natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The decrease in stomatal conductance was dependent on the applied ozone concentration.
Ilmarakojen johtavuuden vähentyminen oli riippuvainen lisätyn otsonin pitoisuudesta.
As the ozone sensitive mutant slac1 lacked RTD, the next aim of this study was to identify and characterize SLAC1.
Koska otsoniherkästä slac1-mutantista puuttui nopea ja hetkellinen ilmarakojen johtavuuden vähentyminen, oli tämän tutkimuksen seuraava tavoite tunnistaa ja karakterisoida SLAC1.
Four of the tested mutants slac1 (originally rcd3), ost1, abi1-1 and abi2-1 lacked RTD completely.
Neljältä testatuista mutanteista, nimiltään slac1 (alun perin rcd3), ost1, abi1-1 ja abi2-1, puuttui nopea ja hetkellinen ilmarakojen johtavuus täysin.
Ozone induced a Rapid Transient Decrease (RTD) in stomatal conductance within 10 min from the start of exposure, which was followed by a recovery in the conductance within the next 40 min.
Otsoni aikaansai nopean ja hetkellisen vähentymisen ilmarakojen johtavuudessa kymmenen minuutin aikana altistuksen alkamisesta, minkä jälkeen ilmarakojen johtavuus palautui neljässäkymmenessä minuutissa.
The lack of RTD in type 2C protein phosphatase mutants abi1-1 and abi2-1, suggests that these proteins have a regulatory role in ozoneinduced activation of the slow type anion channel.
Nopean ja hetkellisen ilmarakojen johtavuuden vähentymisen puuttuminen 2C-tyyppisten abi1-1 ja abi2-1 fosfataasimutanteissa viittaa siihen, että näillä proteiineilla on säätelytehtävä otsonin aikaansaamassa anionikanavien hidas-tyyppisessä aktivoinnissa.
Stomatal pores, which are formed of a pair of guard cells in leaf epidermis, regulate plant gas-exchange.
Ilmaraot, jotka ovat muodostuneet huulisoluparista lehtien päällysketossa, säätelevät kasvien kaasunvaihtoa.
Aperture of the stomatal pore is regulated by the influx and efflux of osmotically active ions via ion channels and transporters across the guard cell membrane, however the molecular identity of guard cell plasma membrane anion channel has remained unknown.
Ilmaraon avautumisastetta säätelevät osmoottisesti aktiivisten ionien sisään- ja ulosvirtaus ionikanavien kautta sekä niitä ympäröivät kuljettajaproteiinit huulisolujen kalvolla; huulisolun solukalvon anionikanavan molekyylibiologinen tausta on kuitenkin jäänyt tunnistamatta.
Three minutes of ozone exposure was sufficient to induce RTD and further ozone application during the closure-recovery process had no effect on RTD, demonstrating that the whole process is programmed within the first three minutes.
Kolmen minuutin otsonialtistus oli riittävä aikaansaamaan nopean ja hetkellisen vähentymisen ilmarakojen johtavuudessa, eikä tämän jälkeen lisätty otsoni enää vaikuttanut siihen; tämä osoittaa että koko tapahtumasarja on ohjelmoitu kolmen ensimmäisen minuutin aikana.
In the frame of this study, guard cell behaviour during ozone exposure was studied using the newly constructed Arabidopsis whole-rosette gas-exchange system.
Tämän tutkimuksen puitteissa huulisolujen toimintaa tarkasteltiin äskettäin rakennetun laitteiston avulla, jossa lituruohon (Arabidopsis) ilmarakojen kaasujenvaihtoa voidaan seurata kokonaisesta lehtiruusukkeesta.
Protein kinase OST1 was shown to phosphorylate several amino acids in the N-terminal tail of SLAC1, Ser120 was one of its main targets, which led to SLAC1 activation.
Proteiinikinaasi OST1:n osoitettiin fosforyloivan useita aminohappoja SLAC1:n N-terminaalisesta aminopäästä.
To address the molecular components responsible for RTD, the ozone response was measured in 59 different Arabidopsis mutants involved in guard cell signalling.
Jotta ilmarakojen johtavuuden nopean ja hetkellisen vähenemisen molekyylibiologisia osatekijöitä voisi saada selville, 59 erilaisesta lituruohomutantista, jotka liittyvät huulisolujen signalointiin, mitattiin otsonivaste.
It encodes the first guard cell plasma membrane slow type anion channel to be identified at the molecular level.
slow type ) anionikanavaproteiinia, joka on ensimmäinen osoitettu proteiini tällä molekyylibiologisella tasolla.
In this work I have studied molecular mechanisms and development of ion regulation and how these factors alter neuronal excitability and affect synaptic and non-synaptic transmission with a particular emphasis on intracellular pH and chloride (Cl-) regulation.
Tutkimuksessa on tarkasteltu näiden ionisäätelyproteiinien ilmentymistä yksilönkehityksen aikana, niiden vaikutusta hermosolujen ja hermosoluverkkojen synaptiseen ja ei-synaptiseen kommunikaatioon sekä kyseisten signalointimekanismien biofysikaalisia mekanismeja.
The results also indicate that after KCC2 expression the developmental onset of excitatory GABAergic transmission upon intense GABAA-receptor stimulation depend on the expression of intrapyramidal CA, identified as the CA isoform VII.
Väitöskirjassani esitetyt tutkimustulokset osoittavat, että tietyn kaliumvaraisen kloridikuljettajan (KCC2:n) ilmentyminen kehittyvissä aivoissa on edellytys hermoimpulsseja ehkäisevien, GABAA-kanavien kautta solusta ulos suuntautuvien virtojen synnylle.
The transmembrane gradients of Cl- and HCO3- determine the reversal potential of GABAA-receptor mediated postsynaptic potentials and hence, the function of pH and Cl- regulatory proteins have profound consequences on GABAergic signaling and neuronal excitability.
Myöhemmässä kehitysvaiheessa GABAA-kanavien voimakas aktivoituminen voi, esimerkiksi patofysiologisissa tilanteissa, johtaa solunsisäisen ja -ulkoisen ionitasapainon tilapäiseen häiriintymiseen, jolloin GABAA-kanavien tuottamat vasteet paradoksaalisesti synnyttävät hermoimpulsseja.
Studies on mice with targeted Slc4a10 gene disruption revealed an important role for NCBE in neuronal pH regulation and in pH-dependent modulation of neuronal excitability.
Lisäksi tutkin geenin Slc4a10 koodaamaa, natriumista riippuvaista bikarbonaatti-kuljettajaa (NCBE).
The regulation of brain extracellular ionic composition mainly relies on active transport at blood brain and at blood cerebrospinal fluid interfaces whereas intracellular ion regulation is based on plasmalemmal transporters of neurons and glia.
Tällainen GABAA-välitteinen hermoärsytys edellyttää bikarbonaatti-ionien nopeaa tuottoa solunsisäisen karboanhydraasi-entsyymin avulla, mikä johtaa hermosoluja ärsyttävään hetkelliseen soluvälitilan kalium-pitoisuuden kasvuun.
The results in my Thesis provide direct evidence for the view that the postnatal up-regulation of KCC2 accounts for the developmental shift from depolarizing to hyperpolarizing postsynaptic EGABA-A responses in rat hippocampal pyramidal neurons.
Tulosten mukaan NCBE:lla on tärkeä osuus hippokampuksen pyramidisolujen pH-, ja sitä kautta myös ärtyvyyden, säätelyssä: poistogeenisten NCBE-hiirten hippokampuksen pyramidisolujen kyky poistaa protoni-ylijäämää oli selvästi heikentynyt ja vastaavasti kynnys epileptisen kohtauksen laukeamiselle oli huomattavasti kohonnut.
In the adult mammalian central nervous system (CNS) fast postsynaptic inhibition relies on GABAA-receptor mediated transmission.
Gamma-aminovoihappo (GABA) on täysikasvuisen nisäkkään aivojen pääasiallinen hermoimpulsseja ehkäisevä välittäjäaine.
Furthermore, this ion transporter is involved in the basolateral Na+ and HCO3- uptake in choroid plexus epithelial cells, and is thus likely to contribute to cerebrospinal fluid production.
Havainnot tukevat ajatusta, että NCBE kuljettajaproteiinista riippuvaisella natriumin ja bikarbonaatin yhteiskuljetuksella aivojen suonipunosten epiteelisoluissa olisi merkittävä osuus aivo-selkäydinnesteen tuotannossa.
pH-mediated alterations of protein conformation in e.g. ion channels, transporters, and enzymes can powerfully modulate neurotransmission.
Näiden ionien solunsisäisiä pitoisuuksia säätelevät proteiinit muovaavat GABA-välitteistä hermosoluviestintää.
In the context of pH homeostasis, the enzyme carbonic anhydrase (CA) needs to be taken into account in parallel with ion transporters: for CO2/HCO3- buffering to act in a fast manner, CO2 (de)hydration must be catalyzed by this enzyme.
Tutkimuksellinen painopiste kohdistuu kloridi-, protoni- ja bikarbonaatti-ioneihin sekä niiden säätelyyn osallistuvien solukalvon ionikuljettajiin ja hiilidioksidi-bikarbonaatti tasapainon säätelyyn osallistuvaan soluliman karboanhydraasi-entsyymiin.
I have also examined the cellular localization and molecular basis of intracellular CA that has been shown to be essential for the generation of prolonged GABAergic excitation in the mature hippocampus.
Tutkimukseni perusteella voidaan todeta, että karboanhydraasi-entsyymin ilmentyminen rotan hippokampus-aivoalueen pyramidihermosoluissa lisääntyy vasta syntymänjälkeisen kehityksen aikana ja on ratkaiseva tekijä tämän aivoalueen hermoverkon ärtyvyyden kasvussa.
This study reveals some potential mechanisms regarding to NSCs maintenance.
Tässä väitöskirjatyössä on tutkittu muutamia mahdollisia hermokantasolujen ylläpitoon vaikuttavia mekanismeja.
The study includes also the characterization of cytoskeletal tumor suppressor neurofibromatosis 2 (NF2) protein merlin and ezrin-radixin-moesin (ERM) protein ezrin expression in neural progenitors cells and their progeny.
Tutkimuksessa selvitettiin myös NF2 geenin ilmentämän tuumorisuppressoriproteiinin merlinin ja ERM-proteiinin ezrinin ilmentymistä keskushermostossa ja hermokantasoluissa.
The mechanisms that control the switch from maintenance to differentiation in stem cells are not well known.
Kantasolujen uusiutumisen- ja erilaistumisen säätelymekanismit ovat suurelta osin tuntemattomia.
On the other hand, uninhibited differentiation may result in diminished stem cell population, which is unable to maintain tissue turnover.
Toisaalta, liian vähäinen määrä kantasoluja ei kykene ylläpitämään kudoksen normaalia uusiutumista.
The same mechanisms that direct the self-renewal and proliferation in normal stem cells are likely to be also involved in maintenance of cancer stem cell .
Samoin kuin normaalit kantasolut myös nämä ns. syöpäkantasolut kykenevät erilaistumaan ja uusiutumaan, ja luultavasti ne hyödyntävät samoja säätelymekanismeja kuin mitä normaalit kantasolut.
In this thesis, I have investigated the effect of classical oncogenes E6/E7 and c-Myc, tumor suppressors p53 and retinoblastoma (pRb) family, and vascular endothelial growth factor (VEGF) subfamily and glial cell line-derived neurothropic factor (GDNF) family ligands on behavior of embryonic neural stem cells (NSCs) and progenitors.
Virusperäisten onkogeenien mallina käytetyt HPV 16 E6/E7 onkogeenit ja normaaliin kehitykseen liittyvän c-Myc onkogeenin yli-ilmentyminen puolestaan lisää hermokantasolujen uusiutumista ja jakautumista sekä ylläpitää solujen kantasoluominaisuuksia.
The data suggests that active MEK-ERK signaling is critical for self-renewal of normal and oncogene expressing NSCs.
Tutkimus osoittaa myös, että solun sisäinen MEK/ERK signaalireitti on luultavasti yksi hermokantasolujen uusiutumiselle tärkeä säätelytekijä.
Cancer stem cells exhibit stem cell like properties such as self-renewal- and differentiation capacity and they can also regenerate the tumor tissue.
Kantasolut ovat erilaistumattomia soluja, jotka pystyvät tuottamaan uusia kudosten toiminalle välttämättömiä erilaistuneita soluja.
In addition, the results indicate that expression of cytoskeletal tumor suppressor merlin and ERM protein ezrin in central nervous system (CNS) tissue and progenitors indicates their role in cell differentiation.
Tulokset viittaavat siihen, että myös nämä soluntukirankaan liittyvät proteiinit osallistuvat keskushermoston kehitykseen ja hermokantasolujen erilaistumiseen.
The balance between maintenance and differentiation is crucial for individual s health: uncontrolled stem cell self-renewal or proliferation can lead to hyperplasia and mutations that further provoke malignant transformation of the cells.
Kantasolujen säätely on erityisen tärkeää, sillä näiden liiallinen määrä voi johtaa kudoksen kontrolloimattomaan kasvuun ja lisätä siten syöpäriskiä.
It seems that VEGF-C dose dependently through ERK-pathway supports the proliferation and survival of early sympathetic progenitor cells, and the effect is comparable to that of GDNF family ligands.
Tulokset osoittavat, että sympaattisen hermorungon kehitys Vegf-c-poistogeenisillä hiiren sikiöillä on häiriintynyt, ja että VEGF-C lisää sympaattisen hermorungon kantasolujen jakautumista ja elinkykyä kasvatusolosuhteissa.
Furthermore, the data suggests that VEGF-C a factor involved in lymphatic system development, angiogenesis, neovascularization and metastasis but also in maintenance of some neural populations in brain is a novel thropic factor for progenitors in early sympathetic nervous system (SNS).
Tässä väitöskirjatyössä tutkittiin kuinka tietyt solujen hallitsematonta kasvua edistävät tekijät eli onkogeenit ja solujen kasvua hillitsevät tekijät kuten tuumorisuppressorit vaikuttavat normaalien hiiren sikiöstä eristettyjen hermokantasolujen toimintaan.
From neural stem cells to precursors : Molecular regulation of self-renewal and differentiation
Hermokudoksen kantasolut erilaistuvat joko hermosoluiksi tai kahdeksi eri hermotukisoluiksi: astrosyyteiksi ja oligodendrosyyteiksi.
The first genes induced during recovery were related to refolding of denatured proteins and resumption of de novo protein synthesis.
Toipumisen aikana ensimmäiseksi indusoituneet geenit liittyivät proteiinien uudelleen laskostumiseen tai proteiinisynteesin käynnistämiseen.
The focus of this work is the recovery mechanisms ensuring survival of Saccharomyces cerevisiae yeast cells after thermal insult.
Tässä työssä tutkittiin leivinhiivasolujen (Saccharomyces cerevisiae) palautumista voimakkaan lämpöstressin jälkeen.
Transcription factors Spt3p and Med3p appeared to be essential for acquisition of full thermotolerance.
Aineistosta valittiin jatkotutkimuksiin 30 geeniä, joista transkriptiotekijät Spt3p ja Med3p osoittautuivat merkittäviksi täyden lämmönsietokyvyn muodostumiselle ja transkriptiotekijä Hac1p:n määrän säätelylle.
A moderately high temperature activates heat shock genes and triggers thermotolerance towards otherwise lethal high temperature.
Hankittu lämmönsietokyky on ilmiö, jossa esialtistus lievemmälle lämpöstressille auttaa soluja selviytymään muuten tappavan korkeista lämpötiloista.
In the present study, Hsp104 and trehalose were shown to be required for conformational repair of heat-denatured secretory proteins in the endoplasmic reticulum.
Tässä työssä tutkittiin Hsp104:n ja trehaloosin merkitystä solulimakalvoston sisällä vaurioituneiden proteiinien korjaukselle.
The cytoplasmic chaperone Hsp104 is required for the acquisition of thermotolerance and dissolving protein aggregates in the cytosol with the assistance of disaccharide trehalose.
Hsp104 on lämmönsietokyvyn muodostumiselle välttämätön solulimassa esiintyvä lämpösokkiproteiini, joka osallistuu lämpövaurioituneiden proteiinien korjaukseen solulimassa olevan trehaloosi-sokerin avulla.
Yeast cells, first preconditioned at 37˚C, can survive a short thermal insult at 48-50˚C and are able to refold heat-denatured proteins when allowed to recover at physiological temperature 24˚C.
Voimakkaan lämpöstressin jälkeen hiivasolut pystyvät uudelleen laskostamaan lämmön vaurioittamia proteiineja, kun solujen annetaan palautua normaalissa kasvulämpötilassa.
A reporter protein was first accumulated in the lumen of endoplasmic reticulum and heat-denatured by thermal insult, and then failed to be repaired to enzymatically active and secretion-competent conformation in the absence of Hsp104 or trehalose.
Työssä havaittiin, että toimivan Hsp104:n tai trehaloosin puuttuessa solulimakalvoston sisälle kertyneiden ja siellä lämpövaurioituneiden proteiinien korjaus estyi.
The refolding of heat-denatured secretory protein CPY to a transport-competent conformation was retarded, and a heat-denatured reporter enzyme failed to be effectively reactivated in the cytoplasm of the deletion strains.
Reportteriproteiinien avulla seurattiin solujen palautumista voimakkaan lämpöstressin jälkeen normaalissa lämpötilassa.
The efficient transport of a glycoprotein CPY, accumulated in the endoplasmic reticulum, to the vacuole after thermal insult also needed the presence of Hsp104 and trehalose.
Työssä käytettiin hiivakantoja, joista toimiva Hsp104-proteiini tai trehaloosin tuotantoon tarvittava entsyymi oli poistettu.
However, studies on the northern ecosystems are scarce compared to more southerly regions.
Pohjoisten alueiden elinympäristöistä on kuitenkin varsin vähän tutkimustietoa verrattuna eteläisempiin alueisiin.
Many taxa had preference for lakes either on tundra area or forested area.
Monet suvut ja lajiryhmät suosivat joko tundra-alueen tai metsäisen alueen järviä.
The Arctic has already experienced the greatest regional warming in recent decades, and the trend is continuing.
Arktisten alueiden on viime vuosikymmeninä havaittu lämmenneen eniten.
Three major lake groups were separated on the basis of their chironomid assemblages: (i) small and shallow organic-rich lakes, (ii) large and base-rich lakes, and (iii) cold and clear oligotrophic tundra lakes.
Lajistokoostumuksen perusteella järvet jaettiin kolmeen pääryhmään: (i) pienet, matalat järvet, joiden LOI on korkea, (ii) suurehkot järvet, joissa on suhteellisen paljon emäskationeita, ja (iii) kylmät ja kirkkaat oligotrofiset tundra järvet.
Distribution of non-biting midges (Diptera, Chironomidae) in subarctic lakes of Finnish Lapland applications in lake classification and palaeolimnology
Surviaissääskien (Diptera, Chironomidae) jakautuminen Suomen subarktisissa järvissä, ja niiden käytön soveltaminen järvien luokittelussa ja paleolimnologiassa
Significantly lower values were observed from cold lakes situated in the tundra zone.
Merkittävästi suppeampi lajisto löytyi kylmistä tundrajärvistä.
Multivariate methods were used to explore the distributional patterns of chironomids in 50 shallow (≤ 10m) lakes in relation to 24 variables determined in northern Fennoscandia at the ecotonal area from the boreal forest in the south to the orohemiarctic zone in the north.
Monimuuttujamenetelmien avulla selvitettiin surviaissääskien jakautumista 50 matalassa (≤ 10m) järvessä suhteessa 24 ympäristömuuttujaan Pohjois-Fennoskandiassa boreaalisen ja arktisen alueen välisellä vaihettumisvyöhykkeellä.
Better understanding of the past and present environmental change is needed to be able to forecast the future.
Jotta voisimme paremmin ennustaa tulevaa ympäristömuutosta, meidän on ymmärrettävä myös menneiden aikojen muutoksia, ja nyt meneillään olevaa muutosta.
Many species of fast spreading insects, including chironomids, show a remarkable ability to track environmental changes.
Monet nopeasti leviävät hyönteiset, mukaan lukien surviaissääsket, levittäytyvät tehokkaasti uusille alueille ympäristömuutoksen ajamina.
Lake water alkalinity had the strongest positive correlation with the taxon richness.
Järven alkaliniteetti korreloi parhaiten (posit.) lajistorikkauden kanssa.
In northern Finnish Lapland the distribution of chironomids were significantly correlated with physical and limnological factors that are most likely to change as a result of future climate change.
Lapin järvissä surviaissääskien jakautuminen oli yhteydessä niihin fysikaalisiin ja limnologisiin muuttujiin, jotka todennäköisesti tulevat muuttumaan myös ennustetun ilmastonmuutoksen vaikutuksesta.
In order to study the Holocene environmental history of subarctic aquatic systems, and quantitatively reconstruct the past temperatures at or near the treeline, long sediment cores covering the last 10000 years (the Holocene) were collected from three lakes.
Tässä tutkimuksessa otettiin kolmesta puurajan läheisestä järvestä pitkät sedimenttinäytteet, joista tutkittiin järvissä tapahtuneita ympäristömuutoksia Holoseenin (viimeisen 10000 vuoden) aikana ja rekostruoitiin kvantitatiivisesti muinaisia lämpötiloja.
This was also supported by the similarity in the long-term trends in faunal succession for the chironomid assemblages in several lakes in the area.
Tätä tukee myös useiden järvien samansuuntaiset trendit lajistojen yhteisvaihtelussa Holoseenin aikana.
Highest taxon richness was noted at middle elevations around 400 m a.s.l.
Korkeimmat lajistorikkaudet havaittiin noin 400 m korkeudella merenpinnasta sijaitsevissa järvissä.
Lakes in the north may respond to global climate change in various ways that are dependent on the initial characters of the catchment area and the lake.
Tämä antaa olettaa, etteivät pohjoisen järvet reagoi tulevaisuudessakin ilmastonmuutokseen yhdellä ennustettavalla tavalla, vaan että ne tulevat reagoimaan hyvin vaihtelevasti riippuen järven ja sen valuma-alueen luonteista.
Environmental variables best discriminating the lake groups were LOI, taxon richness, and Mg.
Järviryhmiä erotteli parhaiten LOI, lajistorikkaus ja magnesiumpitoisuus.
However, concurrent shifts in assemblages of chironomids and vegetation in two lakes during the Holocene time period indicated that the midges together with the terrestrial vegetation had responded to the same ultimate cause, which most likely was the Holocene climate change.
Pitkällä ajanjaksolla tapahtuneet yhtäaikaiset vaihtelut valuma-alueen kasvillisuudessa ja surviaissääskilajistossa osoittavat kuitenkin, että nämä reagoivat samaan ympäristöpaineeseen, Holoseenin aikaiseen ilmastonvaihteluun, joka pitkällä ajanjaksolla on ollut lajistovaihteluita määräävä tekijä.
Based on this ability, past environmental conditions have been reconstructed using their chitinous remains in the lake sediment profiles.
Tähän kykyyn ilmentää muuttuvia olosuhteita perustuu niiden käyttö muinaisten ympäristöolojen rekostruoinnissa.
The variation in the chironomid abundance data was best correlated with sediment organic content (LOI), lake water total organic carbon content, pH and air temperature, with LOI being the strongest variable.
Järven pohjasedimentin orgaanisen aineksen osuus (LOI), järviveden orgaanisen hiilen pitoisuus, pH ja ilman keskilämpötila heinäkuussa selittivät parhaiten surviaissääskien osuuksien vaihtelua tutkimusjärvissä.
The results from three lakes indicated that the response of chironomids to climate have been more or less indirect.
Menneiden ympäristömuutosten tutkiminen osoitti, että järvien vaste ilmastonmuutokseen on ollut hyvin erilainen ja osittain epäsuora.
When repeated, this kind of an approach could be useful and efficient in monitoring the effects of global change on species ranges.
Näillä menetelmillä voitaisiin jatkossa helposti seurata surviaissääskien levinneisyyksissä tapahtuvia muutoksia ilmastollisesti herkillä vaihettumisvyöhykkeillä.
Climate change contributes directly or indirectly to changes in species distributions, and there is very high confidence that recent climate warming is already affecting ecosystems.
On hyvin todennäköistä, että viimeaikaiset muutokset ovat jo vaikuttaneet niiden elinympäristöihin.
In a shallow lake, the decrease in the reconstructed temperatures during the late Holocene may reflect the indirect response of the midges to climate change through, e.g., pH change.
Tuloksista ilmeni, että järvistä rekostruoituihin lämpötila-arvoihin vaikuttavat mm. järven ja valuma-alueen ominaisuudet, ja näistä johtuvat muut ympäristömuuttujat, joilla saattaa olla lämpötilaa suorempi vaikutus surviaissääskien menestymiseen.
The lake provided thermal refuge for profundal, cold adapted taxa during the warm period.
Niiden jäänteistä voidaan muodostaa käsitys esimerkiksi tiettynä ajanjaksona vallinneista ravinteisuus- tai lämpöolosuhteista.
Despite the clinical relevance of this group of neurons, the mechanisms regulating their development are largely unknown.
Lääketieteellisestä merkityksestään huolimatta keskiaivojen GABAergiset hermosolut tunnetaan huonosti molekulaariselta koostumukseltaan ja yksilönkehityksen aikaisilta säätelymekanismeiltaan.
Using a tissue-specific mutagenesis in mouse midbrain and anteror hindbrain, we showed that Gata2 is a crucial determinant of the GABAergic fate in midbrain.
Hiiren ja kanan alkioita tutkimusmalleina käyttäen olemme osoittaneet miten tietyt transkriptiotekijät ohjaavat GABAergisen soluidentiteetin syntyä.