natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The starting point of my research is to treat action research as a textual or rhetorical construction, and its texts as the site where particular ideals and ideologies for its practices are 'written into being'.
Kirjoittaja valottaa toimintatutkimuksen historiaa ja metodisia lähtökohtia sekä tutkijan roolissa ja kenttätyössä ilmeneviä jännitteitä ja ristiriitoja.
The rhetorical construction of action research is approached through an analysis of two types of data: methodological texts and letters written by action researchers.
Toimintatutkimus sopii sekä metodioppaaksi opiskelijoille että työvälineeksi erilaisissa kehittämishankkeissa toimiville tutkijoille.
MicroRNAs in the Etiology and Pathophysiology of Atherosclerosis
Mikro-RNA:t valtimokovettumataudin etiologiassa ja patofysiologiassa
Background: Cardiovascular diseases (CVDs), often of atherosclerosic origin, are the leading cause of death worldwide.
Sydän- ja verisuonitaudit, joiden taustalla on usein valtimokovettumatauti, ovat suomalaisten yleisin kuolinsyy.
The miRNA expression profile of advanced atherosclerotic plaques was shown to differ significantly in comparison to healthy control arteries: hsa-miR-21-5p,-210-3p, -34a-5p, -146a-5p and -146b-5p being the most up-regulated miRNAs in atherosclerotic plaques.
Mikro-RNA:iden miR-21-5p, -34a-5p, -146a-5p, -146b-5p ja -210-3p ilmentyminen erosi eniten terveen ja sairaan valtimon välillä.
Humans have been predicted to have 2579 mature miRNAs, which have been shown to exert a crucial role in the normal development and function of the individual but also in many pathological states.
2000-luvun alussa miRNA:t löydettiin myös ihmiseltä ja tämän jälkeen niiden ilmentyminen on liitetty niin yksilön normaaliin kehitykseen, fysiologiaan ja moniin tautitiloihin.
Target mRNA analysis revealed that hsa-miR-129-2-3p and -1207-5p may regulate pathways important for glucose and insulin metabolism (IV).
Esimerkiksi miR-1207-5p:n tasot korreloivat pitkäaikaista verensokeritasoa kuvaavan sokerihemoglobiinin kanssa ja jatkotutkimukset paljastivat tämän miRNA:n, sekä glyserolitasojen kanssa korreloivan miR-129-2-3p:n voivan osallistua sokeriaineenvaihdunnan säätelyyn.
MicroRNA profiling was done with Agilent´s Human microRNA Microarrays and genome wide gene expression analysis with Illumina´s HumanHT-12 Expression BeadChips.
Tarkimmin tunnetaan mikro-RNA:iden tehtävät geeni-ilmentymisen hiljentäjinä transkription jälkeen.
Our study also further validated previous results by showing that many of the miRNAs shown to have altered expression profiles in the blood fractions of individuals with CVD are also dysregulated in the atherosclerotic artery wall and several miRNAs connected to atherosclerosis in cell culture studies are expressed in the plaque in the same fashion as these experiments have predicted (II-III).
Sydän ja verisuonitauteihin liittyvän ateroskleroottisen vaurion muodostumisen todettiin myös muuttavan suonen seinämän mikro-RNA:iden ilmentymistä ja näiden muutosten vaikuttavan moniin ateroskleroosiin liitettyihin biologisiin tapahtumiin.
Blood samples from the Cardiovascular Riksk in Young Finns Study were used in the original communication IV to investigate the association between miRNAs and metabolites associated with MetS (IV).
Mikro-RNA:t vaikuttavat sydän- ja verisuonitautien riskitekijöihin Tutkimuksessa löydettiin 9 mikro-RNA:ta, joiden ilmentyminen tutkimushenkilöiden veressä liittyi sydän- ja verisuonitautien riskitekijöiden merkkiaineisiin, kuten verensokeriin, kolesteroliarvoihin, sekä vyötärölihavuuteen liitettyihin glyserolitasoihin.
Aims of study: To a) profile the miRNA expression of advanced atherosclerotic plaque in comparison to a healthy artery b) investigate the association between peripheral blood miRNA expression and metabolites associated to MetS and c) study and pinpoint the biological pathways that these miRNAs may regulate, by analyzing their target mRNA expressions and d) validate the accuracy of the cDNA based expression microarrays used.
Tutkimustiedon lisääntyessä yksittäisiä mikro-RNA:ita tai laajempia miRNA-profiileja voidaan mahdollisesti käyttää diagnostisina tai taudin kulkua ennustavina merkkiaineina tai ehkäistä sydän- ja verisuonitautien etenemistä muuttamalla mikro-RNA:iden ilmentymistä.
However, the miRNAs that have a role in the development of advanced atherosclerotic plaque partly differ from those associated with risk factors of CVDs.
Mikro-RNA:t siis voivat välittää yksittäisten riskitekijöiden seurauksia kudoksissa, mutta mahdollisesti myös koota useiden riskitekijöiden vaikutuksia suonenseinämään.
Messenger RNA target analysis revealed that these differentially expressed miRNAs may affect processes known to be connected with atherosclerosis, such as apoptosis and vascular smooth muscle cell proliferation.
Mikro-RNA:t valtimokovettumataudissa Filosofian maisteri Emma Raitoharjun väitöstutkimuksessa todettiin mikro-RNA:iden, eli miRNA:iden, liittyvät niin sydän- ja verisuonitautien riskitekijöihin kuin taudin patologiaan.
RNA was isolated with appropriate commercial kits, and the quality and integrity of the RNA was closely examined.
Työssä arvioitiin myös miRNA- ja lähetti-RNA – tasojen määritykseen käytettyjen menetelmien tarkkuutta.
Our results demonstrate that miRNAs function as important gene regulators in normal and atherosclerotic artery wall as well as in pheripheral blood.
Väitöskirjatutkimuksen tulokset osoittavat, että miRNA:t liittyvät läheisesti niin sydän- ja verisuonitautien patologiaan kuin riskitekijöihinkin.
MicroRNA expression profiles have also been shown to be connected to processes associated with the risk and progression of CVDs.
Näiden mikro-RNA:iden toiminnan tarkempia tunteminen voisi tuoda lisäselvyyttä riskitekijöiden osuudesta sydän- ja verisuonitautien etenemisessä.
Death is typically due to a rupture of the atherosclerotic plaque and the ischemia caused by the formed thrombus in the vital arteries of the heart or the brain.
Mikro-RNA – ilmentyminen muuttuu valtimokovettumataudin aiheuttaman vaurion kehittyessä Valtimokovettumataudin edetessä suonen seinämään kertyy kolesterolia, sekä tulehdussoluja ja myös valtimon omien endoteeli- ja sileälihassolujen toiminta häiriintyy.
The miRNA system forms a novel genomic regulatory level that combines tens or hundreds of target genes and pathways under the regulation of one miRNA.
Näin miRNA:t luovat kokonaisia säätelyverkkoja, jotka vaikuttavat solujen toimintaan laaja-alaisesti.
They regulate gene expression primarily at the post-transcriptional level via inhibition of mRNA translation or by guiding their target mRNA into degradation.
Yksittäiset miRNA:t voivat sitoutua useisiin eri lähetti-RNA:ihin ja yksittäiseen lähetti-RNA:n translaatioon voi vaikuttaa monta mikro-RNA:ta.
Materials and Methods: Tampere Vascular study arterial tissue sample collection was used in the original communication I-III to investigate atherosclerotic plaques.
Väitöskirjassa tarkasteltiin mikro-RNA:iden ilmentymisen muutoksia valtimokovettumataudin aiheuttamissa suonenseinämän vaurioissa (ateroskleroottisessa plakissa), sekä liittyen sydän- ja verisuonitautien riskitekijöihin.
54% of the patients had at least one complication with 24% requiring re-operation.
54% potilaista sai vähintään yhden komplikaation ja 24 % tarvitsi uusintaleikkauksen komplikaation vuoksi.
One patient first underwent APE and later required a PPE for local recurrence.
Yhdelle potilaalle tehtiin ensin APE ja myöhemmin paikallisuusiutuman vuoksi PPE.
There were no differences in complications between the immediate reconstruction or delayed reconstruction groups.
Välittömän ja viivästetyn rekonstruktion ryhmien välillä ei ollut eroja komplikaatioiden esiintyvyydessä.
The 30-day mortality for patients undergoing surgery with a curative intent was 0.8%.
30-päivän kuolleisuus leikkauksen jälkeen oli 0,8 % potilailla joiden hoidon tavoitteena oli pysyvä parantuminen.
Pelvic tumours can originate from the musculoskeletal system (sarcoma) or from epithelial tissue (carcinoma) of the visceral organs or skin.
Lantion syöpäkasvain voi olla lähtöisin tukikudoksesta (sarkoomat) tai epiteelikudoksesta (karsinoomat).
Palliative surgery should be considered with extreme caution.
Pelkkää palliatiivista lantion alueen leikkausta pitää harkita erityisen tarkasti.
The secondary aim was to create algorithms for the management of these rare tumours.
Toisena tavoitteena oli luoda algoritmi näiden potilaiden hoidon avuksi.
Lymph node metastasis (HR 3.1, p=0.027) and positive surgical margins (HR 3.9, p=0.009) were poor prognostic factors for OS. 71% of the patients experienced at least one complication during the follow-up.
Imusolmukemetastaasi (HR 3.1, p=0.027) ja syöpäkasvaimen ulottuminen leikkausmarginaaliin (HR 3.9, p=0.009) olivat huonoja ennustetekijöitä selviytymisen suhteen.
The mean OS for soft-tissue sarcoma was 59 months (95%CI 31–89) and 13 months (95%CI 9.4–16) for patients undergoing primary and salvage surgery, respectively (p=0.038).
Pehmytkudossarkoomapotilaiden keskimääräinen elossaoloaika oli 59 kuukautta (95%CI 31–89) primaariamputaation jälkeen ja 13 kuukautta (95%CI 9.4–16) paikallisuusiutuman jälkeen (p=0.038).
Study II was a retrospective chart review comprising 38 patients who underwent PE, with 26 total pelvic exenterations (TPE), 11 posterior pelvic exenterations (PPE) and 2 anterior pelvic exenterations (APE).
26 potilaalle tehtiin koko lantion tyhjennysleikkaus (total pelvic exenteration, TPE), 11 potilaalle tehtiin lantion takaosan tyhjennysleikkaus (posterior pelvic exenteration, PPE) ja kahdelle etuosan tyhjennysleikkaus (anterior pelvic exenterartion, APE).
All the remaining flaps survived completely and provided stable coverage without hernias or other flap-related complications during follow-up.
Kaikki parantuneet kielekkeet peittivät kudospuutoksen luotettavasti eikä myöhäisongelmia tai tyriä seuranta-aikana todettu.
The majority of the malignant pelvic tumours can be treated with limb salvage pelvic resection or pelvic exenteration (PE), but most advanced or recurrent tumours will still require pelvic amputation (hindquarter amputation or hip disarticulation).
Suurin osa lantion syöpäkasvaimista voidaan hoitaa alaraajan säästävällä lantion resektiolla tai lantion tyhjennysleikkauksella (pelvic exenteration, PE), mutta osa pitkälle edenneistä syöpäkasvaimista vaatii edelleen lantion alueen amputaation.
The mean OS for bone sarcoma was 91 months (95%CI 64–117) and 90 months (95%CI 58–123) for primary and salvage surgery patients, respectively (p=0.727).
Keskimääräinen elossaoloaika amputaation jälkeen luusarkoomapotilailla oli 91 kuukautta (95%CI 64–117) primaarin amputaation jälkeen ja 90 kuukautta (95%CI 58–123) paikallisuusiutuman jälkeen (p=0.727).
Large and advanced pelvic tumours are extremely rare and they pose a significant surgical and oncological challenge due to their complex anatomical location.
Kookkaat kasvaimet ovat erittäin harvinaisia ja ne ovat haasteellisia hoitaa lantion anatomian vuoksi.
The following algorithm for pelvic floor and vaginal reconstruction was used: Bilateral TMG was indicated for patients who underwent TPE and requested vaginal reconstruction and for PPE patients whose vaginal resection was not only limited to the posterior wall of the vagina but extended to the lateral sidewall(s) as well.
Lantion pohjan ja emättimen korjauksessa käytettiin seuraavaa algoritmiä: TPE potilaat, joille tehtiin myös uusi emätin sekä PPE potilaat, joilla emättimen resektio ei rajoittunut vain takaseinään tarvitsivat molemminpuolisen TMG-kielekkeen.
Reconstruction was carried out at 7 days after a short recovery and rehabilitation period.
Pehmytkudoksien korjaus toteutettiin seitsemän vuorokauden kuluttua.
61% of the operations were primary surgeries and the remainder were salvage operations for tumour recurrence.
61 %:lle potilaista amputaatio oli ensimmäinen kirurginen toimenpide sarkooman vuoksi ja lopuille amputaatio tehtiin taudin paikallisen uusiutuman vuoksi.
Six patients underwent palliative surgery and their outcome was poor, as two patients died within two weeks after surgery.
Kaksi näistä potilaista kuoli kahden viikon sisällä leikkauksesta.
Study IV was a retrospective study of 136 patients who underwent hindquarter amputation (HQA) for sarcoma between 1996 and 2018 in a single tertiary referral hospital.
IV osatyö oli takautuva tutkimus, joka koostui 136 potilaasta, joille oli tehty lantion amputaatio (hindquarter amputation, HQA) sarkooman vuoksi.
The patients were treated with the following algorithm: Patients (n=5) with sacrectomy distal to the S3/4 level with a small soft- tissue defect did not require any soft-tissue reconstruction.
Potilaiden (n=21), joille tehtiin ristiluun poistoleikkaus (sakrektomia) primaarin luusyövän vuoksi, leikkaustulokset arvioitiin takautuvasti osatyössä I. Potilaita hoidettiin seuraavan algoritmin mukaisesti: 1) Potilaat (n=5), joille tehtiin ainoastaan S3/4-tasoa distaalisempi sakrektomia, pehmytkudospuutos oli pieni eivätkä he siten tarvinneet pehmytkudosrekonstruktioita.
Pedicled TMG and free flaps provide feasible and reliable methods of reconstruction for complex pelvic defects after oncological resection.
TMG-kieleke ja mikrokirurgiset kielekkeet ovat luotettavia lantion alueen kookkaiden ja monimutkaisten kudospuutosten korjauksessa.
The aim of this thesis was to evaluate the surgical, oncological and reconstructive results after surgical treatment of malignant pelvic tumours resulting in complex pelvic defects.
Tämän väitöskirjatutkimuksen tavoitteena oli arvioida lantion alueen syöpäleikkauksien jälkeisiä tuloksia etenkin kirurgisen hoidon, potilaiden selviytymisen ja käytettyjen korjausmenetelmien osalta.
The majority of the patients (n=11) with a moderate to large soft-tissue defect after tumour resection were immediately reconstructed with local gluteal flaps.
2) Potilaat (n=11), joilla oli kohtalainen tai suuri pehmytkudospuutos, kudospuutos voitiin korjata samassa leikkauksessa, jossa syöpäkasvain poistettiin.
69% of the patients had a flap reconstruction and all but one flaps were transverse myocutaneous gracilis (TMG) flaps.
Yhtä kielekettä lukuun ottamatta käytettiin reisikielekettä (transverse myocutaneus gracilis, TMG).
Three different treatment algorithms were introduced for sacrectomy, PE and HQA.
Kolme erilaista algoritmiä kehitettiin ristiluun poiston, lantion tyhjennysleikkauksen ja lantion amputaation hoidon avuksi.
In conclusion, malignant pelvic tumours are challenging to treat and are associated with a high morbidity.
Yhteenvetona voidaan todeta, että lantion alueen syöpäkasvaimet ovat haastavia hoitaa ja niistä aiheutuu potilaille huomattavaa sairastavuutta, mutta huolellisella suunnittelulla ja erikoisalojen välisellä yhteistyöllä leikkauskuolleisuus on matala.
The flap survival rate was 92% as one flap was lost due to extensive arterial thrombosis.
Yksi kieleke menetettiin verenkierto-ongelman vuoksi.
The 5-year overall survival (OS) was 48%.
48 % potilaista oli elossa 5 vuoden kuluttua leikkauksesta.
Unilateral TMG was sufficient for the remainder of the cases.
TMG-kieleke oli luotettava lantionpohjan korjauksessa.
All patients were reconstructed with a free fillet flap harvested from the amputated extremity.
Kuusi potilasta leikattiin palliatiivisella indikaatiolla.
Study III consisted of the evaluation of a retrospective cohort of patients (n=12) who underwent pelvic amputation in three tertiary sarcoma units and required free flap reconstruction.
Potilaat (n=12), joille tehtiin lantion alueen amputaatio sarkooman vuoksi ja jotka tarvitsivat mikrokirurgisen kielekkeen kudospuutoksen korjaukseksi, tutkittiin osatyössä III.
Three patients required reoperation due to vascular compromise.
Muilla potilailla käytettiin yhtä kielekettä.
Corticosteroids were used rarely.
Kortikosteroideja käytettiin harvoin.
The questionnaire covered 74% and 100% of Swedish and Finnish infants younger than 12 months, respectively.
Kyselyalueet kattoivat 74 prosenttia Ruotsin ja 100 prosenttia Suomen alle vuoden ikäisistä lapsista.
On average, the upper age limit for bronchiolitis diagnosis was 12.7 months in Finland and 12.5 months in Sweden.
Bronkioliitin määritelmän yläikärajan keskiarvo oli 12.7 kk Suomessa ja 12.5 kk Ruotsissa.
Bronchiolitis : Management and risk factors for severe disease
Bronkioliitti : Hoito ja riskitekijät vaikealle taudinkuvalle
Adrenaline inhalations were given to patients in both countries, but the Swedish paediatricians preferred using inhaled levo-adrenaline while inhaled racemic adrenaline was the preferred choice of the Finnish paediatricians.
Adrenaliini-inhalaatioiden käyttö oli yleistä molemmissa maissa, mutta Ruotsissa lastenlääkärit suosivat levo-adrenaliinia, kun taas Suomessa suosittiin raseemista adrenaliinia.
Even though bronchiolitis is both common and clinically important, there is no unified consensus on either its treatment or its diagnostic criteria.
Vaikka bronkioliitti on tavallinen ja hyvin tunnistettu tauti, ei sille ole kansainvälisesti yhtenäistä määritelmää tai yhtenäisiä hoitosuosituksia.
Their responses were weighted by the number of infants living in their catchment areas.
Vastaukset painotettiin alueella asuvien alle vuoden ikäisten lasten määrän mukaan.
A young age, low birth weight and CHD were independent significant risk factors for severe cases of the disease that need intensive care and respiratory support.
Nuori ikä, alhainen syntymäpaino ja synnynnäinen sydänsairaus olivat itsenäisiä riskitekijöitä vaikealle tehohoitoa ja hengitystukea vaativalle taudille.
Hospitalisation due to bronchiolitis is required for 3% of infants less than 12 months of age, of which 2-6% necessitate admission to the paediatric intensive care unit (PICU).
Kolme prosenttia alle vuoden ikäisistä lapsista tarvitsee sairaalahoitoa bronkioliitin vuoksi ja heistä 2-6 prosenttia tarvitsee tehohoitoa.
The data on the use of racemic adrenaline in four attending university hospitals in Finland were collected from their hospital pharmacy registers for the 2012–2016 period.
Aineisto raseemisen adrenaliinin käytöstä kerättiin neljän yliopistosairaalan sairaala-apteekkien rekistereistä vuosilta 2012-2016.
However, most of the medications previously used have failed to improve the course of the disease and opting fewer diagnostic tests and less invasive respiratory supports has not led to worse outcomes.
Tutkimusten mukaan näytteenoton vähentäminen, lääkehoitojen karsiminen ja non-invasiivisten hengitystukihoitojen käyttö eivät johda huonompaan lopputulokseen.
The average annual age-specific incidence of infants with bronchiolitis who were younger than 12 months and required admission to the PICU was 1.5/1,000/year during the 16-year follow-up period in the Tampere district.
Alle vuoden ikäisillä lapsilla keskimääräinen ikävakioitu ilmaantuvuus vaikealle tehohoitoa vaativalle bronkioliitille oli 1.5/1000/vuosi.
The aim of this thesis is to describe a definition for bronchiolitis and its management in Finland and Sweden, as well as to evaluate the changes in its management with a special focus on the influence of evidence-based clinical practice guidelines.
Väitöskirjani tavoitteena on kuvata bronkioliitin määritelmää, hoitoa sekä hoidon muutosta suhteessa näyttöön perustuviin hoitosuosituksiin.
The definitions of and treatment strategies for infant bronchiolitis were found to be rather similar in Finland and Sweden.
Yhteenvetona bronkioliitin määritelmä ja annettu hoito olivat hyvin yhdenmukaisia Suomessa ja Ruotsissa.
For decades, bronchiolitis has been treated with different medications that included corticosteroids, inhaled agents (such as salbutamol, adrenaline, and saline) and anticholinergic agents, while respiratory failure has been treated with non-invasive and invasive support if needed.
Viimeisten vuosikymmenten aikana bronkioliittia on hoidettu monenlaisilla lääkkeillä kuten kortikosteroideilla, hengitettävillä lääkkeillä salbuta¬molilla, adrenaliinilla ja keittosuolalla ja antikolinergeillä.
The independent significant risk factors for PICU admission included: being less than two months old, a birth weight of less than 2,000 g, a presence of congenital heart disease (CHD), a presence of apnoeas and the absence of wheezing.
Itsenäisiä riskitekijöitä tehohoidolle olivat alle 2 kuukauden ikä, syntymäpaino alle 2000 g, synnynnäiset sydänsairaudet, hengitys¬katkokset ja hengityksen vinkumisen puuttuminen.
Its primary symptoms resemble those of an upper respiratory tract infection prior to the onset of typical symptoms of breathing difficulty—such as tachypnoea, chest retraction and auscultatory findings.
Bronkioliitin ensimmäiset oireet muistuttavat tavallista ylähengitystieinfektiota ja vasta muutaman päivän sisällä ilmaantuvat alahengitystieinfektion oireet: hengityksen tihentyminen, kylkivälivetäymät ja poikkeava keuhkojen kuuntelulöydös.
Correspondingly, the independent significant risk factors for respiratory support included: being less than two months old, a birth weight of less than 2,000 g and a presence of CHD.
Lisäksi itsenäisiä riskitekijöitä hengitystuen tarpeelle olivat alle 2 kk:n ikä, syntymäpaino alle 2000 g ja synnynnäinen sydänsairaus.
When the three study periods (2000-2005, 2006-2010 and 2011-2015) were compared, the use of inhaled beta-agonists and systemic corticosteroids decreased, while the use of racemic adrenaline and hypertonic saline inhalations increased in the Tampere University Hospital.
Ajanjaksoina 2000-2005, 2006-2010 ja 2011-2015, inhaloitavien beeta-agonistien ja systeemisen kortikosteroidin käyttö laski.
Subsequently, a retrospective case-control study on the risk factors for intensive care admission and respiratory support requirement was performed at the Tampere University Hospital, covering the period from 2000 to 2015.
Retrospektiivisen tapaus-verrokkitutkimuksen aineisto kerättiin Tampereen yliopistollisesta sairaalasta vuosilta 2000-2015.
All infants with bronchiolitis needing admission to the PICU were identified (n = 105), as well as two controls with bronchiolitis for each case: the first, arriving to the emergency department immediately before the case needing admission to the PICU and the second arriving immediately afterwards (n = 210).
Jokaista tehohoidettua potilasta kohden kerättiin kaksi bronkioliittia sairastanutta verrokkia päivystyspoliklinikka käynneistä: yksi ennen tapausta ja yksi tapauksen jälkeen.
Hence, the current guidelines recommend only supportive treatment for bronchiolitis.
Tämänhetkiset näyttöön perustuvat hoitosuositukset suosittelevat supportiivista hoitoa.
A questionnaire on treatment strategies and bronchiolitis definition was sent to paediatricians who were responsible for the treatment of bronchiolitis in Finland and Sweden.
Kyselykaavake lähetettiin kaikkiin lastensairaaloihin Suomessa ja Ruotsissa ja bronkioliitin hoidosta vastaavaa lastenlääkäriä pyydettiin vastaamaan bronkioliitin määritelmää ja hoitoa koskevaan kyselyyn.
Bronchiolitis is the primary reason for the hospitalisation of infants younger than 12 months worldwide and respiratory syncytial virus its most common causative agent.
Bronkioliitti eli ilmatiehyttulehdus on yleisin alle vuoden ikäisten lasten sairaalahoidon syy.
In addition, this thesis also examines the incidences of severe bronchiolitis treated in the Tampere district PICU, the risk factors for PICU admission and the need for respiratory support in infants with bronchiolitis.
Lisäksi työssä arvioidaan vaikean tehohoitoa vaativan bronkioliitin ilmaantuvuutta ja riskitekijöitä tehohoitoon joutumiselle ja hengitystukihoidolle.
In contrast, the use of racemic adrenaline was reduced in the four attending university hospitals during the 2012-2016 study period, particularly in the two hospitals where the baseline consumption was highest.
Raseemisen adrenaliinin käyttö kuitenkin väheni yliopistollisissa sairaaloissa vuosina 2012-2016.
Three time periods were distinguished (2000–2005, 2006–2010, and 2011–2015) and used to describe the changes in the management of severe bronchiolitis.
Tapaus-verrokkiaineistosta tutkittiin tehohoidon muutosta jakamalla aineisto kolmeen ajanjaksoon: 2000-2005, 2006-2010 ja 2011-2015.