natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The sensitivities of the one-question screen were 65% for the parents’, 68% for the public health nurses’ and 79% for their combined reports; the respective specificities were high.
Yhden kysymyksen seulan sensitiivisyys oli vanhempien arviossa 65 %, terveydenhoitajien arviossa 68 % ja molempien vastaajien yhdistetyssä arviossa 79 %, vastaavat spesifisyysarvot olivat korkeita.
The sensitivity of the adjusted higher cut-off of the SDQ-Fin total score was 90% in parent reports and 70% in teacher reports; the respective specificities were 74% and 66%.
Ylemmän SDQ-Fin katkaisupisteen sensitiivisyys vanhemman kyselylle oli 90 % ja opettajan kyselylle 70 %, vastaavat spesifisyys arvot olivat 74 % ja 66 %.
In the first phase of the study, multi-informant questionnaire assessments were conducted in the context of health check-ups: the SDQs were completed by parents and by preschool and school teachers; the one-question screen was filled in by parents and public health nurses, and children filled in the self-evaluation enquiry.
Tutkimuksen ensimmäisessä vaiheessa koottiin kyselylomakkeita terveystarkastusten yhteydessä: vanhempien ja päivähoidon sekä koulun opettajien täyttämät SDQ -lomakkeet, yhden kysymyksen seula vanhempien ja terveydenhoitajan täyttämänä sekä Lapsen oma-arvio hyvinvoinnistaan -kysely.
The children’s self-evaluation of emotional well-being brought clinically relevant information complementary to adult reports on the risk of mental health problems and especially emotional problems.
Kysymällä lapselta hänen omaa arviotaan hyvinvoinnistaan saadaan kliinisesti merkittävää ja aikuisten arvioita täydentävää tietoa lapsen riskistä psykiatriseen sairastavuuteen ja erityisesti riskistä tunne-elämän ongelmiin.
In the second phase, a stratified subgroup of the participating children (n = 646) were invited to the diagnostic interview of the Development and Well-Being Assessment (DAWBA) after the check-up visit.
Tutkimuksen toisessa vaiheessa määritetty osaotos (n = 646) tutkimukseen osallistuneista kutsuttiin terveystarkastuksen jälkeen lastenpsykiatriseen diagnostiseen arvioon, Kehityksen ja hyvinvoinnin arviointi -haastatteluun (Development and Well-Being Assessment, DAWBA).
Significant and clinically important differences were found in the distributions of the SDQ-Fin scores between parent and teacher reports and between genders and age groups of the children.
SDQ-Fin pistemäärien jakaumissa oli merkittäviä ja tilastollisesti merkitseviä eroja vanhempien ja opettajien arvioissa sekä lasten sukupuolten ja ikäluokkien välillä.
The overall aim of the dissertation was to assess suitable methods for detecting young children’s mental health problems in primary health care in a multi-informant context consisting of the children, their parents, public health nurses and preschool and school teachers.
Väitöstutkimuksen tavoitteena oli tutkia ja arvioida lasten mielenterveysongelmien tunnistamiseen soveltuvia menetelmiä perusterveydenhuollossa yhteistyössä lapsen, vanhempien, terveydenhoitajien ja päivähoidon sekä koulun opettajien kanssa.
The child’s self-evaluation enquiry was evaluated to be an appropriate method and not burdensome in assessing the psychosocial well-being of the children.
Lapsen oma-arvio hyvinvoinnistaan arvioitiin käyttökelpoiseksi ja ei kuormittavaksi menetelmäksi.
The SDQ-Fin had a good capacity for discriminating between the children with low risk and high risk for a psychiatric disorder.
SDQ-Fin erotteli hyvin toisistaan ne lapsiryhmät, joilla oli matala ja korkea psykiatrisen häiriön riski.
The SDQ-Fin can thus be recommended for routine clinical use in the context of children’s regular health check-ups when it is ensured that adequate treatment and help are offered for those children identified with mental health problems.
SDQ-Fin kyselyä voi suositella käytettäväksi lasten terveysseurannassa silloin kun huolehditaan, että oireileville lapsille tarjotaan apua ja asianmukaista hoitoa.
These findings emphasise the necessity of the multi-informant approach in detecting children’s mental health problems using standardised and culturally valid methods.
Tutkimustulosten perusteella on erityisen tärkeää, että lasten mielenterveysongelmien tunnistamisessa huomioidaan usean tahon arviot lapsen tilanteesta käyttämällä standardisoituja menetelmiä, joiden soveltuvuus kyseisessä kulttuurissa on arvioitu.
In addition, the feasibility aspects of the Finnish version of the SDQ (SDQ-Fin) and of the child self-evaluation enquiry were evaluated (III, IV).
Tutkimuksessa arvioitiin myös suomenkielisen SDQ -kyselyn (SDQ-Fin) ja Lapsen oma-arvio hyvinvoinnistaan -kyselyn käyttökelpoisuutta (III, IV).
The parent- and teacher-rated SDQ-Fin was found to be a reliable, valid and feasible method in detecting children’s mental health problems among 4–9-year-olds visiting for regular health check-ups.
Tämä väitöstutkimus osoitti vanhemman ja opettajan vastaaman Vahvuudet ja vaikeudet -kyselyn (SDQ-Fin) olevan luotettava, pätevä ja käyttökelpoinen menetelmä 4─9-vuotiaiden lasten mielenterveysongelmien tunnistamisessa terveystarkastuksissa.
More precisely, the study focused on exploring the psychometric properties of the Strengths and Difficulties Questionnaire (SDQ) among young Finnish children (I, II).
Tutkimus kohdentui Vahvuudet ja vaikeudet -kyselyn (Strengths and Difficulties Questionniare, SDQ) psykometristen ominaisuuksien arviointiin suomalaisilla lapsilla (I, II).
The SDQ-Fin was found to be a feasible method, and it had positive effects on cooperation between the parents and professionals in assessing children’s mental health.
Lisäksi SDQ-Fin kyselyn arvioitiin olevan käyttökelpoinen menetelmä ja lisäävän vanhempien ja työntekijöiden yhteistyötä arvioitaessa lapsen psykososiaalista hyvinvointia.
Thirdly, feedback questionnaires on the feasibility of the SDQ-Fin and the child’s self-evaluation enquiry were collected.
Kolmannessa vaiheessa koottiin kyselylomakkeilla palautetta SDQ-Fin kyselyn ja Lapsen oma-arvio hyvinvoinnistaan -kyselyn käyttökelpoisuudesta.
The one-question screen for parents and public health nurses showed good reliability and validity properties, and it can thus be suggested as a first-stage screening method for professionals evaluating the need for a more comprehensive assessment of the mental status and functioning of the child.
Vanhemman ja terveydenhoitajan yhden kysymyksen seulan hyvät reliabiliteetti ja validiteetti ominaisuudet puoltavat sen käyttöä ensiarviona ohjaamassa terveydenhuollon työntekijän tarkempaa harkintaa lapsen psyykkisen voinnin ja toimintakyvyn tutkimisesta.
The adjusted Finnish cut-offs of the SDQ were defined, and their capacity to identify the children suffering from psychiatric symptoms and disorders was explored (II).
Tutkimuksessa määritettiin SDQ -kyselyn katkaisupistemäärien raja-arvot suomalaisaineistossa ja arvioitiin kyselyn kapasiteettia tunnistaa psyykkisesti oireilevat ja psykiatrisista häiriöistä kärsivät lapset (II).
The SDQ-Fin had accurate reliability properties of internal consistency and inter-rater and test-retest reliability.
Reliabiliteetin eli toistettavuuden osa-alueet toimivat SDQ-Fin -kyselyllä hyvin mittarin sisäisen yhdenmukaisuuden (internal consistency) ja mittaajien välisten arvioiden yhdenmukaisuuden (inter-rater reliability) osalta sekä testi-uusinta tutkimusasetelmassa (test-retest reliability).
The adjusted lower cut-off was 9/10 and the higher cut-off 11/12 for the parent- and teacher-rated SDQ-Fin total scores.
Määritetyt raja-arvot vanhemman ja opettajan SDQ-kyselyn kokonaispistemäärille olivat alemman katkaisupisteen osalta 9/10 ja ylemmän katkaisupisteen osalta 11/12.
As an important clinical implication, the adjusted cut-offs on the SDQ-Fin for young children were defined, and they had a high sensitivity in identifying the children at high risk for a psychiatric disorder.
Näillä katkaisupisteillä SDQ-Fin kyselyllä oli korkea sensitiivisyys kohonneen psykiatrisen häiriön riskin tunnistamisessa.
Values and Value Management in the Police Administration The perspective of the institutional isomorphism
Arvot ja arvojohtaminen poliisihallinnossa Institutionaalisen samanmuotoisuuden näkökulma
The question of the institutional isomorphism are; is the organizations (herein police) isomorphic pressures seen (as Paul DiMaggio and Walter Powell (1983) proposed) in the police values and value management?
Tutkimuksen hypoteesit ovat: a) Näkyvätkö organisaation samanmuotoisuutta synnyttävät paineet (DiMaggion ja Powellin (1983)esittämän mukaisina) poliisin arvoissa ja arvojohtamisessa?
The second question of this research is what the experiences of the police personnel (in the Police department of Pirkanmaa) relate of the values and value management?
2) Mitä poliisin (Pirkanmaan poliisilaitoksen) henkilöstön kokemukset kertovat arvoista ja arvojohtamisesta?
Ans as far as could be seen how these pressures were reflected in values and value management?
b) ja jos, niin miten nämä paineet näkyvät poliisin arvoissa ja arvojohtamisessa?
The first question of this research is how the shared values of the police have developed in to the current form on the basis of internal administration debate?
Tutkimuskysymykset ovat: 1) Miten poliisin arvot ja arvojohtaminen ovat kehittyneet nykyiseen muotoonsa?
The definitions were executed in the National Bureau of Investigation (KRP) and in the supreme command of the police.
Vahvistamista edelsi kaksi laajaa arvomäärittelyä keskusrikospoliisissa (KRP)(2002-2007) ja poliisin johdossa (2004).
The personnel experiences showed that best realized value was justice.
Oikeudenmukaisuus on poliisin vahvin arvo.
In proportion on thin ice was the attention to employee well-being.
Poliisin yhteisistä arvoista heikoimmin toteutui poliisin henkilöstön hyvinvoinnin huomioiminen.
This kind of values is professionalism and service ability, which is not equivalent to the managerialist value as service principle.
Poliisin yhteisesti vahvistetut arvot ovat oikeudenmukaisuus, ammattitaito, palveluperiaate ja henkilöstön hyvinvointi.
the police confirmed the shared values in 2008 and those are synthesis of these definitions.
Poliisin yhteiset arvot vahvistettiin 1.1.2008.
The institutional environment has created pressures to the development of the values and has moulded the police shared values.
Institutionaalisen samanmuotoisuuden paineet näkyvät poliisin arvovalinnoissa ja arvojohtamisen perusteissa.
The briefings and the reforms has reflected to definition of the shared values of the police.
Väitöstutkimuksen tuloksissa korostetaan, että poliisin yhteiset vahvistetut arvot ovat yhdistelmä KRP:n ja poliisin johdon arvotöistä.
In the police expert survey for the year 2015 was criticized the police management of the lax of value-bound.
Tutkimus tarkastelee poliisihallinnon arvokehitystä vuosina 1990 - 2014.
The institutional isomorphic pressures are simultaneous and those will convert depending on the control of government for example in the context of the public admnistration mimetic pressure convert to the coercive pressure in the relation to the management of subordinate.
Uuden institutionaalisen teorian mukaan organisaatioiden samanmuotoistumista tapahtuu kolmen samanmuotoisuuden painemekanismin kautta, jotka ilmentyvät usein yhtäaikaisesti.
In the future internal coercive pressure provides to pay attention to the value management of the police department to confirm the uniformity.
Sisäisen pakkomekanimismin, mikä tutkimuksessa esitetään uutena näkökulmana, vaikutukset arvojohtamiseen edellyttävät jatkotutkimusta.
There were two large definitions of the values before the confirmation of the police values.
Nämä ovat määritelty myös arvojohtamisen perusteiksi.
Varying interpretations may help the reader to see the story in a new light or from a fresh viewpoint.
Erilaiset tulkinnat voivat saada lukijan näkemään kertomuksen uudella tavalla tai uudesta näkökulmasta.
Such episodicity further reinforces the lyrical features of narration.
Tämä episodimaisuus vahvistaa edelleen kerronnan lyyrisiä piirteitä.
The fact that no single truth is given on how things are, but several possible interpretive positions to choose from are made available, helps to activate the reader.
Se, että lukijalle ei esitetä yhtä ainoaa totuutta asioista, vaan tarjotaan useita mahdollisia tulkintapositioita, joista valita, toimii lukijaa aktivoivana keinona.
My study is guided by the principle of dialogicity.
Tutkimuksen rakentumista ohjaa dialogisuuden periaate.
On the practical level they can suggest novel and alternative ways of dealing with death and grief through literature.
Käytännön tasolle ulotettuna nämä tulkinnat ehdottavat uusia, vaihtoehtoisia tapoja käsitellä kuolemaa ja surua kirjallisuuden avulla.
Narrative fiction makes it possible to experience such things imaginatively to which we have no access in real life.
Kertova fiktio antaa mahdollisuuden päästä kuvitteellisesti kokemaan asioita, joihin ihmisellä ei tosielämässä ole pääsyä.
In my view, narrative gaps advance the dialogue between the work that depicts grief and the individual reader s interpretation.
Kerronnan aukkoisuus edistää dialogia surua kuvaavan teoksen ja yksittäisen lukijan tulkinnan välillä.
I understand the dialogue between formal and thematic features to function in this manner.
Tässä mielessä näen dialogin muodon ja temaattisten piirteiden välillä toimivana.
When death is dealt with in the story world of a children s book, the sensitive theme gains distance from the child s everyday reality and the painful topic may become easier to approach.
Kun kuolemaa käsitellään lastenkirjan fiktiivisessä tarinamaailmassa, vaikea aihe etääntyy vähän kauemmas lapsen arjen todellisuudesta ja ahdistavaa asiaa voi olla helpompi lähestyä.
Specifically the analysis of verbal narration often results in an interpretation that remains suspended between different categories and frames without representing any single narrative strategy.
Erityisesti kielellisen kerronnan analyysin lopputuloksena syntyy usein tulkinta, joka jää eri kategorioiden ja kehysten välitilaan edustamatta yhtä tiettyä kerronnallista strategiaa.
The actualization of interactive dialogue is observed on six different levels comprising the following oppositions: 1) theory and interpretation, 2) formal and thematic features, 3) word and image, 4) the scripts of an art form and real life (narrativization as action shifting between artistic conventions and naturalization), 5) the sequentiality and episodicity of picture books, and 6) the work depicting a child s grief and the reality surrounding it.
Vuorovaikutteisen dialogin toteutumista tarkastellaan kuudella eri tasolla, jotka muodostuvat seuraavista vastapareista: 1) teoria ja tulkinta, 2) muodolliset ja temaattiset piirteet, 3) sana ja kuva, 4) taiteenmuodon ja tosielämän skriptit (kerronnallistaminen taiteen konventioiden ja luonnollistamisen välillä liikkuvana toimintana), 5) kuvakirjan sarjallisuus ja jaksollisuus sekä 6) lapsen surua kuvaava teos ja ympäröivä todellisuus.
Death and its companion grief are extremely demanding as themes for children s picture books.
Kuolema ja siihen liittyvä suru ovat lastenkirjan aiheina erittäin vaativia.
The fictional mind may also act a point of comparison and cognitive model that is based on the mind of a grieving child.
Fiktiivinen mieli voi myös toimia vertailukohteena ja kognitiivisena mallina todellisen surevan lapsen mielestä.
The main research questions are: 1) how is the child s experience of grief and longing depicted in picture books on the death of a family member, 2) how does the child s subjective experience emerge through different verbal and visual narrative strategies, 3) where can consolation be found in death themed children s books, and how is the image of the child s survival after the great loss constructed?
Keskeiset tutkimuskysymykset ovat seuraavat: 1) miten lapsen surun ja ikävän kokemusta kuvataan oman perheenjäsenen kuolemaa käsittelevissä kuvakirjoissa, 2) kuinka lapsen subjektiivinen kokemus tulee esiin erilaisten kielellisten ja kuvallisten kerronnallisten strategioiden ja esittämisen kautta, 3) mistä kuolema-aiheisissa lastenkirjoissa löytyy lohdutus, ja kuinka rakentuu kuva lapsen selviytymisestä suuren menetyksen jälkeen?
This evokes the concept of qualia, used in the philosophy of mind to describe what it would be like to feel different emotions and states of mind.
Tässä toteutuu ajatus kvalian käsitteestä, jonka avulla mielenfilosofiassa on kuvattu, miltä tuntuisi kokea erilaisia tunteita ja mielentiloja.
The image is interpreted and becomes significant in relation not only to images preceding it but also those following it.
Kuva saa tulkintansa ja merkityksellistyy suhteessa edeltäviin ja myös seuraaviin kuviin.
In interpreting the descriptions of a child s grief and longing, such interactivity provides an objective which recognizes both structural and thematic features.
Lapsen surun ja ikävän kuvausten tulkinnoissa tavoitteena on vuorovaikutteisuus, jossa sekä rakenteelliset että temaattiset piirteet otetaan huomioon.
Parents, teachers and other persons working with children may well find the results here concretely useful.
Konkreettista hyötyä tästä on esimerkiksi vanhemmille, opettajille ja muille lasten kanssa työskenteleville.
Because of this, instead of systematically classifying narrative forms, my study finds it more useful to try to understand why the narrative has been constructed in a particular way, or what the objective of these narrative solutions may have been.
Tämän vuoksi kerronnan muotojen systemaattista luokittelua mielekkäämpää on ollut pohtia, miksi kerronta on rakentunut niin kuin on ja mihin näillä kerronnallisilla ratkaisuilla mahdollisesti on pyritty.
The different narrative methods employed in the literary works, in their diversity and cognitive multilayeredness, reflect the shapelessness and uncontrollability of grief.
Teoksissa käytetyt erilaiset kerronnan keinot, niiden moninaisuus ja kerronnan kognitiivinen kerroksellisuus heijastelevat surun hahmottomuutta ja hallitsemattomuutta.
Studying the sequentiality of images gives the picture book structure as a whole, making visible it s many dimensions and relations with other media such as cartoons, cinema, music, and theatre.
Kuvien sarjallisuuden tarkastelussa paitsi jäsentyy kuvakirjan kokonaisuus, myös havainnollistuu kuvakirjan moniulotteisuus ja sen yhteydet muihin medioihin: sarjakuvaan, elokuvaan, musiikkiin ja teatteriin.
In my view, analyzing the interaction of verbal and visual representation does not exclude the possibility of studying word and image as separate narrative elements.
Kielellisen ja kuvallisen esittämisen vuorovaikutuksen analyysi ei sulje pois sitä, että sanaa ja kuvaa on mahdollista tarkastella myös erillisinä kerronnallisina elementteinä.
The opportunity to see into the grieving child s mind is born in the constant interaction and interplay of word and image.
Mahdollisuus nähdä surevan lapsen mieleen syntyy kuvan ja sanan kiinteässä vuorovaikutuksessa ja yhteistoiminnassa.
Representation of consciousness, as a basic question of the study of fiction, is centrally important to the study.
Tajunnankuvaus yhtenä fiktion tutkimuksen peruskysymyksenä nousee tarkastelun keskiöön.
By showing the readers the external events and occurrences of the story world, the illustration helps them to secure a position in relation to that world s spatial, temporal, and local frames.
Näyttämällä fiktiivisen maailman ulkoiset tilanteet ja tapahtumat kuvitus auttaa lukijaa asemoimaan itsensä suhteessa tarinamaailman ajallisiin, tilallisiin ja paikallisiin kehyksiin.
On the one hand, one concentrates on verbal and visual devices that aid the reading of the stories as mimetically reliable depictions of the grieving child s world.
Yhtäältä tarkoitus on kiinnittää huomiota sellaisiin kielellisiin ja kuvallisiin keinoihin, jotka helpottavat kertomusten lukemista luotettavina ja mimeettisenä kuvauksina surevan lapsen maailmasta.
In addition, my study gains value from new interpretations born in the sequential analysis of images.
Merkittävää lisäarvoa tutkimukselle tuovat uudet tulkinnat, jotka ovat syntyneet kuvien sarjallisessa analyysissa.
Identifying with the girl flying through the sky or waving to her father on his way to the great beyond are events that the book s illustrations endow the reader with.
Samastuminen taivaalla lentävään tyttöön tai vilkuttaminen tuonpuoleiseen matkaavalle isälle ovat kirjan kuvituksen katsojalle mahdollistamia tilanteita.
On the other hand, one can also observe the kinds of narrative means that are only made possible by fiction and may be specifically helpful in dealing with the death theme.
Toisaalta mielenkiinnon kohteena ovat myös fiktion mahdollistamat kerronnalliset tilanteet, joiden voi olettaa palvelevan erityisesti kuolema-aiheen käsittelyä.
These interpretations are based on a connection between images: when the analysis pans out from the single image toward a wider array of visual material, the significance of the visual context created by the other images grows.
Kun analyysissa irtaudutaan yksittäisestä kuvasta kohti laajempaa kuvallista materiaalia, muiden kuvien muodostaman visuaalisen kontekstin merkitys kasvaa.
Similarly, in plugging the holes of both verbal and visual narration, the readers may in their own way partake in the telling of the story.
Niin verbaalisen kuin visuaalisen kerronnan aukkopaikkoja täyttäessään lukija voi ikään kuin myös itse osallistua tarinan kertomiseen.
For just as the multilayered narrative solutions embedded in my primary texts both test and resist classification refusing ready categorization or narrative box modeling grief and its depiction in narrative fiction appear as thematically versatile.
Aivan samaan tapaan kuin kohdeteosten monitasoiset kerronnalliset ratkaisut vastustavat ja testaavat luokittelua ja lokerointia eivätkä asetu siististi valmiisiin kategorioihin tai kerronnan laatikkomalleihin, temaattisesti suru ja sen kuvaaminen kertovassa fiktiossa on hyvin moniulotteista.
Analyzing the sequentiality of images is therefore proper to studying how the picture book as a whole is constructed.
Kuvien sarjallisuuden analyysi osoittautuu tarkoituksenmukaiseksi tavaksi tutkia kuvakirjan kokonaisuuden rakentumista.
Another major focus is found in the poetics of picture books and illustrated works for which the constant interaction of word and image is essential.
Toinen keskeinen painopistealue on kuvakirjan ja kuvitetun kirjan poetiikka, jossa olennaista on kuvan ja sanan kiinteä vuorovaikutus.
I consider it to be one of my major findings that when the reader focuses on the sequentiality of images, interestingly also its opposite, the episodicity of narration, is foregrounded.
Yhtenä merkittävimmistä havainnoistani pidän sitä, että tarkastelun keskittyessä kuvien sarjallisuuteen, myös sen vastapari, kerronnan jaksollisuus, nousee korostetusti esille.
Tyttö ja naakkapuu is the first entry in Jalonen and Louhi s picture book trilogy, followed by Minä, äiti ja tunturihärkki (2005, translated as Tundra Mouse Mountain by J. M. Ledgard) and Revontulilumi (2006, Northern Lights Snow ).
Tyttö ja naakkapuu on Jalosen ja Louhen kuvakirjatrilogian ensimmäinen osa, jota ovat seuranneet teokset Minä, äiti ja tunturihärkki (2005) sekä Revontulilumi (2006).
As regards visual narration, my analysis focuses on both the narrative devices employed by a single image and sequence of images as a story.
Visuaalisen kerronnan osalta analyysi keskittyy sekä yksittäisen kuvan kertoviin keinoihin että kuvien sarjaan kertomuksena.
In my research, the grieving child of the story world gives the reader someone to identify with someone who, at its best, may even provide a peer support figure for the child grieving for her own loss in real life.
Tällöin tarinamaailman sureva lapsi tarjoaa tärkeän samastumiskohteen, joka parhaimmillaan muodostuu jopa eräänlaiseksi kirjalliseksi tai kuvalliseksi vertaistueksi todellisessa elämässä omaa menetystään surevalle lapselle.