policies on their own terms, rather than the official aims of auditing.
Työntekijöiden vaihteleva suhtautuminen arviointiin osoittaa sen, että arvioinnin toteutuminen käytännössä ei niinkään riipu arvioinnin virallisista tavoitteista, vaan arvioinnin kohteena olevien yksittäisten ammattilaisten valinnoista.
The articles function as case studies, illustrating in particular the micro-level impact of audit techniques on practice.
Artikkelit toimivat tapaustutkimuksina (case studies), joista kukin tuo esiin joko yhden tai useamman arviointitekniikan eri konteksteissa, ja raportoi kullekin tapaukselle ominaisia arvioinnin vaikutuksia.
Building on these effects, the summary section of this dissertation presents a synthesis of case studies by further studying practitioners’ responses to audit.
Toiseksi väitöskirjan yhteenveto-osio sisältää tapaustutkimusten synteesin, joka syventää ymmärrystä arvioinnin mikrotason vaikutuksista nostamalla esiin työntekijöiden toimijuuden – sen, kuinka he itse sopeuttavat työtään arvioinnin vaatimuksiin.
By doing so, audit incites a wide range of distinct responses from practitioners.
Synteesin tuloksina esitetään kolme erilaista tapaa, joilla ammattilaiset suhtautuvat arviointiin.
Far from being only technical procedures with exclusively anticipated goals, local audit instruments affect the core of professional mental health practice in complex ways.
Näin ollen arviointitekniikat ovat paljon muutakin kuin teknisiä välineitä, joiden avulla seurataan ennalta määrättyjen tavoitteiden toteutumista ja tallennetaan työn sisältöjä.
Finally, the third response to audit consists of a changing mixture of adherence and resistance.
Kolmas tapa on strateginen suhtautuminen arviointiin, jossa ammattilaiset tasapainottelevat asiakastyön ja arvioinnin vaatimusten välillä, ja arviointia noudatetaan tai vastustetaan tilannekohtaisesti.
The theoretical background of the dissertation is connected to literature on the relation between everyday life and governance and planning.
Tutkimuksen teoreettinen tausta kiinnittyy arjen käytäntöjen sekä suunnittelun ja hallinnan suhdetta käsittelevään kirjallisuuteen.
Walking is experienced as a rich, continuous, and reciprocal interplay between the walker and the environment he/she occupies.
Kävelyn kokemukset ovat rikasta, jatkuvaa, kaksisuuntaista vuorovaikutusta niiden ympäristöjen kanssa, joissa kävellään.
When developing cities, this potential, which enriches both the walker’s experiences and the urban living environments, should be given as much weight as the other benefits of walking, such as improved health and reductions in CO2 emissions.
Kävelemisen kaksisuuntaisesti yksilön arkea ja kävelyn ympäristöä rikastuttava potentiaali tulisi huomioida sen kehittämistä ohjaavana argumenttina siinä missä terveyshyödyt tai hiilidioksidipäästöjen vähenemä.
The research reveals that the conditions and frames created by urban planning for walking and mobility are flexible and porous.
Tutkimuksessa käy ilmi, että kaupunkisuunnittelun asettamat ehdot ja rajat liikkumiselle ovat joustavia, sidoksissa arjen kokonaisuuteen ja prosessuaalisesti kehittyviä.
Instead, they represent typical Finnish urban environments: suburban and residential neighbourhoods in cities of different sizes (Herttoniemi in Helsinki, and Kauriala and Hirsimäki in Hämeenlinna), and shopping centre environments located both within urban structures (Iso Omena in Espoo) and in an "edge city" (Jumbo in Vantaa).
Hämeenlinnan Kaurialan ja Hirsimäen kaupunginosat, Helsingin Herttoniemen kaupunginosa sekä pääkaupunkiseudun kauppakeskukset Ison Omena ja Jumbo muodostavat kolme tapausta, joissa kussakin nousee esiin oma (erilainen, toinen toistaan täydentävä) tutkimuksellinen näkökulmansa kävelyyn ja sen lupauksiin.
The data connected to the Herttoniemi case supplements the analysis by highlighting the experiential aspects of walking and the manifold practical, sensual, and affectual relationships that walkers create with their environments.
Herttoniemen aineisto nostaa vahvasti esiin kävelemisen kokemuksellisuuden ja kävelijän käytännöllisen, aistimellisen suhteen ympäristöön ja paikkaan.
Walking creates positive experiences for one’s well being, and it has the potential to become a part of one’s future prospects.
Käveleminen saa aikaan myönteisiä vaikutuksia yksilöiden arjessa ja hyvinvoinnissa, ja kävelyn on tätä kautta mahdollista tulla osaksi säännöllistä arkea ja liittyä tulevaisuutta koskeviin tavoitteisiin.
The case study areas are not located in city centres or areas typically seen as ideal pedestrian environments.
Tutkimuskohteeni eivät keskity suurten kaupunkien keskusta-alueille ja perinteisesti ihanteelliseksi kävely-ympäristöksi ajateltuihin kaupunkitiloihin, vaan ne edustavat pikemminkin tyypillisiä suomalaista kaupunkimaisia elinympäristöjä.
In this dissertation, I study the everyday experiences and practices of walking and the relationships they help create with the urban surroundings.
Tutkimuksessani tarkastelen kaupungissa kävelemistä − siihen liittyviä moninaisia kokemuksia ja käytäntöjä arjessa sekä niiden suhdetta kaupunkiympäristöön.
The Potential of Walking in the City: Three Case Studies on Everyday Experiences of Walking and Urban Planning in Finnish Cities
Kolme tapausta kävelijöiden arjesta ja kokemuksista sekä kaupunkisuunnittelusta
For planning and evaluating walkable environments, universal quantitative measures based on physical determinism do not seem to grasp the full complexity of walking.
Siksi käveltävän ympäristön fyysisten piirteiden mittaaminen, joka perustuu siirrettävyyteen ja universaaliin yleistettävyyteen, ei riitä.
Walking creates health benefits for individuals, increases social encounters, and enlivens urban spaces.
Käveleminen voi tuottaa kaupunkiin elävyyttä, ihmisten välisiä kohtaamisia ja julkisempia elämänmuotoja.
Growing sensibilities regarding one’s living environment as well as a feeling of stewardship – i.e. care for one’s environment – represent the potential of walking.
Kävelijän kehittyvä herkkyys ympäristölleen, kävellessä vahvistuvat kokemukset paikkaan kiinnittymisestä sekä syntyvät idut huolenpidolle niin ympäristöstä kuin toisista ihmisistä muodostavat merkittävän kävelemisen lupauksen – myös käveltävien keskusta-alueiden ulkopuolella.
The core question guiding my research is: How do the practices of everyday life shape the relationships between dwellers and the city as well as the continuous formation of the city, which is framed by governance and planning?
Kysymys siitä, kuinka arjen käytännöt muovaavat ihmisten ympäristösuhdetta ja kaupungin muotoutumista suunnittelun ja hallinnan luomien ehtojen puitteissa on työni keskiössä.
There are great expectations surrounding the role of walking in cities due its potential to improve the sustainability, liveability, and public life of cities.
Käveltävyys on viime vuosina noussut yhä voimakkaammin esiin keskusteluissa siitä, kuinka kaupunkeja voitaisiin kehittää kestävämmiksi, terveellisemmiksi ja viihtyisämmiksi paikoiksi elää.
Their skills and agencies can have political potential, and even micro scale experiences – if acknowledged and nurtured – can ideally work as catalysts for larger scale social movements and changes in cities.
Tunnistan tutkimuksessani tilanteita, joissa arkisissa käytännöissä tapahtuu muutoksia tai syntyy kokemuksia, jotka voisivat toimia katalyytteina myös laajemmille liikehdinnöille ja kaupungin muutokselle.
My aim is to consider how urban planning can discover and support the diverse potential of walking in everyday life.
Suunnittelun tulisi huolehtia siitä, että koko arkea kehystävä infrastruktuuri tukee kävelyn ja sitä tukevien kulkumuotojen rutinoitumisen mahdollisuuksia.
Using a case study approach, I focus on everyday situations and the phenomena of walking in three different places.
Tutkin kävelemisen arkikäytäntöjä ja kokemuksia kolmessa tapauksessa käyttäen aineistona asukkaiden kävelyhaastatteluja.
However, the interviews also reveal the skilful and tactical – yet sometimes paradoxical – practices of dwellers when "renegotiating" planned environments for their own purposes.
Haastattelut osoittavat kuitenkin, että myös kävelijöillä on toimijuuden hetkensä ja he ottavat syntyvän ympäristön haltuunsa suunnittelulle ennakoimattominkin tavoin.
This study suggests that flexible, transformable typologies and case studies can offer such tools for urban planning.
Typologiat ja tapaustutkimuksellinen ote tarjoavat vaihtoehtoisia vastauksia dilemmaan.
These ideas shed light on the longer timescales of human-environment relationships that shape – and are also shaped – by the practices of walking.
Herkkyyden ja yhteisyyden käsitteet auttoivat hahmottamaan kävelijän ympäristösidosten muovautumista hetkittäisiä kävelyitä pitemmillä aikajänteillä.
In Hämeenlinna, walking is contextualized as being a part of the everyday mobility practices, travel choices, and utility trips of the city dweller and her/his family.
Hämeenlinnan tapaus kontekstoi kävelemisen osaksi arki- ja hyötyliikkumisen mahdollisuuksien ja kulkumuotojen muotoutumista.
In recognizing the future-oriented potential of walking, urban planning has adopted the concept of walkability to improve and evaluate walking conditions in cities.
Tunnistan suunnittelun dilemmaksi kaksi tärkeää tavoitetta: sekä ohjata kehitystä käveltävämpiin kaupunkiympäristöihin että jättää tilaa kävelemisen arjesta versovien uusien ja ennakoimattomien potentiaalien kasvulle kaupungissa.
In this case, I also analyse planning documents, paying particular attention to the role of planning as a persuasive form of story telling that affects the future possibilities of action, experiences, and agency in everyday life.
Käytän asiakirja-aineistoja selvittämään kaupunkisuunnittelun ja sen prosesseissa kilpailevien tulevaisuuskuvien rooleja kävely-ympäristöjen tuottajana.
The experiences of pedestrians are tightly embedded in the urban living environment, and as such, walking enriches the relationships between urban dwellers and their environment.
Kävelemisen ja siihen sopivien ympäristöjen kehittämisen ajatellaan siis saavan aikaan hyviä vaikutuksia, jotka ulottuvat kaupunkiympäristöjen ja yksilöiden tulevaisuuteen.
My analysis is mainly based on walking interviews.
Analyysissa hyödynsin ensisijaisesti tarjouman käsitteeseen ja rutinoitumiseen liittyviä analyyttisia näkökulmia.
It affords active engagement with the natural, social, and built environment and enhances a sense of belonging.
Kävelijät tavoittelevat ja tuottavat hyviä kokemuksia erilaisissa ympäristöissä aktiivisesti ja taitavasti ja heidän taidoillaan, toimijuudellaan ja kokemuksillaan voi olla poliittista potentiaalia.
Each case introduces specific problems and perspectives on walking as well as the potential of walking in urban environments.
Rutinoituessaan arkeen tietynlaiset liikkumisen tavat ja kulkumuodot myös muuttavat omia mahdollisuuksien ehtojaan.
This means that walking in cities must be interwoven into the everyday life of dwellers in meaningful ways.
Tutkimuskohteissa toteutui kävelemisen maailmoja, joiden moninaista kytkeytymistä ihmisten elämään on vaikea etukäteen ennustaa.