natgillin/translations-raw huggingface dataset:
One's view of expenditure and consumption is not permanent.
Suhtautuminen rahankäyttöön ja kulutukseen ei ole pysyvää.
This study examines the narrative construction of consumerism in Finnish consumer culture in the early 21st century.
Tutkimuksessa tarkastellaan kuluttajuuden narratiivista rakentumista 2000-luvun alun suomalaisessa kulutuskulttuurissa.
Consumption and expenditure are however mostly a continuous battle between self-control and giving in to gratification.
Kuluttaminen ja rahankäyttö ovat kuitenkin pääosin jatkuvaa kamppailua itsekontrollin ja nautinnoille antautumisen välimaastossa.
The study creates a multifaceted image of young people as agents in consumer society.
Tutkimus avaa nuorista moniulotteisen kuvan kulutusyhteiskunnan toimijoina.
Young people allow for gratification to form a part of green consumerism, too: it is not simply restrictive self-denial.
Nuoret sallivat nautinnot myös vihreässä kuluttajuudessa: se ei ole pelkästään rajoittavaa kieltäytymistä.
They also see many hurdles in the way of green consumerism, such as the elevated price of ecological products, and the difficulties of green consumer practices.
He näkevät vihreälle kuluttajuudelle myös monia esteitä, kuten ympäristötuotteiden korkean hinnan ja vihreiden kulutuskäytäntöjen työläyden.
For young men, ecological considerations offer elements for the construction of consumerism only on the very rare occasion, whereas striving for day-to-day green practices is typical for young women.
Nuorille miehille ekologisuus tarjoaa vain poikkeustapauksissa kuluttajuuden rakentumisen elementtejä, kun taas nuorille naisille pyrkimys kohti arkipäivän vihreitä käytäntöjä on leimallista.
This kind of virtuous consumer allows him/herself the joy and the gratification of consumption, as long as these are "kept in check".
Tällainen hyveellinen kuluttaja sallii itselleen kulutuksen ilot ja nautinnot, kunhan ne pysyvät "järkevissä rajoissa".
Young people's consumer narratives are interpreted through cultural stories and consumer ethos such as self-control, gratification and green consumerism.
Nuorten kuluttajatarinoita tulkitaan kulttuuristen kertomusten sekä kulutuseetosten, kuten itsekontrollin, nautinnon ja vihreän kulutuksen kautta.
The narrative research approach is used to analyse what types of consumer positions these young people construct in stories on their own consumer history, and what kinds of ideas and thought patterns they construct on green consumerism.
Tarinallisella tutkimusotteella analysoidaan, millaisia kuluttajapositioita nuorille rakentuu heidän omaa kuluttajahistoriaansa käsittelevissä kertomuksissa sekä millaisia käsityksiä ja ajattelumalleja nuoret rakentavat vihreästä kuluttajuudesta.
Consumerism may also be polyphonic: it may simultaneously - and even uncomplicatedly - be constructed upon the discourses of wastefulness, prudence, gratification and green consumerism.
Kuluttajuus voi olla myös moniäänistä: se rakentuu samanaikaisesti - ja jopa ristiriidattomasti - tuhlauksen, säästeliäisyyden, nautinnon sekä vihreän kulutuksen puhetapoihin.
The objects of the study are consumer life stories and essays on environmentally friendly consumption, written by 15-19-year-old high school students.
Tutkimuskohteena ovat 15-19-vuotiaiden lukiolaisten kirjoittamat kuluttajaelämäkerrat ja ympäristöystävällistä kulutusta käsittelevät ainekirjoitukset.
This reality is illustrated among other things by clever expressions invented by young people, such as Carefree Pennywise, Prudent Hedonist and Wasteful Scrooge.
Tätä kuvaavat esimerkiksi nuorten keksimät nokkelat ilmaisut kuten Huoleton penninvenyttäjä, Harkitseva nautiskelija ja Pihi törsääjä.
The stories also show the gender division in green consumerism.
Tarinoista paljastuu myös vihreän kuluttajuuden sukupuolittuneisuus.
A wastrel may grow up to be a young person in control of their desires, or a thrifty child may awaken to the pleasures of consumption in their teens.
Tuhlarista kasvaa halujaan kontrolloiva nuori tai säästeliäs lapsi herää murrosiässä kulutuksen nautintoihin.
In their narratives, young people also analyse the usefulness - or uselessness - of their decisions on consumption, as well as develop themselves into controlling and sensible consumers.
Nuoret pohtivat tarinoissaan myös kulutuspäätöstensä tarpeellisuutta ja turhuutta sekä rakentavat itseään kontrolloivaa ja järkevää kuluttajaa.
They construct archetypical stories of wastrels and scrooges, as well as prudent and environmentally friendly consumers.
He rakentavat kertomuksissaan tarinoita tuhlareista, piheistä, säästeliäistä ja luontoystävällisistä kuluttajista.
World marine fisheries suffer from economic and biological overfishing: too many vessels are harvesting too few fish stocks.
Maailman kalakannat kärsivät taloudellisesta ja biologisesta ylikalastuksesta: liian monta kalastusalusta pyytää yhä niukempia kalakantoja.
The results show that the cooperation of two out of four studied countries can be stable.
Sitova sopimus voitaisiin siirtomaksujen avulla aikaansaada vain kahdelle tutkimuksessa mukana olleista neljästä valtiosta.
Simulation results suggest that ITQs would result in a decrease in the number of fishing vessels, but enables positive profits to overlap with a higher stock size.
Tulosten mukaan siirrettävillä kiintiöillä voitaisiin parantaa silakan kalastuksen kannattavuutta, mutta kannattavuuden parantumisen edellytyksenä on kalastusalusten määrän merkittävä vähennys.
First, the thesis focuses on the socially optimal harvest of a single salmon stock by commercial and recreational fisheries.
Väitöskirjan ensimmäisessä osajulkaisussa tarkastellaan tilannetta, jossa yhtä lohikantaa kalastetaan sekä kaupallisesti että virkistysmielessä.
Second, the thesis explores the management of multiple salmon stocks in an international framework.
Väitöskirjan toinen osajulkaisu tarkastelee Itämeren merkittävimpien lohikantojen kaupallista hyödyntämistä kansainvälisestä näkökulmasta.
Side payments, however, are a prerequisite for a cooperative solution.
Luonnonvarataloustieteen osa-alue kalastusekonomia tarjoaa perustan ylikalastusongelman ratkaisulle.
With the aim of bridging the gap between the actual fish stock assessment models used to provide management advice and economic optimisation models, the thesis explores economically sound harvesting from national and international perspectives.
Kehitetyillä malleilla tuotetaan taloudellisesti ja biologisesti kestäviä kalastuksensäätelyvaihtoehtoja kansallisesta ja kansainvälisestä näkökulmasta.
Fourth, the thesis studies the prerequisites for and potential consequences of the implementation of an individual transferable quota (ITQ) system in the Finnish herring fishery.
Väitöskirjan neljäs osajulkaisu tarkastelee siirrettävien kalastuskiintiöiden käyttöönoton mahdollisia taloudellisia ja biologisia seurauksia.
As a result, the expected economic net benefits from the fishery would increase nearly 60%, and the expected number of juvenile salmon (smolt) would increase by 30%.
Tällainen kalastuksenrakenteen muuttaminen lakkauttaisi kaupallisen ajosiima- ja ajoverkkokalastuksen, mutta lohenkalastuksen yhteiskunnallinen arvo kasvaisi 60 % ja lohen vaelluspoikasmäärä 30 %.
Cooperation would more than double the net benefits from the fishery compared to a past fisheries policy.
Sitova sopimus mahdollistaisi noin 40 % nettotuottojen kasvun, mutta lohen vaelluspoikasmäärät säilyisivät samalla tasolla kuin ne olisivat ilman kansainvälistä kalastuspolitiikkaa.
The evidence, however, indicates that incentives for free riding exist, and thus the most preferable outcome both in economic and biological terms is elusive.
Kalastuksenrakenteen uudelleen organisointi olisi siten sekä taloudellisesti että biologisesti järkevää.
The results of the four player game suggest that, despite the commonly agreed fishing quota, the behaviour of the countries has been closer to non-cooperation than cooperation.
Tulosten mukaan EU:n yhteisestä kalastuspolitiikasta ja yhteisesti sovitusta kalastuskiintiöstä huolimatta lohenkalastuksen taloudellinen tilanne ja lohikantojen ekologinen tila muistuttavat tilannetta, jossa kalastuspolitiikkaa ei olisi harjoitettu lainkaan.
Essays on the Bioeconomics of the Northern Baltic Fisheries
Esimerkkitapauksina työssä käytetään Itämeren lohen ja silakan kalastusta.
The empirical findings of the thesis affirm that the profitability of the studied fisheries could be improved.
Tulokset osoittavat, että kalastuksen taloudellista kannattavuutta ja kalakantojen tilaa on mahdollista parantaa samanaikaisesti.
Fisheries economics has explained the causes of overfishing and provided a theoretical background for management systems capable of solving the problem.
Siirrettävillä kalastuskiintiöillä voidaan ehkäistä taloudellinen ylikalastus ja myös biologinen ylikalastus, jos suurin sallittu saalismäärä on asetettu tasolle, joka turvaa kalakannan elinvoimaisuuden.
Yet only a few examples of fisheries managed by the principles of the bioeconomic theory exist.
Tästä huolimatta kalastusta säädellään taloudellisesti mielekkäällä tavalla vain muutamissa valtioissa.
Using data calibrated for the Baltic salmon and herring stocks, optimal harvesting policies are outlined using numerical methods.
Väitöskirjan kolmas osajulkaisu osoittaakin, että merkittävimpien Itämeren lohikantoja hyödyntävien valtioiden yhteistyö ei ole kaikille osapuolille kannattavaa.
Compared to a base case situation, the optimal fleet structure would yield a slight decrease in the commercial catch, but a recreational catch that is nearly seven times higher.
Taloudellisesti järkevä kalastuksen määrä kuitenkin mahdollistaisi suuremmat kalakannat ja siirtymäkauden jälkeen myös suuremmat saaliit kuin nykyinen säätely.
Total factor productivity (TFP) increased, depending on the model, by 0.6–1.7% per year.
Pitkällä aikavälillä viljatilojen tuottavuuskehitys on ollut 0,6–1,7 % vuodessa.
Land ownership and land titles are commonly tied to fundamental political, economic and social questions.
Pellon omistus- ja käyttöoikeudet liittyvät perustavaa laatua oleviin poliittisiin, taloudellisiin ja sosiaalisiin kysymyksiin.
Land institutions and land tenure questions are essential in agricultural and rural policies on all levels, from local to international.
Pellon hallintasuhteilla on keskeinen institutionaalinen asema maatalous- ja maaseutupolitiikassa niin kansallisella kuin kansainväliselläkin tasolla.
Land leasing, land degradation and agricultural productivity in Finland
Pellon vuokraus, perusparannusten laiminlyönnit ja maatalouden tuottavuuskehitys Suomessa
In particular, soil pH was found to be significantly lower on land cultivated under a lease contract compared to land owned by the farmers themselves.
Suomessa erityisesti vuokrapeltojen pH-taso on tilastollisesti merkitsevästi alempi kuin omistajan itse viljelemien peltojen vastaava.
The results also indicate that land improvements could not be reversed by land markets, because land owners would otherwise have carried out land improvements even if not farming by themselves.
Toimivilla pellonvuokramarkkinoilla pellon omistajankin olisi kannattanut tehdä perusparannukset, vaikka he eivät viljelisikään peltojaan itse.
Technical progress was found to drive the increase in productivity.
Havaittu tuottavuuskehitys on aiheutunut lähes yksinomaan teknologisesta kehityksestä.
Potential sellers who could not be revealed by traditional logit models were identified with the latent class approach.
Perinteisillä logit-malleilla potentiaalisia pellon myyjiä ei pystytty kytkemään vahvasti mihinkään pellonomistajia kuvaavista sosiodemografisista taustamuuttujista.
However, this seems to be a problem when considering the application of EU regulations to member states inheriting divergent landownership structures and farming cultures.
Näyttää kuitenkin siltä, että uusien kansainvälisten sopimusten ja säännöstöjen, kuten Euroopan Unionin yhteisen maatalouspolitiikan, soveltaminen laajenevassa unionissa on jäsenmaittain pitkälle eriytyneistä peltomarkkinoista johtuen entistä haastavampaa.
The decision rules were solved for alternative likelihood scenarios over the continuation of the fixed-term lease contract.
Kalkitus- ja fosforilannoitussäännöt ratkaistiin kiinteille, viiden vuoden vuokrasopimuksille simuloimalla eri skenaarioita vuokrasopimuksen uusiutumistodennäköisyydestä.
A fair resolution calls for innovative and new solutions both on national and international levels.
Tulevaisuudessa oikeudenmukaisten ratkaisujen kehittäminen vaatii uusia innovaatioita.
To reveal the causality between land tenure and land improvements, the dynamic optimisation problem was solved by a stochastic dynamic programming routine with known parameters for one-period returns and transition equations.
Pellon vuokrauksen ja perusparannusten kausaalisuhteen selvittämiseksi vuokraviljelijän yli ajan ulottuvat kalkitus- ja fosforilannoituspäätökset ratkaistiin dynaamisen optimoinnin menetelmillä.
Those landowners with an intention to sell even without a policy change were sensitive to temporal relaxation in the taxation of capital gains.
Havaintojen perusteella ne pellonomistajat, joilla on myyntiaikomuksia, tarttuvat herkästi väliaikaisen pellon myyntivoittoveron huojennuksen kaltaisiin pellon myyntikannusteisiin.
The results suggests that under traditional cash lease contracts, which are encouraged by the existing land leasing regulations and agricultural subsidy programs, the land tenure insecurity problem on leased land reduces land improvements that have a long pay-back period.
Tulokset osoittavat, että tukijärjestelmän sekä pellonvuokralainsäädännön suosimat pellonvuokrauksen käteismarkkinat johtavat pitkävaikutteisten ja peruuttamattomien perusparannusten laiminlyönteihin.
In the long term, productivity and especially productivity growth are necessary conditions for the survival of farms and the food industry in Finland.
Maatalouden myönteinen tuottavuuskehitys edistää Suomen elintarviketuotannon kilpailukykyä.
The contribution of this study is in describing the consequences of fitting EU agricultural policy to Finnish agricultural land tenure conditions and heritage.
Tutkimuksen erityispiirteenä on suomalaisen kehittyneen teollisuusmaan, maatalouden kannalta pohjoisen sijainnin ja Euroopan Unionin yhteisen maatalouspolitiikan kombinaatio.
Using Finnish data, real estate tax and a temporal relaxation on the taxation of capital gains showed some potential for the restructuring of land ownership.
Verotuksellisina keinoina tutkimuksessa olivat mukana sekä pellon kiinteistövero että pellon myyntivoittoveron väliaikainen huojennus, joiden molempien arvioitiin vaikuttavan maanomistajien päätöksiin myydä peltonsa.
This study aimed to analyze whether these challenges could be resolved by a tax policy that encourages land sales.
Verotuksen kehittämistä tarkasteltiin eräänä vaihtoehtona näiden ongelmien ratkaisemiseksi.
The simulations highlighted the observed trends of a decline in land improvements on land parcels that are cultivated under lease contracts.
Tulokset tuovat selvästi esiin pellonvuokraukseen liittyvän pellon hallintaoikeuden epävarmuuden ja perusparannusten välisen kausaaliyhteyden ja vahvistavat pellonvuokramarkkinoilta tehtyjä havaintoja.
The results suggest that as the probability of non-renewal of the lease contract increases, farmers quickly reduce investments in irreversible land improvements and, thereafter, yields gradually decline.
Todennäköisyyden laskiessa myös kalkitus ja fosforilannoitus laskevat nopeasti, mikä kääntää pellon tuottaman sadon laskuun.
It is also evidenced that the increase in land leasing is connected to these policy changes.
Ilmeistä on myös se, että pellonvuokramarkkinat eivät toimi.
This research pursues two questions: How can investment poverty be conceptualised and measured?
Tässä tutkimuksessa pyritään vastaamaan kahteen kysymykseen: Miten investointiköyhyyttä voidaan ymmärtää ja mitata?
Poor farmers have been blamed for environmental degradation in developing countries.
Köyhiä maanviljelijöitä on usein syytetty kehitysmaiden ympäristöongelmista.
To clarify the discourse, Thomas Reardon and Steven Vosti proposed the concept of investment poverty.
Selkeyttääkseen köyhyys-ympäristö –keskustelua, Thomas Reardon ja Steven Vosti kehittivät investointiköyhyyden käsitteen.
The relationship between poverty and the environment remains problematic.
Ympäristön ja köyhyyden suhde on siis edelleen epäselvä.
And, which are the welfare-enhancing effects of household assets?
Ja, mikä on viljelijäperheiden omaisuuden hyvinvointia lisäävä vaikutus?
Such an investment poverty line, located roughly at twice the annual price of a minimum nutrition, is surpassed by 42,3% of studied households.
Investointiköyhyyden raja on siis noin kaksi kertaa riittävän ravitsemuksen hinta, ja sen ylitti 42,3% tutkituista perheistä.
There is no automation by which assets generate welfare flows towards households.
Ei siis ole automaatiota, jolla omaisuus parantaisi perheiden hyvinvointia.
Comparisons reveal that welfare poverty groups differ significantly not only in asset endowments, income and investment strategies, but also in household structure and in their access to infrastructure and extension services.
Näiden köyhyysryhmien välillä on merkittäviä eroavaisuuksia ei vain perheiden varallisuuden, tulojen ja investointistrategioiden välillä, mutta myös perheiden rakenteessa, elinympäristössä ja mahdollisuuksissa saada palveluja.
Even beyond the investment poverty line environmental sustainability is not necessarily achieved, if cattle herds increase and pastures spread.
Ja sittenkin, vaikka hyvinvointi kohenisi, ei ympäristön kannalta parannuksia ole välttämättä odotettavissa, mikäli karjalaumat kasvavat ja eroosioalttiit laitumet leviävät.
It identifies the potentially large group of households that are not poor by traditional welfare poverty measures, but that are too poor in that their surplus above the welfare poverty line is too small to allow them to make investments for the conservation of their natural resource base.
Se tunnistaa sen kenties suuren joukon maanviljelijäperheitä, jotka eivät ole köyhiä perinteisten köyhyysmittareiden mukaan, mutta joiden hyvinvointi ei ole riittävästi köyhyysrajojen yläpuolella salliakseen perheen investoida kestävämpään maankäyttöön.
In Herrera, pure conservation investments are not found and welfare is not associated with the sustainability of land use.
Herrerassa viljelijät eivät tee investointeja puhtaasti ympäristönsuojeluun, eikä maankäytön kestävyyttä muutenkaan pystytty yhdistämään perheiden hyvinvoinnin tasoon.
Empirical data is collected in the province of Herrera of the Republic of Panama.
Tätä tutkimusta varten haastateltiin 402 maanviljelijäperhettä Väli-Amerikassa, Panaman tasavallan Herreran läänissä.
They also emphasize the role of assets in generating welfare for rural households, thus affecting production and investment decisions.
Reardon ja Vosti korostivat myös omaisuuden vaikutusta perheiden hyvinvointiin, ja uskoivat sen vaikuttavan tuotanto- ja investointipäätöksiin.
The contribution of assets to household welfare is explored by hypothesizing mechanisms through which land, livestock, education and labour force could enhance welfare, and under which conditions.
Niinpä omaisuuden vaikutusta perheiden hyvinvointiin tutkittiin selvittämällä, mitä reittejä pitkin perheiden omistama maa, karja, koulutus ja työikäiset perheenjäsenet voisivat lisätä perheen hyvinvointia.
Hence, the investment poverty line is studied as a level of welfare below which household welfare ceases to be linearly associated with investments that have both productive and conservation aims.
Siksi investointiköyhyyttä etsittiin sellaisena hyvinvoinnin tasona, jonka alapuolella elävien perheiden parissa tuottavat maanparannusinvestoinnit eivät enää ole suorassa suhteessa hyvinvointiin.
Investment non-poor households are characterized by both spouses working, high level of social involvement, high farm productivity, growing input-intensive crops, and naturally by having accumulated more land, cattle, vehicles, education, and better housing than the investment poor households.
Heille on tyypillistä, että molemmat puolisot käyvät työssä, ovat korkeasti koulutettuja ja yhteisössään aktiivisia, maatila tuottaa paremmin, tilalla kasvatetaan vaativampia kasveja, ja että he ovat kerryttäneet enemmän omaisuutta kuin investointi-köyhyyden rajan alla elävät perheet.
Household welfare is measured with household consumption and income aggregates, and traditional welfare poverty lines are calculated.
Näiden perheiden hyvinvointia mitattiin heidän kulutuksensa mukaan, ja paikalliset köyhyysrajat laskettiin paikallisen ruoan hinnan mukaan.
This allows to divide the studied households by their per capita consumption aggregates into extremely poor (15,4% of households), moderately poor (33,6%) and non-poor (51,0 %).
Ruoka- eli äärimmäisen köyhyyden rajan alle jäi 15,4% tutkituista perheistä, ja 33,6% oli jokseenkin köyhiä, eli saavutti kyllä riittävän ravitsemuksen, muttei kyennyt kustantamaan muita perustarpeitaan.
Among the moderately and non-poor households, on the other hand, education, land and labour force contribute to higher welfare through several mechanisms, but depending on conditioning variables, such as input use.
Varakkaampien perheiden parissa sen sijaan korkeampaa hyvinvointia tuottivat koulutuksen lisäksi myös maa ja työvoima, joskin monesta väliin tulevasta muuttujasta, kuten tuotantopanoksista riippuen.
Although clearly defined in theory, the empirical measurement of investment poverty is challenging.
Investointiköyhyyden mittaaminen osoittautui haastavaksi.
Struggling to survive, they have been claimed to overexploit their natural resource base; but empirical testing has provided confusing evidence.
On väitetty, että eloonjäämistaistelu pakottaa heidät käyttämään maata ja muita luonnonvaroja lyhytnäköisesti.
And, asset accumulation strategies change as welfare increases; the mechanisms are different among the poorest from among the richest households.
Omaisuuden keräämisen ja hyödyntämisen strategiat myös muuttuvat hyvinvoinnin kasvaessa ja niihin vaikuttavat monet ulkoiset tekijät.
Overcoming the investment poverty line can be seen as the necessary price of overcoming poverty and accumulating assets in the long run, but under current circumstances it is way out of reach for the poorest Herreran households.
Köyhyyden voittaminen vaatii pitkällä tähtäimellä sitä, että viljelijäperheet nousisivat investointiköyhyyden rajan yläpuolelle.
Results of multinomial logistic regressions using the elaboration method reveal that among extremely and moderately poor households, education is the only studied asset contributing to higher welfare levels.
Köyhimpien perheiden parissa nimenomaan koulutus olikin ainoa tutkittu omaisuuden muoto, joka edisti perheen hyvinvointia, kun taas maasta, karjasta tai työvoimasta ei ollut apua köyhyydestä nousemiseen.
Especially the role of industrial design has been emphasised.
Erityisesti teollisen muotoilun rooli on korostunut.
By affecting experiences, the media indirectly affects human actions.
Vaikuttamalla kokemuksiimme media vaikuttaa epäsuorasti myös toimintaamme.
In this study I examine the media publicity of design in the Finnish economic press from the late 1980s to the beginning of the 2000s.
Tarkastelen tutkimuksessani muotoilun mediajulkisuutta suomalaisessa talouslehdistössä 1980-luvun lopulta 2000-luvun ensivuosiin.
The publicity of design is characterised by the five focal themes: personification, professionalisation, commercialisation, communalisation and transition of cultural focus from the traditions of design to the industrial culture and the consumer culture.
Muotoilun talouslehdistöstä tulkittua julkisuutta ja samalla omaleimaista muotoilun kulttuuria luonnehtii viisi keskeistä teemaa: henkilöityminen, professionalisoituminen, kaupallistuminen, yhteisöllistyminen sekä muotoilun kulttuurisen painopisteen siirtyminen muotoilun perinteistä kohti teollista kulttuuria ja kulutuskulttuuria.
The analysis resulted in five frames that describe design from various points of view.
Aineiston analyysissä päädyin viiteen muotoilua erilaisista näkökulmista tarkastelevaan kehykseen.