natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The study examines what types of capital exist in the surfing social field of Western surfers in Bali, and how these different forms of capital function, how they are established and negotiated.
Tutkimuksessa tarkastellaan millaisia pääoman muotoja länsimaiset surffaajat jakavat sosiaalisessa kentässään Balilla ja miten nämä pääomat toimivat.
The section illustrates how surfing brands harness symbolic capital relevant to the surfing social field and turn it into economic capital.
Osiossa havainnollistetaan, kuinka brändit hyödyntävät surffaajien sosiaalisessa kentässä relevanttia symboliikkaa taloudellisen pääoman tavoittelussa.
Lastly, analysis is provided on surfing lifestyle.
Viimeinen osio keskittyy surffaajien elämäntapaan.
It is noted that whilst acquisition of relevant corporeal skills and capital seems to function as a gatekeeper to the surfing field, it is through relevant affluence and existing economic capital that enables the significant personal investments of time and efforts to gain this entrance.
Tutkimus osoittaa, miten "surffaajuus" on todellisuudessa riippuvainen jo olemassa olevasta taloudellisesta pääomasta ja globaalista hyväosaisuudesta, joka mahdollistaa merkittävät henkilökohtaiset ajalliset investoinnit ja kehollisen ponnistelut surffaajaksi tulemiseksi.
The third section focuses on symbolic capital produced in surfing advertisements and negotiated amongst surfers and the surfing brands.
Kolmas osio keskittyy symboliseen pääomaan, jota surffibrändien mainokset tuottavat.
The section observes how surfers rationalize their lifestyles as personal choices, but suggests that they are choices available to these agents through their relative affluence that enables making choices distanced from necessity.
Analyysi osoittaa, kuinka surffaajien henkilökohtaisena valintana pitämä elämäntapa mahdollistuu heidän olemassa olevan taloudellisen pääoman ja suhteellisen varallisuutensa kautta.
First, analysis is provided on how and what types of bodily and perceptive skills and knowledge constitute surfers' corporeal capital.
Ensimmäinen osio keskittyy surffaajien keholliseen pääomaan, joka koostuu kehollisista tiedoista ja taidoista.
First, the optimal replacement policy is stationary.
Optimaalinen pääoman korvaamispolitiikka on stationaarinen.
This thesis examines the effect of investment-specific technological change on the capital replacement decision and depreciation by extending Mukoyama’s (2008) study on endogenous depreciation.
Tutkielma tarkastelee investointi-spesifin teknologisen kehityksen vaikutusta pääomakannan korvaamisongelmassa laajentamalla Mukoyaman (2008) tutkimusta koskien endogeenistä pääoman poistoastetta.
A quantitative exercise shows that the first two results seems to hold even if the scrapped capital stock has some positive value.
Numeerisen tarkastelun perusteella näyttää siltä, että kaksi ensimmäistä tulosta pätevät, vaikka romutetulla pääomalla olisikin arvoa.
The following three key results are shown when assuming that scrapped capital stock has no value.
Kolme keskeistä tulosta osoitetaan tapauksessa, jossa romutettu pääomakanta on oletettu arvottomaksi.
When allowing investment-specific technological progress to be described either as a fall in the price of capital or as a growth in the relative productivity of new capital, and capital stock to be determined by the producer’s optimization, there arise a method to describe obsolescence as a part of depreciation and capital evolution.
Kun investointi-spesifi teknologinen kehitys kuvataan joko pääoman hinnan laskuna tai uuden pääoman tuottavuuden suhteellisena kasvuna ja pääomakanta annetaan määräytyä tuottajan optimointiongelman kautta, tällöin voidaan johtaa menetelmä pääoman korvautumisen (vanhankantaistumisen) kuvaamiseen.
The rate of depreciation can be explicitly solved, also in the case of non-stationary replacement policy, but that is computationally more difficult.
Poistoaste voidaan myös määrittää tapauksessa, jossa se on epästationaarinen, kuitenkin tämä on laskennallisesti hankalampi toteuttaa.
Even though there does not exist a closed-from solution for the optimal replacement interval, it can be solved (in the stationary case) as a root of a relative simple transcendental function.
Vaikka optimaalista pääomakannan korvaamisfrekvenssiä ei voi ratkaista suljetussa muodossa, silti se voidaan ratkaista suhteellisen yksinkertaisen transsendentaalisen funktion juurena.
The adoption of the capital replacement problem for describing depreciation is a promising approach.
Pääomakannan korvaamisongelma on lupaava lähestymistapa pääoman poistoasteen määrittämiseen.
Second, the acceleration of investment-specific technological progress accelerates capital replacement, hence also obsolescence.
Investointi-spesifin teknologisen kehityksen kiihtyminen kiihdyttää pääomankannan uusimista.
Thus, the results still rely on the estimate of physical depreciation.
Kuitenkin poistoasteen arvo riippuu vahvasti fyysisen kulumisen arvosta, joka otetaan annettuna.
However, if scrapped capital has some value, then the two approaches to model investment-specific technological progress are no longer equivalent.
Kuitenkaan kaksi eri lähestymistapaa investointi-spesifin teknologisen kuvaamiseen eivät ole yhteneviä tapauksessa, jossa romutetulla pääomakannalla on arvoa.
Third, whether investment-specific technological progress is modelled as a fall in the price of capital or as a growth in the relative productivity of new capital, does not impact on the optimal replacement policy.
Optimaalinen pääomakannan korvaamispolitiikka on riippumaton siitä, että onko investointi-spesifi teknologinen kehitys kuvattu pääoman hintojen laskun vai uuden pääoman tuottavuuden kasvun kautta.
Physical depreciation (wear and tear) can be disentangled from obsolescence insofar as either one is known.
Poistoaste voidaan siis määrittää eksplisiittisesti ja saatua tulosta voidaan hyödyntää esimerkiksi pääoman liikeyhtälössä.
It should be noted that regulation is seldom only concerned about maximizing welfare and bringing economic benefits.
Lisäksi on huomattava, että sääntelyssä on harvoin kyse vain hyvinvoinnin maksimoimisesta tai taloudellisen hyödyn tuottamisesta.
Rather, it should be seen as an organic process that requires balancing competing values and views concerning the society.
Sääntely tulisikin nähdä orgaanisena prosessina, joka vaatii yhteiskuntaa koskevien kilpailevien arvojen ja näkemysten tasapainottamista.
The analyzed materials consist of the regulatory quality principles that OECD has published since 1995 and some complementary documents.
Analysoitavat materiaalit koostuivat OECD:n vuodesta 1995 julkaisemista hyvän sääntelyn periaatteista sekä tukevista dokumenteista.
The aim of this study is to problematize and critically explain OECD's better regulation agenda.
Tämä tutkimus pyrkii problematisoimaan sekä selittämään kriittisesti OECD:n ajamaa paremman sääntelyn agendaa.
Completely neutral or unbiased principles are argued to be impossible and that defining quality as efficiency, effectiveness, transparency and accountability is a political choice.
Koska täysin neutraalien tai puolueettomien periaatteiden luominen on mahdotonta, sääntelyn laadun määrittäminen tehokkuuden, vaikuttavuuden, ymmärrettävyyden ja läpinäkyvyyden kautta on lopulta poliittinen valinta.
The method used in this study is poststructural discourse theory and specifically the logics approach developed by Glynos and Howarth, which aims to understand the social, political and fantasmatic logics of a social practice.
Tutkimuksessa on käytetty metodina diskurssiteoreettista analyysia ja erityisesti Glynosin ja Howarthin kehittämää logics approach -metodia, jonka tavoitteena on tunnistaa sosiaalisten käytäntöjen taustalla olevia sosiaalisia, poliittisia ja fantasmaattisia logiikoita.
By structuring the communicative aspects of the regulatory process, better regulation also increases the use of professional power in regulatory decision-making.
Jäsentämällä sääntelyn kommunikatiivista luonnetta parempi sääntely myös lisää asiantuntijavallan merkitystä sääntelyä koskevassa päätöksenteossa.
The social logics of markets, rational choice and public interest indicate that the overall discursive structure of OECD's better regulation can be understood through logics of depoliticization.
Markkinoiden, rationaalisen vallinnan ja julkisen intressin sosiaaliset logiikat osoittavat, että paremman sääntelyn diskursiivisen rakenteen voidaan katsoa perustuvan epäpolitisoitumisen logiikalle.
All the social logics seek to simplify the regulatory process by limiting and structuring the world around the decision-making process and offering ostensibly neutral and objective set of principles to refer to.
Jokainen sosiaalisista logiikoista pyrkii yksinkertaistamaan sääntelyprosessia rajaamalla ja strukturoimalla ympäröivää todellisuutta sekä tarjoamalla näennäisen neutraaleja ja objektiivisia periaatteita päätöksenteon tueksi.
The logics of depoliticization are supported by drawing political frontiers between the new alternative regulatory tools and old command-and control forms of regulation and by beatific fantasies of prosperity as well as horrific fantasies of stagnation.
Epäpolitisoitumisen logiikkaa tuetaan rakentamalla rajaa uusien sääntelykeinojen ja vanhojen perinteisempien sääntelymuotojen välille sekä vaurautta ja legitimiteettiä lupaavien ja pysähtyneisyydestä varoittavien fantasioiden avulla.
Over the past decades, there has been an ongoing debate on the need to reform regulatory frameworks in most OECD countries.
Viimeisien vuosikymmenien aikana OECD-maissa on pyritty uudistamaan sääntelyjärjestelmiä ja kehittämään niiden laatua.
It is argued that the logics of depoliticization hide the underlying political and communicative nature of the regulatory process.
Sääntelyprosessin epäpolitisoitumisen esitetään johtavan sääntelyn poliittisen ja kommunikatiivisen luonteen peittämiseen.
The different logics were used to characterize and explain the underlying values and norms of better regulation as well as its emergence, change and 'grip'.
Näiden logiikoiden avulla pyrittiin kuvamaan ja selittämään paremman sääntelyn taustalla olevia arvoja ja normeja sekä ymmärtämään paremman sääntelyn agendan kehitystä, muutosta ja otetta.
One of the more recent developments in this field is the emergence of better regulation agenda, which can be defined as form of meta-regulation that sets regulatory principles and tools in order to control the regulatory process from formulation to enforcement.
Se voidaan ymmärtää metaregulaation muotona, joka pyrkii sääntelyä koskevien periaatteiden ja työkalujen avulla kontrolloimaan koko sääntelyprosessia.
The results show that there are distinct social, political and fantasmatic logics that OECD's regulatory agenda is built on.
Analyysin tulokset osoittavat, että OECD:n paremman sääntelyn agenda rakentuu tiettyjen sosiaalisten, poliittisten ja fantasmaattisten logiikoiden varaan.
The evaluation horizons typically range for a few months to a year.
Arviointihorisontit vaihtelevat tyypillisesti muutamasta kuukaudesta vuoteen.
These results complement the earlier research regarding the split of momentum profits between systematic and non-systematic sources of variation in finding that both are significant.
Nämä tulokset täydentävät aiempaa tutkimusta momentum-strategioiden ekonometrisista taustoista koskien tuottojen jakautumista systemaattisiin ja ei-systemaattisiin komponentteihin siten että molemmat ovat tuottojen kannalta merkittäviä.
The residuals based strategies have a higher economic significance due their low correlations against conventional strategies.
Erityisesti residuaaleihin pohjautuvien strategioiden tuotot ovat taloudellisessa mielessä merkittäviä, sillä näiden korrelaatio on matala suhteessa tavanomaisiin kokonaistuottoihin pohjautuviin strategioihin.
These models are then utilised in two types of momentum strategies.
Pääkomponenttianalyysia hyödynnetään kahden tyyppisissä momentum-strategioissa.
Earlier studies have assessed total returns eg in relation to fundamental factor models.
Aiemmassa tutkimuksessa on kokonaistuottoja arvioitu mm suhteessa instrumenttikohtaistiin fundamentaalisiin muuttujiin perustuviin faktorimalleihin.
Principal component analysis is a dimension reduction method for multidimensional datasets that seeks to find new mutually uncorrelated variables called principal components so that the explanatory power over the original dataset is maximized.
Pääkomponenttianalyysi on menetelmä joka pienentää moniulotteisen aineiston dimensiota etsimällä muuttujien vaihtelua mahdollisimman hyvin selittäviä toisistaan riippumattomia muuttujia eli pääkomponentteja.
First group uses residuals from PCA, i.e. the portion of return not explained by the principal components.
Ensimmäinen ryhmä käsittää osakkeiden valinnan perustuen siihen osaan tuotosta jota pääkomponentit eivät selitä eli residuaaliin.
Momentum strategies are long-short, zero investment portfolios that within an asset class buy instruments that have performed relatively well and sell short instruments that had weak performance.
Momentum-strategioilla tarkoitetaan yleensä sääntöpohjaisia sijoitusstrategioita jotka tyypillisesti yhden omaisuusluokan – kuten osakkeiden - sisällä ostavat hyvin tuottaneita instrumentteja ja myyvät lyhyeksi heikosti tuottaneita instrumentteja joko kunkin instrumentin kokonaistuoton tai siitä johdettujen tunnuslukujen perusteella.
The thesis handles application of principal component analysis (PCA) in momentum based investment strategies.
Tutkielmassa tarkastellaan pääkomponenttianalyysin sovelluksia momentum-tyyppisiin sijoitusstrategioihin.
Main data source of the study is total return data for US equity spanning ca 30 years of recent history.
Tutkimuksessa käytetään aineistona yhdysvaltalaisten osakkeiden kokonaistuottoja viimeisimmän noin 30 vuoden ajalta.
The analysis of autocorrelations points to differing econometric drivers between the two sets of strategies.
Autokorrelaatioita koskevan ekonometrisen analyysin mukaan tuottojen lähteet näyttävät poikkeavan toisistaan eri komponenttien osalta.
The strategies result in time return series of return that would have been achieved by investing according to the rule based strategies.
Strategioiden tuloksena saadaan tuottosarjoja jotka kuvaavat tuloksia joita määritetyillä sääntöpohjaisilla strategioilla olisi historiassa saavutettu.
The principal components, on the other hand, seem to have positive autocorrelations which in large part explain the success of related strategies.
Pääkomponenttien tuottoihin perustuvien strategioiden tuotot näyttäisivät osittain selittyvien pääkomponenttien positiivisilla autokorrelaatioilla.
The results in indicate that both sets of strategies seem to generate absolute returns that are in line with those obtained using the raw total return signal.
Molemmat menetelmät tuottavat historiassa tarkastelussa absoluuttisia tuottoja, jotka ovat linjassa laajemmin tutkittujen kokonaistuottoja hyödyntävien strategioiden kanssa.
Second type of strategies allocates money based on the returns of principal components.
Toinen strategiatyyppi painottaa sijoituksia instrumentteihin jotka ovat latautuneet hyvin tuottaneisiin pääkomponentteihin.
The key finding of the thesis is the attribution of decomposition of momentum profits into distinct sources by applying the relatively simple and well-known method of principal component analysis.
Tutkielman merkittävimmäksi tulokseksi nousee menetelmänä varsin yksinkertaisen pääkomponenttianalyysin soveltamisesta saatu vahvistus momentum-strategioiden tuottojen jakautumisesta eri lähteisiin.
This includes studying the effect of autocorrelations in total returns, residuals and principal components for the success of respective strategies.
Erityisesti pyritään selvittämään yksittäisten osakkeiden ja pääkomponenttien aikasarjojen tilastollisten omistusten kuten autokorrelaatioiden vaikutuksia strategioiden tuottoihin.
Furthermore, the returns are compared to results obtained in prior studies that have utilized similar methods.
Tuloksia analysoidaan tilastollisin menetelmin ja vertaillaan aiemmassa tutkimuksessa raportoituihin strategioihin.
The volatility of these returns as measured by standard deviation is significantly lower than that of strategies based on total return.
Tuottojen keskihajonnalla mitattu vaihtelu on selvästi matalampaa kuin kokonaistuottoihin perustuvissa strategioissa ja verrattain hyvin linjassa aiemmin residuaaleja hyödyntävissä tutkimuksissa raportoituihin tuloksiin.
The results of residuals based strategies are not explained by the autocorrelations of the underlying instruments.
Tulokset osoittavat, että momentum-strategiat toimivat sekä residuaaleihin että pääkomponentteihin perustuen.
The performance is measured in by directly applying total returns or using some derivative of it.
Sen sijaan tulokset näyttävät viittaavaan momentum-faktorin olemassaoloon ja sen positiiviseen tuottoon.
Since the collapse of the Soviet Union Russian economy has suffered from high and volatile inflation.
Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen Venäjän talous on kärsinyt korkeasta ja nopeasti muuttuvasta inflaatiosta.
While there is a persistent gap between the inflation expectations of consumers and central banks inflation target or the official consumer price index changes, the model that excludes the non-monetary sources is a best fit to explain the expectations.
Vaikka kuluttajien inflaatio-odotusten ja keskuspankin inflaatiotavoitteen tai virallisen kuluttajahintaindeksin välillä on huomattava ero, VAR-mallit jotka eivät sisällä ei-monetaarisia lähteitä kuvaavat inflaatio-odotuksissa tapahtuvia eroja paremmin.
In 2014 the Russian central bank announced that it will stop supporting the national currency through market operations and adopt an inflation targeting regime in the beginning of 2015.
Vuonna 2014 Venäjän keskuspankki ilmoitti siirtyvänsä ruplan valuuttakurssia tukevasta politiikasta inflaatiotavoitteeseen perustuvaanrahapolitiikkaan.
The announcement of the policy drew a widespread critique in public discussion stating that inflation in Russia has too many sources of non-monetary inflation for an inflation targeting policy to be effective.
Julkisessa keskustelussa päätöstä kritisoitiin laajasti sen perusteella, että Venäjän taloudessa on liian paljon ei-monetaarsia inflaation lähteitä inflaatiotavoitepolitiikan tehokkaalle käytäntöönpanolle.
In this thesis I provide a literature review on the inflation targeting regimes and the non-monetary inflation sources.
Tässä pro gradu -työssä tarjoan kirjallisuuskatsauksen inflaatiotavoitteeseen perustavasta rahapolitiikasta ja ei-monetaarisista inflaation lähteistä.
Further, I analyze non-monetary inflation sources in the context of Russia and present the data available on these sources.
Analysoin lisäksi kuinka relevantteja nämä lähteet ovat Venäjän talouden kontekstissa ja millaisia tilastoja niistä on olemassa empiiristä tutkimusta varten.
In the empirical part of this study I use data on budget deficit, the amount of newly passed laws and prices for housing and utility services in vector autoregression models to find out if these non-monetary inflation sources are statistically significant factors in explaining the changes in inflation expectations in Russia.
Työn empiirisessä osiossa tutkin VAR-mallien avulla, ovatko ei-monetaariset inflaation lähteet tilastollisesti merkitseviä selittäjiä kuluttajien inflaatio-odotusten muutoksille.
My results indicate that the role of the non-monetary inflation sources in the effectiveness of the inflation targeting regime has been overstated in the critique voiced at the time of the regime change.
Tutkimuksen tulokset osoittavat, että inflaatiotavoitteeseen perustuvan rahapolitiikan arvostelijat ovat yliarvioineet ei-monetaaristen lähteiden vaikutusta mahdollisuuksiin soveltaa tätä rahapolitiikkaa tehokkaasti.
Finland had little importance to the military interests of the Western powers.
Suomella oli hyvin vähän merkitystä länsivaltojen sotilaallisten intressien ja suunnitelmien kannalta.
The research carried out had access to the armed forces internal assessments, as well as to analyses prepared by the military intelligence services of Sweden, Britain and the United States.
Tutkimuksessa on voitu käyttää hyväksi puolustusvoimissa laadittuja tilannearvioita ja ulkovalloista Ruotsin, Britannian ja Yhdysvaltojen sotilaallisten tiedusteluelinten laatimia analyyseja.
In Sweden s defence planning, however, Finland played a significant role as an alarm bell of a possible Soviet surprise attack, as well as defensive frontline and buffer zone.
Sen sijaan Ruotsin puolustussuunnittelussa Suomella oli tärkeä rooli puskurivyöhykkeenä itään päin sekä Neuvostoliiton yllätyshyökkäyksen hälytyskellona , mahdollisesti myös puolustuksen etumaastona ja viivytystaistelujen alueena.
They faced the difficult task of making the country s political leadership, i.e. President Paasikivi and the government, also understand the gravity of the situation.
Sotilasjohto oli myös tietoinen maan puolustuskyvyn nopeasta heikentymisestä ja yritti saada maan poliittisen johdon eli presidentti Paasikiven ja hallituksen ymmärtämään tilanteen vaarallisuuden.
According to another hypothesis, outside observers considered the Finnish armed forces to primarily act as reinforcements for the Soviet Red Army, and they believed that, in the event of a full-scale war, the Finns would not have been able or even willing to resist a Soviet invasion of Sweden and Norway through Finland.
Ulkomaiden tiedustelupalvelut pitivät Suomen puolustusvoimia lähinnä Neuvostoliiton Puna-armeijan apujoukkona ja arvioivat, että suursodan syttyessä suomalaisilla ei olisi ollut kykyä eikä välttämättä edes halua estää Neuvostoliiton hyökkäystä Suomen kautta Ruotsiin ja Norjaan.
The doctoral thesis deals with Finnish and foreign expert s analyses of Finland s military strategic position and defence capability, dating back to the early years of the Cold War.
Väitöskirjassa tarkastellaan Suomen sotilasstrategista asemaa ja puolustuskykyä koskevia kotimaisia ja ulkomaisia sotilaallisia asiantuntija-arvioita kylmän sodan alkuvuosilta.
Even if the Finnish military intelligence was much weaker than during the war, it was able to provide the military leadership with information of the international military development for the most part.
Suomen sotilastiedustelu pystyi kuitenkin heikentyneenäkin pitämään sotilasjohdon pääosin tietoisena kansainvälisestä sotilaallisesta kehityksestä.
Finland s strategic position was, however, considered slightly different from that of the Soviet-occupied Eastern European countries.
Suomen strategista asemaa pidettiin kuitenkin hieman erilaisena kuin Neuvostoliiton miehittämien Itä-Euroopan maiden, ja maan ymmärrettiin joutuneen vasten tahtoaan osaksi Neuvostoliiton etupiiriä.
Finland s military high command prepared assessments of the country s strategic position and of the capability of the Defence Forces as grounds for defence planning.
Suomen sotilasjohto ja sotilaallinen valmistelukoneisto laativat puolustussuunnittelua varten arvioita maan strategisesta asemasta ja puolustusvoimien toimintakyvystä.
Western and Swedish intelligence assessments did not show confidence in Finland s defence ability and the country was regarded almost as a Soviet satellite.
Ruotsalaisten, brittien ja amerikkalaisten tiedusteluarvioissa Suomea pidettiin lähes Neuvostoliiton satelliittina.
One of the working hypotheses was that after the WWII the ability military leadership to estimate the security political needs of the country and the organisation of its defence was severely weakened so that the dangers of the international development were not perceived and the gradual erosion of defence capability was partly unnoticed.
Toisen maailmansodan päättymisen jälkeen puolustusvoimien johdon mahdollisuudet normaaliin puolustussuunnitteluun kuten turvallisuuspoliittisen tilanteen ja sen vaatimien puolustusjärjestelyjen tarpeen arviointiin heikentyivät mm. maan ulkopoliittisen aseman muuttumisen, sisäpoliittisen kuohunnan sekä sotilaallisen suunnittelun ja tiedustelujärjestelmän voimakkaan supistamisen seurauksena.