natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In Solar-system studies, the light-scattering methods are employed when interpreting observations of atmosphereless bodies such as asteroids, atmospheres of planets, and cometary or interplanetary dust.
Aurinkokunnan tutkimuksessa valonsirontamenetelmiä käytetään tulkittaessa havaintoja ilmakehättömistä kappaleista kuten asteroideista, planeettojen ilmakehistä, komeettapölystä ja planeettojen välisestä pölystä.
Especially for products such as paint and paper, the ability to obscure the background and to reflect light is of utmost importance.
Eteenkin maalin ja paperin kaltaisille tuotteille niiden kyky heijastaa valoa on tärkeää.
Different implementations of the discrete-dipole approximation are compared in the thesis and the results provide practical guidelines in choosing a suitable code.
Ns. discrete-dipole approximation menetelmän eri toteutuksia vertaillaan tässä väitöskirjassa, ja tulokset antavat käytännön ohjenuoran sopivan ohjelmiston valintaan.
Light scattering in random media with wavelength-scale structures : astronomical and industrial applications
Valon sironta väliaineessa jossa on aallonpituusluokan satunnaista rakennetta : tähtitieteellisiä ja teollisia sovelluksia
These methods are computationally demanding, thus the speed and accuracy of the methods play a key role.
Menetelmät ovat laskennallisesti raskaita, joten nopeus ja tarkkuus ovat tärkeitä.
In astronomy, the light scattered or absorbed by a distant object can be the only source of information.
Tähtitieteessä kaukaisista kohteista sironnut tai niihin absorpoitunut valo voi olla ainoa niistä saatava informaatio.
High-grade papers are evaluated based on their brightness, opacity, color, and gloss.
Korkealaatuiset paperit arvioidaan niiden kirkkauden, värin ja kiillon mukaan.
Our Earth is constantly monitored from artificial satellites at different wavelengths.
Omaa maapalloamme havainnoidaan joka hetki useista satelliiteista.
The light-scattering methods presented in this thesis solve rigorously the interaction of light and material with wavelength-scale structures.
Väitöskirjassa esitetyt valonsirontamenetelmät pystyvät ratkaisemaan tarkasti valon ja aallonpituusluokan rakennetta omaavan materiaalin vuorovaikutuksen.
With paper, for instance, pilot experiments with an actual paper machine can be very time- and resource-consuming.
Esimerkiksi paperikoneella tehtävät kokeet voivat olla hitaita ja kalliita.
In addition, a novel method is presented for the numerical computations of orientation-averaged light-scattering properties of a particle, and the method is compared against existing techniques.
Lisäksi esitellään uusi menetelmä partikkelin valonsironnan numeeriseen orientaatio-keskiarvoistukseen, ja sitä verrataan muihin tekniikoihin.
However, the same methods can be applied in light-scattering studies of Solar-system regoliths or cometary dust, or in any remote-sensing problem involving light scattering in random media with wavelength-scale structures.
Samoja menetelmiä voidaan käyttää myös Aurinkokunnan regoliitin tai komeettapölyn valonsirontatutkimuksessa, samoin kuin missä tahansa muussa kaukokartoitusongelmassa jossa sirontaa tapahtuu satunnaisessa väliaineessa jossa on aallonpituusluokan rakennetta.
The satellite-based remote sensing is, however, superior in the sense of speed and coverage if only the scattered signal can be reliably interpreted.
Maassa mittauksia voidaan suorittaa myös paikan päällä, mutta satelliiteista tehtävä kaukokartoitus tarjoaa ylivoimaisen nopean ja kattavan menetelmän, kunhan signaalia osataan luotettavasti tulkita.
Various techniques for modeling the scattering media are presented and the results are applied to optimizing the structure of paper.
Väitöskirjassa käsitellään sirottavan aineen mallinnusta, ja tuloksia käytetään paperin rakenteen optimointiin.
Light scattering, or scattering and absorption of electromagnetic waves, is an important tool in all remote-sensing observations.
Valon sirontaa, tai yleisemmin elektromagneettisen säteilyn sirontaa, nähdään kaikissa kaukokartoitushavainnoissa.
Its use, however, is associated with adverse effects which increase the patients risk of conditions such as diabetes and coronary heart disease.
Yhdistelmähoitoon liittyy kuitenkin vakavia sivuvaikutuksia, jotka lisäävät potilaiden riskiä sairastua mm. diabetekseen ja sepelvaltimotautiin.
Perhaps the most stigmatizing side effect is lipodystrophy, i.e., the loss of subcutaneous adipose tissue (SAT) in the face, limbs and trunk while fat accumulates intra-abdominally and dorsocervically.
Yksi leimaavimpia sivuvaikutuksia on lipodystrofia eli ihonalaisen rasvakudoksen häviäminen (lipoatrofia) kasvoista, raajoista ja vatsalta samalla kun rasvaa kertyy ylen määrin vatsaonteloon ja niskaan.
Body composition was measured by magnetic resonance imaging and dual-energy X-ray absorptiometry, and liver fat content by proton magnetic resonance spectroscopy.
Verisuonijäykkyys tutkittiin pulssiaaltoanalyysilla, kehon koostumus mitattiin kaksienergisella röntgenabsorptiometria- sekä magneettikuvaantamisella ja maksan rasvapitoisuus protonispektroskopialla.
Conclusions: Long-term cART is associated with increased arterial stiffness and, thus, with higher cardiovascular risk.
Johtopäätökset: HIV:n hoitoon käytettyjen lääkkeiden pitkäaikaiskäyttö lisää verisuonien jäykkyyttä ja siten potilaiden riskiä sairastua sydän- ja verisuonitauteihin.
Results: Duration of antiretroviral treatment and cumulative exposure to NRTIs and protease inhibitors, but not the presence of cART-associated lipodystrophy, predicted AgIHR independent of age and blood pressure.
Tulokset: HIV-lääkityksen kesto, mutta ei lipodystrofia, altistaa verisuonien jäykistymiselle iästä ja verenpainetasosta riippumatta.
Aims: To investigate whether i) cART or lipodystrophy associated with its use affect arterial stiffness; ii) lipoatrophic SAT is inflamed compared to non-lipoatrophic SAT; iii) abdominal SAT from patients with compared to those without cART-associated lipoatrophy differs with respect to mitochondrial DNA (mtDNA) content, adipose tissue inflammation and gene expression, and if NRTIs stavudine and zidovudine are associated with different degree of changes; iv) lipoatrophic abdominal SAT differs from preserved dorsocervical SAT with respect to mtDNA content, adipose tissue inflammation and gene expression in patients with cART-associated lipodystrophy and v) whether uridine can revert lipoatrophy and the associated metabolic disturbances in patients on stavudine or zidovudine based cART.
Tavoitteet: Tutkia liittyykö yhdistelmähoitoon tai sen käyttöön liittyvään lipodystrofiaan verisuonien jäykistymistä, onko lipoatrofinen rasvakudos tulehtunutta verrattuna ei-lipoatrofiseen rasvakudokseen, eroaako lipoatrofinen ei-lipoatrofisesta rasvakudoksesta mm. mitokondriomäärän ja aineenvaihduntaan vaikuttavien geenien ilmentymisen suhteen sekä poikkeaako lipodystrofiassa paremmin säilyvä niskan rasva häviävästä vatsan ihonalaisrasvasta ja onko se mahdollisesti ruskeata rasvaa.
Introduction: Combination antiretroviral therapy (cART) has decreased morbidity and mortality of individuals infected with human immunodeficiency virus type 1 (HIV-1).
Johdanto: Ihmisen immuunikatoviruksen (HIV) hoitoon käytetyt lääkeyhdistelmät ovat vähentäneet HIV-positiivisten henkilöiden sairastuvuutta ja kuolleisuutta.
The greatest difference in gene expression between dorsocervical and abdominal SAT is in expression of transcriptional regulators, homeobox genes, which might explain the differential susceptibility of these adipose tissue depots to cART-induced toxicity.
Niskan ja vatsan ihonalaisrasvan merkittävin ero on elinkehitystä ohjaavissa geeneissä, mikä voi selittää kudosten erilaisen alttiuden lääkkeiden sivuvaikutuksille.
Subjects and methods: 64 cART-treated patients with (n=45) and without lipodystrophy/-atrophy (n=19) were compared cross-sectionally.
Menetelmät: Tutkimuksiin osallistui 64 HIV-positiivista yhdistelmähoidettua potilasta, joista 45:lla oli ja 19:lla ei ollut kehittynyt lääkitykseen liittyviä rasvakudoksen muutoksia.
The efficacy and safety of uridine for the treatment of cART-associated lipoatrophy were evaluated in a randomized, double-blind, placebo-controlled 3-month trial in 20 lipoatrophic cART-treated patients.
Uridiinin tehoa lipoatrofian hoidossa arvioitiin 3kk satunnaistetussa lumelääkekontrolloidussa tutkimuksessa, johon osallistui 20 HIV-positiivista yhdistelmähoidettua lipoatrofista henkilöä.
Uridine is able to increase peripheral SAT in lipoatrophic patients during unchanged cART.
Uridiini on tehokas hoito HIV-potilaiden lipodystrofiaan muuttumattoman yhdistelmähoidon aikana.
There is no known effective treatment for cART-associated lipodystrophy during unchanged antiretroviral regimen in humans, but in vitro data have shown uridine to abrogate NRTI-induced toxicity in adipocytes.
Lipodystrofiaan ei ole tehokasta hoitoa, ellei HIV-lääkitystä muuteta, mutta esim. uridiini on ollut lupaava apu solumallitutkimusten valossa.
Uridine increased limb fat and its proportion of total fat, but had no effect on liver fat content and markers of insulin resistance.
Uridiini lisää ihonalaisrasvan määrää lipoatrofisilla potilailla, mutta ei vaikuta maksan rasvapitoisuuteen tai insuliiniherkkyyteen.
Preserved dorsocervical SAT of patients with cART-associated lipodystrophy is less inflamed than their lipoatrophic abdominal SAT, and does not resemble brown adipose tissue.
Lipodystrofiassa säilyvä/lisääntyvä niskan rasva on vähemmän tulehtunutta kuin herkemmin häviävä vatsan ihonalaisrasva eikä se ole ruskeata rasvaa.
Expression of genes involved in adipogenesis, triglyceride synthesis and glucose disposal was lower and of those involved in mitochondrial biogenesis, apoptosis and oxidative stress higher in SAT of patients with than without cART-associated lipoatrophy.
Lipoatrofisessa rasvakudoksessa tulehdukseen liittyvien geenien ilmentyminen ja tulehdussolujen määrä ovat lisääntyneet, kun taas mitokondriomäärä sekä rasvasolujen muodostumiseen ja toimintaan liittyvien geenien ilmentyminen vähentyneet verrattuna ei-lipoatrofiseen rasvakudokseen.
As mtDNA is depleted even in non-lipoatrophic dorsocervical SAT, lipoatrophy is unlikely to be caused directly by mtDNA depletion.
Koska mitokondrioiden vähyys on todettavissa niskarasvassa myös sellaisilla lipodystrofisilla henkilöillä, joilla se on säilynyt atrofialta, mitokondriokatoa ei voida pitää lipoatrofiaa suoraan aiheuttavana tekijänä.
The greatest difference in gene expression between dorsocervical and abdominal SAT, irrespective of lipodystrophy status, was in expression of homeobox genes that regulate transcription and regionalization of organs during embryonal development.
Niskan ja vatsan alueen ihonalaisrasva eroaa eniten ns. homeobox-geenien ilmentymisessä eli sellaisten geenien, jotka määrittelevät kudosten sijainnin ja ominaisuudet sikiökehityksen varhaisvaiheessa.
Despite being spared from lipoatrophy, dorsocervical SAT of lipodystrophic patients had lower mtDNA than the phenotypically similar corresponding depot of non-lipodystrophic patients.
Lipodystrofisten henkilöiden niskan rasvassa on vähemmän mitokondrioita kuin ei-lipodystrofisten henkilöiden niskan rasvassa, vaikka kudokset ovat ulkoisesti samannäköisiä.
Nucleoside reverse transcriptase inhibitors (NRTI) have been implicated to cause lipoatrophy via mitochondrial toxicity.
Useiden HIV:ta vastaan suunnattujen lääkeaineiden on epäilty aiheuttavan lipodystrofiaa mm. tuhoamalla mitokondrioita, solujen energiatehtaita .
The pathogenesis of cART-associated lipodystrophy is obscure.
Lipoatrofinen rasva on tulehtunut ja sen mitokondriovarannot vähentyneet.
Adipose tissue composition and inflammation were assessed by histology and immunohistochemistry.
DNA:n monistustekniikalla ja kudosleikevärjäyksin.
Gene expression and mtDNA content in SAT were assessed by real-time polymerase chain reaction and microarray.
Rasvakudosnäytteet otettiin potilaiden vatsan ja niskan ihoalaisrasvasta ja niistä mitattiin eri geenien ilmentymistä sekä mitokondrioiden ja tulehdussolujen määrää mm.
Gene expression studies revealed a broader impact of src transformation than mere continuous activity of src-kinase.
Geenien aktiivisuusmäärityksissä src-syöpägeenin vaikutus oli enemmän kokonaisvaltainen kuin pelkkä src-kinaasin jatkuva aktiivisuus.
The development of three-dimensional (3D) cell culture methods enables the cells to grow and to be studied in a more natural environment.
Kolmiulotteisten soluviljelymallien kehitys on mahdollistanut solujen tutkimisen enemmän luonnollisessa ympäristössään.
Novel 3D cell culture models and imaging techniques were created for the study.
Työtä varten kehitettiin uusia soluviljely- ja kuvantamismenetelmiä.
Surprisingly, changing the culture conditions from 2D to 3D affected also gene expression considerably.
Myös viljely-ympäristön muuttaminen kaksiulotteisesta kolmiulotteiseksi muuttaa geenien aktiivisuutta.
Most advances in cancer biology have been achieved by using two-dimensional (2D) cell culture models, in which the cells are cultured on flat surfaces as monolayers.
Nykytieto pohjautuu suurimmaksi osaksi tuloksiin, jotka on saatu käyttämällä kaksiulotteisia soluviljelymalleja eli viljelemällä soluja joko soluviljelymaljalla tai siihen tarkoitetussa pullossa.
Src-transformation disturbed the polarization of the epithelium by disrupting cell adhesion, and sensitized the cells to their environment.
Src-syöpägeeni häiritsee solun erilaistumista ja herkistää ne ympäristönsä vaikutukselle.
Temperature-Sensitive Src-Transformed Mdck Cells nn 3d Cultures as a Model of Malignant Transformation of Epithelial Cells
Src-transformoidun munuaisen solut kolmiulotteisissa soluviljelmissä rauhassyövän mallina
Attention was focused especially on confocal microscopy and live-cell imaging.
Erityinen mielenkiinto oli säilyttää kolmiulotteinen rakenne konfokaalimikroskooppia käyttämällä ja kehittämällä elävien solujen kuvantamismenetelmä.
This study investigates src-transformed cells in 3D cell cultures as a model for malignant transformation.
Tutkimuksen tarkoituksena on tarkastella src-syöpägeenin aiheuttamaa rauhassolujen muuntumista syöväksi kokeellisissa kolmiulotteisissa soluviljelymalleissa.
The microarray hit survivin, an inhibitor of apoptosis, played a crucial role in the survival and proliferation of src-transformed cells.
Ohjelmoidun solukuoleman estäjä surviviini-proteiinilla näyttäisi olevan merkittävä rooli solujen jakaantumisen ja ohjelmoidun solukuoleman välttämisen säätelyssä.
Cadherins form adherens junctions.
Syövissä erilaistuneen kudoksen rakenne muuttuu.
In 3D, the genes regulating cell division, inhibition of apoptosis, cell metabolism, mitochondrial function, actin cytoskeleton and mechano-sensing proteins were altered.
Kudosten normaalin toiminnan kannalta solujen jakaantumisen, erilaistumisen ja ohjelmoidun solukuoleman tasapaino on tärkeää.
It promotes cell motility and survival.
Kyseisen mallin etuja ovat mm. sen helppokäyttöisyys ja edullisuus.
How does their expression correlate with impaired mitochondrial function in transformed cells?
Huonoina puolina ja käyttöä rajoittavana tekijänä voidaan mainita, ettei se ei kuvaa luotettavasti solujen käyttäytymistä mutkikkaammassa elimistössä.
Filling of the luminal space is a hallmark of early epithelial tumors in tubular and glandular structures.
Kudostasolla rauhasen täyttymis-ilmiötä pidetäänkin yhtenä syövän ensimerkeistä.
The equilibrium between cell proliferation, differentiation, and apoptosis is crucial for maintaining homeostasis in epithelial tissues.
Tämä johtuu pitkälti solujen jakaantumisen ja ohjelmoidun solukuoleman säätelyn häiriintymisestä, joka mahdollistaa rauhastiehyiden ja rauhasten täyttymisen elävillä soluilla.
In carcinogenesis, the differentiated architecture of an epithelial layer is disrupted.
Syöpää on tutkittu pitkään käyttämällä erilaisia soluviljelymalleja.
It is found in focal and adherens junctions of cultured cells.
Tutkimus on tuonut myös tärkeää uutta tietoa eri viljelymallien vaikutuksesta tutkittavien solujen käyttäytymiseen.
Prostate cancer is one of the most prevalent cancer types in men.
Eturauhassyöpä on miesten yleisimpiä syöpätyyppejä.
To our knowledge, we are the first to report isolation of human primary seminal vesicle cells.
Tietojemme mukaan tässä tutkimuksessa käytettiin ensimmäistä kertaa ihmisen seminaalivesikkeliepiteelin primaarisoluja.
Prostate and seminal vesicles are part of the male reproductive system.
Eturauhanen ja seminaalivesikkelit kuuluvat miehen lisääntymiselimistöön, ja ne ovat rakenteellisesti ja toiminnallisesti samankaltaisia.
One of the major DNA - damage inducible pathways, mediated by the ATM kinase, was robustly activated in all main cell types of both tissues.
DNA:n kaksoissäiekatkokset käynnistivät tärkeän vauriontunnistusreitin molempien kudosten kaikissa pääsolutyypeissä.
Approximately fifty primary seminal vesicle carcinomas have been reported worldwide.
Seminaalivesikkelikudoksen syöpä on kuitenkin äärimmäisen harvinainen, ja maailmanlaajuisesti on julkaistu vain noin 50 tapausta.
This suggests that prostate epithelium is most vulnerable to accumulating genomic aberrations under conditions where it needs to proliferate, for example after inflammatory cellular damage.
Löydöksiemme perusteella on mahdollista, että eturauhasepiteeli on erityisen altis DNA-vaurioiden virheelliselle korjaukselle silloin, kun epiteelisolukko uudistuu, esimerkiksi tulehduksen aiheuttaman epiteelivaurion jälkeen.
The development of prostate tumors is known to require androgen exposure, and several pathways governing cell growth are deregulated in prostate tumorigenesis.
Sen kehittyminen vaatii mieshormonialtistusta ja DNA-vaurioiden aiheuttamia muutoksia useissa solun kasvua säätelevien reittien toiminnassa.
In this work, we set up novel ex vivo human tissue culture models of prostate and seminal vesicles, and used them to study how DNA damage is recognized in normal epithelium.
Tässä työssä selvitimme, miten normaali eturauhanen ja seminaalivesikkeli tunnistavat DNA-vaurioita.
Recent genetic studies have revealed that complex gene fusions and copy - number alterations are frequent in prostate cancer, a unique feature among solid tumors.
Viimeaikaisten tutkimusten mukaan virheet DNA:n kaksoissäiekatkosten korjauksessa voivat johtaa eturauhassyövässä tyypillisten geneettisten muutosten syntyyn.
The events leading to the gene fusions in prostate cancer are under rigorous studies, as they not only shed light on the basic pathobiologic mechanisms but may also produce molecular targets for prostate cancer treatment and prevention.
Ymmärrys näihin muutoksiin johtavista mekanismeista solussa auttaa eturauhassyövän hoidon kehittämisessä ja syövän ennaltaehkäisyssä.
This indicates that p53 protein function is under different control mechanisms in the two cell types, which together with proficient cell cycle checkpoints may be crucial in protecting seminal vesicles from endogenous and exogenous DNA damaging factors and, as a consequence, from carcinogenesis.
Tätä eroa voi selittää se, että seminaalivesikkelien epiteelisoluissa kaksi solunjakautumista DNA-vaurion jälkeen säätelevää proteiinia, p53 ja Wee1A, toimivat aktiivisemmin.
In order to study how prostate and seminal vesicle epithelial cells are able to activate DNA damage induced cell cycle checkpoints, we used primary cultures of prostate and seminal vesicle epithelial cells.
Tätä tarkoitusta varten pystytimme uudenlaiset eturauhas- ja seminaalivesikkelikudosleikkeiden viljelymenetelmät, joihin aiheutimme DNA-vauriota säteilytyksellä tai kemikaaleilla.
Surprisingly, human prostate epithelial cells did not activate cell cycle checkpoints after DSBs in part due to low levels of Wee1A, a kinase regulating CDK activity, while primary seminal vesicle epithelial cells possessed proficient cell cycle checkpoints and expressed high levels of Wee1A.
Vastoin odotuksia havaitsimme, että eturauhasen epiteelisoluissa DNA-vaurio ei hidasta solunjakautumista, kun taas seminaalivesikkeliepiteelisoluissa solunjakautumisen hidastusvaste toimii.
The differentiated, non - replicating cells of both tissues were able to recognize DSBs, but under proliferation human prostate epithelial cells had deficient activation of the DNA damage response.
Lisäksi halusimme tutkia, miten eturauhasen ja seminaalivesikkelin epiteelisolut vastaavat DNA:n kaksoissäiekatkoksiin silloin kun ne jakautuvat aktiivisesti.
In general, ex vivo culturing of human tissues provided unique means to study differentiated cells in their relevant tissue context, and is suited for testing novel therapeutic drugs before clinical trials.
Kudosleikemallissa jakautuvia soluja on vähän, joten selvitimme tätä kysymystä eturauhas- ja seminaalivesikkeliepiteelin primaarisolumalleissa.
These data indicate that two very similar organs of male reproductive system do not respond to DNA damage similarly.
Yllättäen osa vauriosignaalia välittävistä proteiineista ei kuitenkaan toiminut samalla tavalla molempien kudosten kahdessa eri epiteelisolutyypissä.
The effects of these parameters on N processes were investigated in the northern Baltic Sea sediments.
Luonnollista typenpoistoa tutkittiin myös eteläisen Itämeren hapettomissa syvänteissä.
However, the N removal in the water column appeared to be limited by low substrate availability, because the water at the depths at which the substrate producing nitrification process occurred, rarely mix with the water at the depths at which N removal processes were found.
Mittaukset osoittivat, että Itämeren syvänteiden hapettomassa vedessä on huomattava typenpoistopotentiaali, mutta potentiaali toteutuu vain kun syvänteiden hapelliset ja hapettomat vesimassat sekoittuvat keskenään.
Subsequently, the limited nitrate (NO3-) availability inhibited denitrification.
Lisäksi tulokset vahvistavat typpikuormituksen vähentämisen tarpeellisuutta rehevöitymisen ehkäisyssä.
The Baltic Sea is one of the largest brackish water bodies in the world.
Rehevöitynyt Itämeri- Typpiravinteiden poistokyky Suomenlahdella on heikentynyt Itämeri on yksi maailman rehevöityneimmistä meristä.
However, the results of this study suggest the opposite because bottom water hypoxia (O2< 2 ml l-1) decreased the denitrification rates in sediments.
Tutkimuksen tulokset osoittivat, että pohjasedimentin luonnollinen typenpoistokyky Suomenlahdella vaihtelee huomattavasti vuodenajoittain ja on pienimmillään keväällä, jolloin typpikuormitus valuma-alueelta on suurinta.
Overall, the natural N removal capacity of the northern Baltic Sea decreased compared to values measured in mid 1990s and early 2000.
Vastaava mekanismi fosforiravinteen suhteen osoitettiin jo 40-luvun alkupuolella.
Such interfaces allow the close coupling between the oxic nitrification process, and anoxic denitrification and anaerobic ammonium oxidation (anammox) processes that lead to the formation of molecular nitrogen gas.
Tutkimuksessa osoitettiin rehevöitymisestä aiheutuvan pohjan happikadon pienentävän luonnollista typenpoistokykyä ja kiihdyttävän typen varastoitumista pohjasedimentteihin.
The excess N loads can be mitigated by microbe mediated natural N removal processes that are found in the oxic-anoxic interfaces in sediments and water column redoxclines.
Typpiravinteiden rehevöittävän vaikutuksen on ajateltu vähenevän luonnollisesti meren mikrobiprosesseissa.
During summer months when the sediment organic content is at its highest, nitrification and denitrification reach their maximum rates.
Yhdeksänkymmentäluvun puolivälissä, jolloin Suomenlahden pohjan happitilanne oli nykyistä parempi, luonnollinen typenpoisto vähensi noin kolmanneksen maalta tulevasta typpikuormasta.
The roles of nitrification and nitrate reduction pathways in nitrogen cycling of Baltic Sea
Väitöstutkimuksessa selvitettiin typpeä poistavien mikrobiprosesseiden merkitystä ja niitä sääteleviä tekijöitä Suomenlahdella ja eteläisellä Itämerellä.
The excess human induced N load from the drainage basin has caused severe eutrophication of the sea.
Yksi tärkeimmistä rehevöitymistä aiheuttavista tekijöistä on valuma-alueelta tuleva liiallinen typpiravinteiden määrä.