natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The xylem transports water from the soil up to the canopy of even 100-metre tall trees, whereas phloem transport connects the photosynthesis in leaves and the tree metabolic processes, including growth and tree defences against insect and pathogen attacks.
Kuoressa sijaitsevaa sokereita ja muita tärkeitä yhdisteitä kuljettavaa nilasolukkoa pitkin yhteyttämistuotteet liikkuvat lehdistä puun aineenvaihdunnallisiin prosesseihin, varastoihin, kasvuun ja puun puolustukseen.
Pathogenic infections may introduce more rapid changes in tree hydraulic conductance through a decrease in xylem sap surface tension and xylem conductivity during massive invasions of bark beetles that vector blue-stain fungi such as Endoconidiophora polonica.
Äkilliset heikentymiset puun vedenkuljetuksessa voivat olla seurausta veden pintajännityksen laskusta ksyleemisolukossa intensiivisen patogeeni-infektion seurauksena.
Seasonality in soil temperature and soil water content affect soil-to-leaf hydraulic conductance, and stomatal conductance is connected to these seasonal patterns in water transport.
Myös lehtien ilmarakokonduktanssi, ja siten myös puun hiilensidonta, ovat kytköksissä näihin vedenkuljetuskyvyn muutoksiin kasvukauden aikana.
Water deficit results in the closing of leaf stomata and decreasing photosynthetic production, as water and carbon dioxide are exchanged through the stomata between the leaf and ambient air. Phloem transport is driven by turgor pressure gradients generated by the interplay of phloem osmotic concentration and xylem water potential.
Turgorpaine-erot muodostuvat nilan osmolalisuuden, eli osmoottisesti aktiivisten yhdisteiden pitoisuuden, ja ksyleemin vesipotentiaalin yhteisvaikutuksesta.
These pest attacks weaken tree vitality and may also increase tree vulnerability to hydraulic failure in the xylem.
Kaarnakuoriaisten mukana puihin kulkeutuvat sinistäjäsienet kykenevät aiheuttamaan puun vedenkuljetuksessa häiriöitä, mitkä voivat heikentää puun elinvoimaisuutta.
Xylem water potential reflects to osmotic potential and turgor pressure of the inner bark by modifying tissue solute and water content.
Vettä kuljettavan ksyleemisolukon vesipotentiaali ohjailee puun nilasolukon osmolalisuutta ja turgorpainetta päivittäin, veden saatavuutta ja puun haihdutusta mukaillen.
This thesis also supports Münch’s theory that it is plausible to explain phloem transport in conifers in field conditions with osmotic gradients and gravity.
Väitöskirjan tutkimukset tukevat vallitsevaa käsitystä nilakuljetuksen toiminnasta, ns. Münchin nilakuljetusteoriaa, missä osmoottiset pitoisuuserot muodostavat riittävän turgorpaine-eron sokereita tuottavien, tai varastoivien, ja sokereita kuluttavien solukkojen välille.
Furthermore, it provides new information about the short-term effects of natural disturbance on boreal forest C cycling and soil microbiology, which is important for improving understanding of the complexity of the possible impacts of climate change on forest C sequestration.
Lisäksi tutkimus tarjoaa uutta tietoa luontaisten häiriöiden lyhytaikaisista vaikutuksista boreaalisen metsän hiilen kiertoon ja maaperän mikrobiologiaan, mikä on oleellista, jotta ilmastonmuutoksen mahdollisia monimutkaisia vaikutuksia metsien hiilensidontaan voidaan ymmärtää paremmin.
However, environmental factors that predispose forests to disturbance as well as the diverse effects of disturbances on forest C cycling are not fully known.
Metsiä häiriöille altistavista ympäristötekijöistä, sekä häiriöiden monimutkaisista vaikutuksista metsän hiilen kiertoon ei kuitenkaan tiedetä tarpeeksi.
The importance of forests and soil in carbon (C) sequestration and storage is continually increasing with climate change.
Metsien ja maaperän merkitys hiilen sidonnassa ja varastoina korostuu jatkuvasti.
Soil surface autotrophic CO2 effluxes were mostly lower at the disturbed sites than at undisturbed ones.
Autotrofinen maahengitys oli pääosin vähäisempää häiriöalueilla kuin elävien puiden alueilla.
The effects of storm and I. typographus (5–7 years and circa 1–4 years after tree mortality, respectively) disturbance on forest C were studied in P. abies dominated forests that had been left unmanaged after disturbance.
Myrskyn (5–7 vuoden jälkeen) ja kirjanpainajan (noin 1–4 vuotta puustokuoleman jälkeen) vaikutuksia metsän hiileen ja maaperän mikrobeihin tarkasteltiin metsäkuusivaltaisessa myrskyn jälkeen suojellussa metsässä.
The remaining living trees on or in close proximity to the disturbed sites probably mitigated the belowground response to disturbance to some extent.
Kuolleiden puiden joukossa sekä lähialueilla olevat elävät puut todennäköisesti hieman lievensivät häiriöiden aiheuttamia muutoksia metsämaassa.
The most distinct differences in the humus layer microbiology were the lower abundances of tree-symbiotic ectomycorrhizal fungi, and consequently slightly lower microbial and fungal biomasses in the storm and I. typographus disturbed sites in comparison to the undisturbed sites.
Selkeimmät erot maan humuskerroksen mikrobiologiassa olivat pienempi puiden symbionttisten mykorritsasienten rihmaston kasvu, sienibiomassa ja mikrobibiomassahiili myrskyn sekä kirjanpainajan tappamien puiden alueilla verrattuna elävien puiden alueiseen.
This dissertation shows that certain site and soil characteristics predispose trees and forest stands to D. pini and I. typographus infestations, which could help in identifying sites that are susceptible to insect disturbance.
Tämä tutkimus osoittaa, että tietyt maaperä-, pinnanmuoto- ja kasvupaikkatekijät altistavat puita ja metsiköitä pilkkumäntypistiäis- ja kirjanpainajahäiriöille, mikä voi tarvittaessa auttaa kyseisten hyönteisten joukkoesiintymille alttiiden metsäalueiden tunnistamisessa.
Soil surface total and heterotrophic CO2 effluxes, and topsoil C stocks of storm and I. typographus disturbed and undisturbed sites differed little, despite the shift in tree C stocks from living to dead after both disturbances and greater litter detritus C stocks on the I. typographus disturbed sites.
Kokonaismaahengitys, heterotrofinen maahengitys ja pintamaan hiilivarastot eivät juuri eronneet myrskyn tappamien puiden, kirjanpainajan tappamien puiden ja häiriöttömien (elävät puut) alueiden välillä, vaikka molemmilla häiriöalueilla puuston hiilivarastot koostuivat pääosin kuolleista puista ja kirjanpainajan tappamien puiden alueilla oli suurimmat pintakarikkeen hiilivarastot.
Highest cumulative probabilities for severe I. typographus infestation of P. abies were associated with trees growing on sites having an east-facing aspect and the most fertile site types combined with either moderately steep slopes, shallow till soil or high soil C/N ratio.
Suurimmat todennäköisyydet kirjanpainajan voimakkaalle esiintymiselle metsäkuusella löydettiin kaupunkimetsissä puille, jotka kasvoivat itään viettävillä, ravinteikkailla kasvupaikoilla (lehto tai lehtomainen kangas) ja joihin liittyi joko kaltevimpia pinnanmuotoja, ohut moreenimaa tai maaperän korkea hiili/typpi suhde.
Disturbances, such as storms and insect outbreaks, are the drivers of forest functioning, composition and structure, and many of them are predicted to become more common in the future.
Luontaiset häiriötekijät, kuten myrskyt ja hyönteisten joukkoesiintymät, ovat metsän toiminnan oleellisia muokkaajia.
Defoliation of P. sylvestris by D. pini was more severe on sites with soil properties indicating greater fertility (e.g. lower soil C/N ratio and finer textured).
Pilkkumäntypistiäisen aiheuttaman metsämännyn neulaskadon havaittiin olevan talousmetsissä pääosin voimakkaampaa alueilla, joiden maaperätekijät viittasivat korkeampaan ravinteikkuuteen (esim. pienempi hiili/typpi suhde ja suurempi hienojen maapartikkelien osuus).
In this dissertation, stand, site and soil characteristics predisposing forest stands to outbreaks of two common insect species that can cause tree damage and mortality—the common pine sawfly (Diprion pini L.) and the European spruce bark beetle (Ips typographus L.)—were examined, and the impacts of storm and I. typographus disturbance on soil respiration, tree and soil C stocks, and microbial community composition and associated C contents were investigated in forests located in eastern and southern Finland.
Tässä tutkimuksessa tarkasteltiin maaperä-, puusto- ja pinnanmuototekijöitä, jotka altistavat metsiköitä kahden hyönteislajin — pilkkumäntypistiäisen ja kirjanpainajan — joukkoesiintymille ja niistä aiheutuville puustotuhoille Etelä- ja Itä-Suomen metsissä.
Insect and storm disturbance in boreal forests : predisposing site factors and impacts on ecosystem carbon
Lisäksi työssä tarkasteltiin myrsky- ja kirjanpainajahäiriöiden vaikutusta maahengitykseen (maasta vapautuva hiilidioksidivuo), puiden ja maaperän hiilivarastoihin sekä maaperän mikrobiyhteisöjen koostumukseen ja hiilen fraktioihin Etelä-Suomen metsissä.
Any findings of TuV have been rare.
TuV löydökset ovat olleet harvinaisia.
The next important step in BuV studies will be identifying patients with acute primary infection to elucidate the symptoms and clinical picture of the infection.
Seuraava tärkeä askel BuV-infektion tutkimuksissa on löytää potilaita, joilla on akuutti infektio, ja näin taudin oireita ja kliinistä kuvaa voidaan selvittää.
Therefore, it is interesting that CuV DNA was detected significantly more often in the lesional skin biopsies from CTCL patients in Finland than in those of transplant patients or healthy adults.
Siksi olikin mielenkiintoista, että löysimme CuV DNA:ta merkittävästi useammin CTCL-potilaiden syöpänäytteistä kuin elinsiirtopotilaiden tai terveiden aikuisten ihonäytteistä.
This suggests that CuV can persist for decades after primary infection similarly to human parvovirus B19.
Näin ollen on hyvin todennäköistä, että CuV on säilynyt elimistössä vuosikausia akuutin infektion jälkeen samankaltaisesti kuin ihmisen parvorokkovirus (B19V).
In contrast to that of BuV, the CuV seroprevalence was low in all populations analyzed.
Päinvastoin kuin BuV:n kohdalla, CuV:n IgG-seroprevalenssi oli matala kaikissa tutkituissa maissa ja eri potilasryhmissä.
Here, we developed diagnostic methods for detecting viral DNA and IgG antibodies against BuV1-3, TuV and CuV, and analyzed 4300 samples from 11 cohorts on four continents to determine the epidemiology and potential clinical impact of these viruses.
Tässä väitöskirjassa pystytimme diagnostisia menetelmiä BuV1-3-, TuV- ja CuV-DNA:n sekä vasta-aineiden havaitsemiseen ja analysoimme 4300 näytettä yhdestätoista eri kohortista neljältä eri mantereelta selvittääksemme näin uusien virusten epidemiologiaa ja kliinistä merkitystä.
Currently, there are three genotypes of BuV and one genotype each of CuV and TuV.
Tällä hetkellä BuV:sta tunnetaan kolme genotyyppiä ja CuV:sta ja TuV:sta molemmista yksi.
BuVs have been detected mainly in fecal samples, whereas CuV DNA has been detected in skin biopsies of cutaneous T-cell lymphoma (CTCL) and melanoma patients as well.
BuV:ta on havaittu lähes yksinomaan ulostenäytteissä eri puolilla maailmaa, kun CuV DNA:ta on löydetty myös syöpäpotilaiden ihonäytteistä mm. kutaanista T-solulymfoomaa (cutaneous T-cell lymphoma, CTCL) ja melanoomaa sairastavilta potilailta.
One of the main findings in this thesis was the remarkable difference observed in the BuV seroprevalence between different populations: in the Middle East and Africa, the BuV IgG antibodies were detected in 56-85% of the adult population whereas in Finland and in the USA the seroprevalence was very low, <4%.
Eräs väitöskirjan päätuloksista oli havainto BuV IgG-vasta-aineiden yleisyyden suuresta vaihtelusta eri väestöissä: Suomessa ja USA:ssa vain muutamalla prosentilla aikuisista oli vasta-aineita, kun Irakissa, Iranissa ja Keniassa jopa 85% aikuisväestöstä oli BuV-IgG-positiivisia.
As a result, hundreds of novel viruses have been identified, and especially the number of novel small DNA viruses, including parvoviruses, has grown substantially.
Varsinkin pienten DNA-virusten, kuten parvovirusten, määrä on kasvanut merkittävästi.
The BuV DNA was detected in diarrheal fecal samples from both adults and children in Finland, although with low prevalence.
Löysimme BuV DNA:ta suomalaisten ripulipotilaiden ulosteesta sekä aikuisilta että lapsilta, joskin esiintyvyys oli hyvin matala.
The analysis of additional skin biopsies from the CuV DNA-positive patients revealed CuV DNA in every available skin sample, including both healthy and malignant tissue.
Muita kudosnäytteitä analysoitiin kolmelta CuV DNA-positiiviselta potilaalta, ja CuV DNA:ta löytyi kaikista ihonäytteistä riippumatta siitä, oliko näyte terveestä vai sairaasta ihosta.
In Kenya, an age-dependent increase in BuV seroprevalence in children was apparent, and it seems that BuVs are not infecting young children in particular.
Lisäksi havaitsimme, että BuV-IgG-seroprevalenssi kasvoi lapsilla iän myötä ja tulos viittaa siihen, etteivät bufavirukset infektoi erityisesti pieniä lapsia, vaan kaiken ikäisiä.
In addition to the seroprevalence difference, the predominant BuV type varied: it was BuV1 in the Middle East and BuV3 in Kenya.
Lähi-Itä ja Afrikka näyttävätkin olevan BuV:n kotoperäistä aluetta, BuV1:n ollen yleisin virustyyppi Lähi-Idässä ja BuV3:n Keniassa.
Overall, more studies are needed to confirm if TuV truly is a human virus or just accidentally occurring in human samples.
Näin ollen jää edelleen vahvistamatta, onko TuV oikeasti ihmisen virus vai löytyykö virusta vain satunnaisesti ihmisistä, joihin virus on joutunut vahingossa.
However, even if some preliminary disease associations exist, the role of CuV in CTCL or other skin cancers needs further investigations.
Tarvitaankin lisää tutkimuksia, jotta CuV:n merkitys CTCL:ssä ja muissa ihon syövissä selviää.
Many of the animal viruses in this genus are known pathogens: for example, canine parvovirus (CPV) can cause severe gastroenteritis with high mortality among puppies.
Näihin kuuluu esimerkiksi koiran parvovirus, joka aiheuttaa vakavia ripulitauteja ja johon liittyy korkea kuolleisuus pennuilla.
Furthermore, lymph nodes harbored CuV DNA, while the prostate samples were CuV negative.
Lisäksi CuV DNA:ta havaittiin imusolmukkeissa, mutta eturauhasnäytteet olivat negatiivisia.
Our data on the geographical distribution of BuVs will help defining suitable locations for such studies.
Tuloksemme viruksen maantieteellisestä jakautumisesta helpottavat jatkotutkimusten suuntaamista alueille, joissa akuutteja infektioita todennäköisesti esiintyy.
Serological analysis of archived serum samples showed that the patients with CuV DNA in the skin had CuV IgG-antibodies already 5-21 years before the skin biopsies were taken.
Arkistoituja seeruminäytteitä tutkimalla pystyimme osoittamaan, että CuV DNA-positiivisilta henkilöltä löytyi CuV IgG-vasta-aineita jopa 21 vuotta ennen ihonäytteen ottamista.
TuV DNA was not detected in any of the skin tissues, and TuV IgG was detected only in one child and one transplant patient among the serum samples of 1500 individuals ranging four continents.
Emme löytäneet TuV DNA:ta yhdestäkään ihokudoksesta ja vasta-aineita havaitsimme vain yhdellä lapsella ja yhdellä aikuisella elinsiirtopotilaalla.
In the beginning of the 21st century, the development of next generation sequencing (NGS) methods revolutionized the discovery of novel viruses and laid the foundations of a new era in virology.
Vuosituhannen vaihteessa menetelmät syväsekvensointiin ja virusten rikastamiseen kehittyivät suurin harppauksin ja uusien virusten löytäminen erilaisista näytemateriaaleista helpottui merkittävästi.
Although we detected BuV exclusively in diarrheic feces, our results did not strongly support a major role of BuV in gastroenteritis.
Vaikka tulokset eivät viitanneet siihen, että BuV aiheuttaisi gastroenteriittejä ainakaan laajassa mittakaavassa Suomessa, tutkimuksemme olivat ensimmäisiä, jotka osoittivat BuV:n kiertävän Euroopassa ja että BuV-DNA:ta löytyy myös aikuisten näytteistä.
This thesis consists of studies of three novel parvoviruses, bufavirus (BuV), tusavirus (TuV), and cutavirus (CuV).
Tässä väitöskirjassa tutkittiin kolmea uutta parvovirusta, bufavirusta (BuV), tusavirusta (TuV) ja cutavirusta (CuV), jotka kaikki löydettiin syväsekvensointi-menetelmillä lasten ripuliulosteesta vuosina 2012-2016.
This indicates that there is an association between the CuV DNA presence and CTCL, however, it is not known whether this association is causal, accidental or something else.
Tulokset eivät kuitenkaan kerro, oliko CuV taudin syy, seuraus vai oliko virus sattumalta näissä kudoksissa.
These studies were among the first to show BuV circulation in Europe and among adults, and further, the nasal swab is still the only non-fecal human sample containing BuV DNA.
Lisäksi nenän pyyhkäisynäyte on edelleen ainoa näyte, jossa BuV DNA:ta on tavattu ihmisissä muualla kuin ulostenäytteessä.
For this study material consisting of all recorded data by decathletes with a personal best of over 8 500 points from year 1970 to 2019 have been used.
Aineistona käytetään vuonna 1970-2019 yli 8 500 pisteen kymmenottelijoiden kaudenparhai-den ottelusarjassa tehtyjen tuloksien tietoja.
The aim of this study is to see, what makes an elite decathlete.
Tutkielman tavoitteena on tutkia, mikä tekee huippuluokan kymmenottelijaa.
Changes in the decathlete´s profile has been analyzed in four stages (clusters).
Ottelijaprofiilin muutoksia tutkitaan neljässä tasos-sa.
The decathlon is a track and field event that consists of ten single events, which are performed in the same order during two competitive days.
Kymmenottelu on yleisurheilulaji, joka koostu kymmenestä yksilölajista, jotka suoritetaan sa-massa järjestyksessä kahden vuorokauden aikana.
According to the results of the study it seems like the sprint events are of great importance in the decathlon.
Tutkielman tuloksien valossa vaikuttaa siltä, että kymmenottelussa pikajuoksulajit ovat tär-keimmässä roolissa.
The result from each event is according to the official scoring table transformed into points which are then added together and result in the final score.
Kymmenen lajin tulokset pisteytetään viralli-sen pistetaulukon mukaan ja lopputulos on näiden lajien yhteenlaskettu pistemäärä.
The individual development in each event is observed.
Lisäksi tarkastellaan miten henkilökohtaiset kehityskäyrät vertautuvat lajeittain.
Once promoted as the "Nelson Mandela of Turkey", Erdoğan was turned into its "New Sultan" almost overnight.
Aikaisemmin "Turkin Nelson Mandelana" tunnettu Erdoğan muuttui yhdessä yössä "Turkin uudeksi sulttaaniksi".
Turkey’s democratic backsliding under his Justice and Development Party (AKP) government is often raised as a reminder of why all who believe in democracy should protect it against populism and populists in their own societies.
Turkin demokratian alamäki Erdoğanin Oikeus- ja kehityspuolueen (AKP) johdolla nostetaan usein esimerkiksi siitä, miksi kaikkien demokratian kannattajien tulisi suojella yhteiskuntaansa populismia ja populisteja vastaan.
As the case of Erdoğanism demonstrates, populist discourses can reach at such an extreme point that they collapse all social differences into a singular political identity with respect to their articulation through the name of the leader.
Kuten Erdoğanismin tapaus osoittaa, populistiset diskurssit voivat jopa saavuttaa pisteen, jossa sosiaaliset erot kasaantuvat yhdeksi poliittiseksi identiteetiksi, jonka luomisessa poliittisen johtajan nimellä on suuri osa.
But this was not the case until the summer of 2013 when millions took to the streets of Turkey as part of the nationwide anti-government protests.
Turkissakaan tätä suojelutehtävää ei täysin tajuttu ennen vuotta 2013, kun miljoonat kansalaiset ympäri maata osoittivat mieltään kaduilla hallitusta vastaan.
The ruthless suppression of the protests reminded AKP’s liberal-minded supporters at home and abroad of other "populists" with a similar authoritarian streak.
Mielenosoitusten armoton tukahduttaminen antoi AKP:n vapaamielisemmille kannattajille koti- ja ulkomaassa muistutuksen populismin autoritaarisesta piirteestä.
Lately, it has become almost a cliché to label Recep Tayyip Erdoğan as populist.
Viime aikoina Turkin johtajan, Recep Tayyip Erdoğanin, harteille on usein aseteltu populistin viittaa.
On the first level, this dissertation examines the epistemological and ontological roots of the mainstream narrative by asking: How could Erdoğan government turn from beloved democrats into wretched populists overnight?
Väitöskirjassa pyritään avaamaan Turkin valtavirtaa edustavan narrattaviin juuria, kuten: miten on mahdollista että Erdoğanin hallitus muuttui yhdessä yössä demokratian kannattajista populismin viheliäiksi tukijoiksi.
Operationalising a post-foundationalist theory of populism that defines it as a fundamentally neutral rather than necessarily antidemocratic discourse, this dissertation demonstrates that rather than undergoing an ideological metamorphosis, the AKP government has been a consistently populist force from the beginning.
Väitöskirjan keskeinen teesi on että ideologisen metamorfoosin sijaan, AKP on ollut johdonmukaisesti populistinen jo alusta asti.
Promoting itself as an antipopulist "conservative democratic" party that was uniquely capable of overcoming the supposedly constitutive antagonism between the Kemalist centre and Islamist periphery in Turkish politics, the AKP perfectly synchronised itself to the post-political zeitgeist whereby the ultimate goal of politics is conceived to be the realisation of a "politics without antagonisms."
Lisäksi AKP onnistui ylentämään itsensä populismin vastaiseksi, "konservatiivis-demokraattiseksi" puolueeksi, joka oli kykenevä osittain yhdistämään Turkin politiikassa vaikuttavan vastakkainasettelun kemalistien ja islamistien välillä.
In fact, it argues that the moment when the mainstream media and scholarship started to label the party as populist was roughly the time authoritarianism and nativism came to fore much more pronouncedly as its core features, effectively transforming the AKP into a populist radical right party.
Tutkimus väittää että AKP:n autoritaarinen ja nativismiin liittyvä puoli tuli esiin samoihin aikoihin kun valtamedia ja tutkijat alkoivat kutsua AKP:ta populistiseksi puolueeksi.
Though at this extreme point, this dissertation asserts, it would be analytically more correct to categorise such cases not as mainly populist but radical right, for it is the nativist/nationalist and authoritarian—rather than populist—features that primarily determine their discourses.
Väitöskirjassa päädytään johtopäätökseen, että Turkin tapauksessa diskursseja määrittävät enemmän termit "natiivi/kansallismielinen" ja autokraattinen, kuin "populistinen".
Tracing the AKP’s discourse as its trajectory from populism to nativist radical-right has intensified, the empirical part of this dissertation shows that it is indeed possible for populism to take non-emancipatory forms and descent into authoritarianism.
Tutkimuksen empiirinen osa osoittaa, että populistiset puolueet osaavat ottaa emansipaation vastaisia muotoja ja muuttua jopa autoritaariseksi.
On the second level, through an immanent reading of the Laclaudian theory of populism in Turkish case, this dissertation remarks at a significant shortcoming of his model, namely its underlying "emancipatory apriorism" about populism.
Toisella tasolla, tutkimuksessa käsitellään laajasti Laclaun populismin teoriaa olemassa olevan kirjallisuuden valossa.
The reason why most accounts failed to define it as such and instead vehemently supported it as a harbinger of liberal democracy for so long is that the AKP successfully integrated the epistemological framework of their thinking into its own political branding.
AKP siis onnistui yhdistämään politiikassaan epistemologisen kehyksen poliittiseen brandykseen – ja juuri tämä on se syy miksi niin monet epäonnistuivat aluksi näkemään AKP:n populistisen ulottuvuuden.
Work was marked by both change and continuity.
Työtä leimasi sekä muutos että jatkuvuus.