natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This study also demonstrated that the land use of the catchments is related to both organic and minerogenic acidity in rivers and pristine headwater streams.
Valuma-alueiden maankäyttö vaikutti myös sekä orgaaniseen että minerogeeniseen happamuuteen joissa ja puroissa.
Molar TOC:TON ratio decreased from headwater catchments covered by forests and peatlands to the large river basins with mixed land use, emphasising the effect of the land use gradient on the stoichiometry of rivers.
Orgaanisten ravinteiden osuus kokonaisravinteiden pitoisuuksista laski luonnontilaisilta metsäisiltä latvavaluma-alueilta alavirtaan suurille maankäytöltään vaihteleville jokivaluma-alueille tultaessa.
In all study catchments, TOC was a major fraction of DOM, with much lower proportions of TON and DOP.
Kaikissa joissa ja puroissa orgaaninen hiili muodosti suuren osan liuenneesta orgaanisesta aineesta.
The terrestrial export of dissolved organic matter (DOM) is associated with climate, vegetation and land use, and thus is under the influence of climatic variability and human interference with terrestrial ecosystems, their soils and hydrological cycles.
Valuma-alueelta huuhtoutuva orgaaninen aines vaikuttaa veden laatuun, sillä se edistää rehevöitymistä sekä vaikuttaa veden lämpötilaan ja näkösyvyyteen.
However, the most important predictor for TOC, TON and DOP export in Finnish rivers was the proportion of upstream lakes in the catchment.
Orgaanisen hiilen pitoisuudet sen sijaan olivat korkeimmillaan latva-valuma-alueilla ja laskivat suurille jokivaluma-alueille tultaessa.
Export of organic matter, sulphate and base cations from boreal headwater catchments downstream to the coast: impacts of land use and climate
Liuenneen orgaanisen aineen huuhtoutumiseen valuma-alueelta vesistöihin vaikuttavat useat tekijät kuten valuma-alueen ominaisuudet, maankäyttö ja hydrologia.
This underlines the importance of organic acids in controlling pH levels in Finnish pristine headwater streams and main rivers.
Ihmistoiminnan vaikutus näkyi myös lisääntyneinä orgaanisen typen ja orgaanisen fosforin kuormina maatalousvaltaisilta ja taajamavaltaisilta jokivaluma-alueilta.
In a subgroup of 20 headwater catchments with similar climatic conditions and low N deposition in eastern Finland, the proportion of peatlands in the catchment and the proportion of Norway spruce (Picea abies Karsten) of the tree stand had the strongest correlation with the TOC and TON concentrations and export.
Luonnontilaisilla latvavaluma-alueilla myös kuusen osuus puustosta korreloi positiivisesti sekä orgaanisen hiilen että orgaanisen typen pitoisuuksien ja huuhtoumien kanssa.
The highest DOP concentrations and export were recorded in river basins with a high extent of agricultural land and urban areas, reflecting the influence of human impact on DOP loads.
Myös jokien eri merialueille kuljettaman orgaanisen aineen ravinnesuhteet vaihtelivat merkittävästi heijastaen kunkin valuma-alueen maankäyttöä.
Gene transfer is not only a powerful tool for basic research, but also for plant breeding.
Siirtogeenisiä kasveja käytetään perustutkimuksessa, mutta geeninsiirto on myös kätevä menetelmä kasvinjalostuksessa.
In the second part of this study, qualitative and quantitative differences in cytotoxicity and metabolic fingerprints between 225 genetically modified Gerbera hybrida lines and 42 non-GM Gerbera varieties were compared.
Tutkimuksen toisessa osassa etsittiin näitä yllättäviä muutoksia tutkimalla 225 siirtogeenisen gerberan myrkyllisyyttä ihmisen keuhko-, maksa- ja suolistosoluille sekä hiiren hermosoluille.
The developed cell viability assays offer also a model scheme for cell-based cytotoxicity screening of a large variety of GM plants in standardized conditions.
Kehitetyt solutestit tarjoavat mahdollisuuden tutkia muitakin siirtogeenisiä kasveja standardoiduissa olosuhteissa.
A previously identified MYB transcription factor from gerbera, GMYB10, which regulates the anthocyanin pathway, was transferred to gerbera and the phenotypes were analysed.
Gerberan kukan väriaineita synnyttävän reitin säätelyyn vaikuttava geeni siirrettiin gerberaan ja siirtogeeniset gerberat tutkittiin.
In this study, a new chalcone synthase enzyme (GCHS4), which may be one of the main contributors to flower colour, was characterised from the ornamental plant Gerbera hybrida.
Tässä tutkimuksessa löydettiin uusi kalkonisyntaasi-entsyymi, jolla on todennäköisesti tärkeä tehtävä gerberan kukan väriaineiden muodostumisessa.
However, crop improvement by genetic modification (GM) remains controversial, at least in Europe.
Siirtogeeniset kasvit herättävät kuitenkin ristiriitaisia tunteita Euroopassa.
In order to understand biosynthetic pathways fully, it is necessary to isolate and purify the enzymes of the pathways to study individual steps and to study the regulatory genes of the pathways.
Jotta saataisiin selville, miten kasvit tekevät eri yhdisteitä, on tutkittava entsyymejä ja niiden säätelyä kasveissa.
Many of the concerns relating to both human health and to ecological impacts relate to changes in the secondary metabolites of GM crops.
Ihmisiä askarruttaa siirtogeenisten kasvien aiheuttama mahdollinen allergiariski ja yllättävät muutokset luonnonaineissa, jotka voivat muuttaa kasvit myrkyllisiksi.
Chalcone synthases are key enzymes in the formation of several groups of flavonoids, including anthocyanins.
Kalkonisyntaasi-nimiset entsyymit vaikuttavat useiden flavonoidi-luonnonaineiden syntymiseen.
There was no evidence for any major qualitative and quantitative changes between the GM lines and non-GM varieties.
Mitään todisteita siirtogeenisten gerberoiden myrkyllisyydestä ei kuitenkaan löytynyt.
Plants produce a diversity of secondary metabolites, i.e., low-molecular-weight compounds that have primarily ecological functions in plants.
Kasvit tuottavat monenlaisia yhdisteitä, jotka syntyvät erilaisten entsyymien ja niistä muodostuvien reittien kautta.
Spatial expression of the polyketide synthase gene family in gerbera was also analysed with quantitative RT-PCR from 12 tissues, including several developmental stages and flower types.
Huomattiin, että tämän säätelijägeenin ylitoimiminen gerberassa aiheutti uusien väriaineiden syntymisen ja jo olemassa olevien väriaineiden lisääntymisen.
Fundamentally, the leafy liverworts can be divided into three groups.
Lehdelliset maksasammalet voidaan jakaa kolmeen pääryhmään.
Eleven names were reduced to synonymy under earlier described species, and one species was excluded from the genus.
Totesin myös 11 käytössä olleen nimen olevan jo aiemmin kuvattujen lajien synonyymeja ja yhden lajin kuuluvan kokonaan toiseen sukuun.
The leafy liverworts were arranged based on the assumption that similar structures had repeatedly developed in many different suborders, with evolution proceeding from erect and isophyllous to creeping and anisophyllous plants.
Lehdellisten maksasammalten evoluution arveltiin toistuneen useissa ryhmissä samankaltaisena, eli edenneen pystyistä, varsi- ja vatsalehdiltään samankaltaisista kasveista kasvualustaansa myötäileviin, vatsalehdiltään erilaistuneisiin lajeihin.
This study was the first comprehensive revision of Asian Herbertus, with 12 species recognized for the continent.
Aasiassa tavataan yhteensä 12 Herbertus-lajia.
The complex thalloid liverworts were assumed to be the most derived group.
Sekovarrellisia maksasammalia pidettiin nuorempana kehityslinjana.
Species of Herbertus show great plasticity in various morphological characters, resulted in a large number of described species.
Herbertus-suvun lajeja on poikkeuksellisen vaikea erottaa toisistaan koska niiden rakenteelliset piirteet näyttävät muuntelevan hyvin paljon ympäristöolosuhteiden mukaan.
According to our results the complex thalloids are also an early diverging lineage, and the simple thalloids, traditionally classified together, are a paraphyletic group.
Lisäksi tutkimustemme perusteella voidaan todeta, että aiemmin yhtenäiseksi ryhmäksi oletettu, rakenteeltaan yksinkertaisten sekovarrellisten maksasammalten ryhmä ei ole luonnollinen.
In conflict with the earlier hypotheses, the isophyllous liverworts, including Herbertaceae, were resolved as derived lineages within the liverworts.
Päinvastoin kuin aiemmin on ajateltu, Herbertaceae-heimo on myöhäisimpiä erilaistuneita kehityslinjoja maksasammalten joukossa.
Phylogenetic relationships within the liverworts were reconstructed using both chloroplast and nuclear sequences as well as morphological characters.
Käytimme maksasammalten sukulaisuussuhteiden selvittämisessä sekä rakenteellisia että sekvenssitason tuntomerkkejä.
The family Herbertaceae and its novel systematic position within liverworts
Herbertaceae-heimo ja maksasammalten uusi luokittelu
In the proposed new classification Mastigophoraceae is included in Herbertaceae.
Esitimme myös uuden maksasammalten luokittelun, joka perustuu lajien fylogeniaan.
Previously it was believed that liverworts had a common ancestor with an erect, radial gametophyte and a tetrahedral apical cell.
Aiemmin ensimmäisten maksasammalten ajateltiin muistuttaneen nykyisiä Herbertaceae-heimoon kuuluvia pystyjä, lehdellisiä kasveja.
By contrast, our studies resolved a clade comprising Treubia and Haplomitrium as the earliest extant liverwort lineage.
Tutkimuksemme osoittavat, että maksasammalten varhaisimpia kehityslinjoja edustavat nykyisin elävien lajien joukossa Treubia- ja Haplomitrium -suvut sekä rakenteeltaan erilaistuneet sekovarrelliset maksasammalet.
In addition, the phylogeny of the family Herbertaceae and its close relatives was investigated and analyses conducted of higher level relationships within the entire liverwort phylum.
Herbertaceae-heimo ja maksasammalten uusi luokittelu Maksasammalet ovat monien tutkimusten mukaan vanhin alkiollisten kasvien kehityslinja.
This clade is among the most derived groups within the leafy liverworts and comprises mostly isophyllous plants, all of which have bracteolar antheridia.
Osa näistä maksasammalista on läheisempää sukua lehdellisille maksasammalille kuin toisille aiemmin tähän ryhmään luetuille kasveille.
The relationships of Mastigophoraceae have formerly been controversial.
Väitöskirjassani tutkin myös aasialaista Herbertus-maksasammalsuvun lajistoa, josta ei aiemmin ole tehty yksityiskohtaista selvitystä.
Many bone diseases, i.e. osteoporosis, also known as bone loss, typically reflect an imbalance in skeletal turnover.
Monet luusairaudet, kuten osteoporoosi, johtuvat epätasapainosta luun uusiutumiskierrossa.
Isoleucine-proline-proline (IPP), a bioactive peptide, possesses the potential to increase osteoblast proliferation, differentiation and signalling.
IPP, yksi tutkituista bioaktiivisista peptideistä, lisäsi osteoblastisolujen jakautumista, ja erilaistumiseen, signaloitumiseen ja elinkykyyn vaikuttavien geenien ilmenemistä.
The profile of PDEs in human osteoblast-like cells and the effect of glucocorticoids on the function of cAMP PDEs, were investigated at the mRNA and enzyme levels.
Väitöskirjatyössä kartoitettiin ihmisen luuta muodostavien solujen PDEiden ilmenemistä, selvitettiin PDE7 ja PDE8 geenien hiljentämisen luusoluvaikutuksia ja tutkittiin synteettisen glukokortikoidin vaikutusta osteoblastien cAMP:hen, fosfodiesteraasigeenien ilmenemiseen ja aktiivisuuteen.
The activities of the PDEs are regulated by multiple inputs from other signalling systems and are crucial points of cross-talk between the pathways.
Vaikka PDE:t ovat tärkeä osa solun signaalivälitystä, niista tiedetään hyvin vähän luusoluissa.
The bioactive peptides offer also a nutriceutical and a nutrigenomic aspect to bone cell biology.
Bioaktiivisten peptidien luusoluvaikutukset saattavat lisätä kiinnostusta funktionaalisia ja luustoaktiivisia peptidejä sisältävien ravintoaineiden kehittämiseen.
This may provide a potential route in the formation of glucocorticoid-induced bone loss, involving the down-regulation of cAMP-PDE.
Luustoa heikentävä vaikutus saattaa osin välittyä PDE4:n toiminnan estämisen kautta.
The influence of bioactive peptides on osteoblast gene expression and proliferation was studied at the mRNA and cellular levels.
Osatyössä IV tutkittiin kolmen bioaktiivisen peptidin IPP, LKP ja VPP lyhytaikaisvaikutusta osteoblastien geenien ilmenemiseen ja solujen jakautumiseen.
In the hormonal regulation of bone metabolism, i.e. via parathyroid hormone (PTH), parathyroid hormone-related peptide (PTHrp) and prostaglandin E2 signal via cAMP.
Syklinen AMP (cAMP) on tärkeä luun aineenvaihduntaa säätelevä toisiolähetti mm. kilpirauhashormonin vaikutukset välittyvät sen kautta.
This work provides information on how PDEs are involved in the function and the differentiation of osteoblasts.
PDE7:n toiminnan estäminen lisää osteoblastien erilaistumista ja mineraalin muodostamista.
Regulation of Osteoblast Differentiation and Gene Expression by Phosphodiesterases and Bioactive Peptides
Väitöskirjatyö valaiseen osteoblastien fosfodiestraasientsyymien ilmenemistä ja estämisen seurauksia luuta muodostaviin soluihin.
cAMP and cGMP are formed by adenylate and guanylate cyclases and are degraded by phosphodiesterases (PDEs).
Deksametasoni, kortisonijohdos vähentää PDE4:n entsyymi-aktiivisuutta luuta muodostavissa soluissa.
The effects of PDEs on bone formation and osteoblast gene expression were determined with chemical inhibitors and siRNAs (short interfering RNAs).
Luusairauksien ehkäisemiseksi ja hoitamiseksi on tärkeää ymmärtää niitä tekijöitä, jotka säätelevät luukudoksen aineenvaihduntaa ja fysiologiaa.
In total, 4498 individuals representing 127 carabid species (of which 38 are new species) were collected.
Kerätyistä 127 maakiitäjäislajista 38 oli tieteelle uusia lajeja.
The establishment of Ranomafana National Park (RNP) was intended to preserve the unique nature of Madagascar.
Ranomafanan kansallispuisto perustettiin suojelemaan Madagaskarin ainutlaatuista luontoa ja kotoperäisiä lajeja.
Growing human populations and increasing exploitation of natural resources threaten nature all over the world.
Ihmisen väestömäärän kasvaessa ja luonnonvarojen käytön lisääntyessä suuri osa näistä lajeista on uhattuna ja vaarassa kuolla sukupuuttoon.
Because of high natural values, Madagascar is one of the global conservation priorities.
Madagaskar on yksi luonnoltaan rikkaimmista maista ja siksi yksi tärkeimmistä suojelukohteista maapallolla.
Containing several endemic and threatened species, Ranomafana has been selected as one of UNESCO’s World Natural Heritage sites.
Poikkeuksellisen arvokkaana kohteena Ranomafana on yksi UNESCOn maailmanperintöluettelon suojelukohteista.
Carabid beetles (Coleoptera, Carabidae) as indicators of environmental change in Ranomafana National Park, Madagascar
Tässä työssä tutkin erästä kovakuoriaisryhmää maakiitäjäisiä (Coleoptera, Carabidae), Ranomafanan alueella sekä luonnontilaisessa metsässä että alueilla, joissa ihmisen vaikutus on suuri.
However, during the last centuries many endemic species have gone extinct and more are endangered.
Ihmisen tulo saarelle aiheutti useiden lajien kuolemisen sukupuuttoon ja moni on tälläkin hetkellä uhattuna.
However, new occupations and land use methods are urgently needed by the local people for improving their own lives while maintaining the forest intact.
Yhtä tärkeää olisi myös löytää paikallisille asukkaille toimeentulomuotoja, joiden avulla köyhyys vähentyisi, mutta metsät säilyisivät tulevaisuudessakin.
Most of the species are arboreal and probably cannot survive in the deforested areas outside the park.
Suurin osa kerätyistä lajeista eli vain metsissä, joten metsien häviäminen tuhoaa elinmahdollisuuden monilta lajeilta.
Tropical countries are especially vulnerable to human impact because of the high number of species, most of these endemic and still unknown.
Erityisen suuressa vaarassa ovat trooppisten alueiden lajit, sillä ne ovat suurimmaksi osaksi kotoperäisiä eli niitä elää vain tietyllä, usein pienellä, alueella.
However, due to strong human pressures the region immediately surroundings the protected area has severely degraded.
Kansallispuiston ympärillä on kuitenkin paljon ihmisasutusta ja alueen metsiin kohdistuvat suuret käyttöpaineet.
Most of the species preferred forest as their primary habitat and were mainly collected from trees and bushes.
Pohjoisella pallonpuoliskolla maakiitäjäiset elävät nimensä mukaisesti maassa, mutta suurin osa löytämistäni lajeista löytyikin puista.
Madagascar is one of the centers of high biodiversity and renowned for its unique species.
Miljoonien vuosien kuluessa maapallolle on kehittynyt ainutlaatuinen lajisto, josta vasta pieni osa tunnetaan.
Establishment and continued protection of RNP is probably the only way to conserve this globally important area.
Ranomafanan kansallispuiston suojelu on siten ensiarvoisen tärkeää.
Their value as indicators is based on their different habitat requirements and sensitivity to environmental variables.
Tropiikissa puiden pinnoilla elävät sammalet, liaanit ym. kasvillisuus muodostaa kokonaan uuden elinympäristön mahdollistaen pienelle alueelle suuren lajimäärän.
These differences probably result from species-specific differences in the resistance of eggs to disturbances.
Nämä erot johtuvat todennäköisesti eläinplanktonlajien välisistä eroista lepoasteiden toleranssissa erilaisille häiriöille.
In addition, the results of this study show that the communities in the benthos may essentially contribute to the structure of those in the plankton.
Lisäksi tulokset osoittavat, että pohjaeläinyhteisön rakenne voi merkittävästi vaikuttaa planktonyhteisöjen rakenteeseen.
Moreover, copepods were less severely affected than cladocerans, while only one species (Temora longicornis) clearly benefited from the presence of the macrofauna.
Vesikirput ja rataseläimet olivat herkempiä pohjaeläinten vaikutukselle kuin hankajalkaiset, ja vain yksi eläinplanktonlaji (Temora longicornis) selvästi hyötyi bioturbaatiosta.
and nectobenthic (Mysis spp.)
Pohjan tuntumassa elelevien mysidi-äyriäisten (Mysis spp.)
The semi-motile M. balthica and Marenzelleria spp.
Syvälle kaivautuvilla monisukasmadoilla (Marenzelleria spp.)
Benthic-pelagic coupling in the northern Baltic Sea : importance of bioturbation and benthic predation
Pohjan ja ulapan ekosysteemien välinen yhteys : bioturbaatio ja saalistus pohjalla
Of the sediment-dwelling species, the amphipod M. affinis and the bivalve M. balthica reduced the number of cladoceran eggs in the sediment, whereas the polychaetes Marenzelleria spp.
Lisäksi sedimenttiin kaivautuvat lajit, valkokatka (Monoporeia affinis) ja liejusimpukka (Macoma balthica), vähensivät vesikirppujen, hankajalkaisten ja rataseläinten munien määrää sedimentissä.
In soft-sediment communities, bioturbation by sediment-dwelling and epibenthic organisms may strongly shape habitat characteristics and influence processes, e.g. biogeochemical cycling, which supplies bioavailable nutrients to pelagic primary producers.
Bioturbaation seurauksena eläimet muuttavat aineiden kiertoa veden ja sedimentin välillä ja vaikuttavat siten perustuottajien käytettävissä olevien ravinteiden määrään.
In the shallow waters and seasonally fluctuating environment of the Baltic Sea, emergence from the seafloor essentially contributes to the dynamics of zooplankton pelagic populations.
Itämeren matalissa vesissä kuoriutuminen pohjalta on merkittävässä roolissa eläinplanktonin populaatiodynamiikassa.
Based on the results, a change in species dominance from the two motile taxa, susceptible to oxygen deficiency, to the more tolerant semi-motile taxa provides additional feedback, strengthening internal nutrient cycling and accelerating eutrophication, with deteriorating near-bottom oxygen conditions and changes in the benthic communities.
Tulosten perusteella pohjoisella Itämerellä pehmeiden pohjien lajistosuhteissa tapahtunut muutos valkokatkan ja mysidien väheneminen, liejusimpukan ja monisukasmatojen runsastuminen merkitsee muutosta sedimentistä vapautuvien ravinteiden määrässä.
In this thesis, I examine how benthic organisms with different functional traits affect the link between the benthic and pelagic systems in the northern Baltic Sea. By means of experimental laboratory studies, the effects of sediment-dwelling (Monoporeia affinis, Macoma balthica and Marenzelleria spp.)
Väitöskirjassani tutkin kokeellisen tutkimuksen keinoin miten toiminnallisesti erilaiset pohjaeläinlajit vaikuttavat pohjan ja ulapan ekosysteemien väliseen linkittymiseen pohjoisella Itämerellä.
In addition, benthic fauna may mediate benthic-pelagic coupling by affecting the survival and hatching of zooplankton dormant eggs in the sediment.
Lisäksi bioturbaatio vaikuttaa lukuisiin biologisiin muuttujiin, kuten planktoneliöiden sedimentissä talvehtivien lepoasteiden elinkykyyn ja kuoriutumiseen.
In addition to organic matter mineralization, particle mixing is crucial to the success of benthic recruitment of zooplankton, since only eggs close to the sediment surface may hatch.
Saalistuksen lisäksi liejusimpukan todettiin sekoittavan sedimentin kerroksia, minkä seurauksena pinnan tuntumassa olevia munia siirtyi syvempiin kerroksiin.
increased the fluxes of phosphate and ammonium from the sediment to the water, whereas the motile M. affinis and Mysis mixta had a contrasting effect.
Sedimentin pintaa aktiivisesti möyhentävät lajit (valkokatka ja mysidit) vähensivät rehevöittävien ravinteiden vapautumista sedimentistä kun taas syvemmälle kaivautuvilla ja vähemmän liikkuvilla lajeilla (liejusimpukka ja monisukasmadot) oli päinvastainen vaikutus.
Benthic-pelagic coupling describes processes that operate across and between the seafloor and open-water ecosystems.
havaittiin saalistavan Bosmina-vesikirpun lepomunia sekä vapaasta vedestä että pohjalta.
The results show that benthic fauna may considerably alter the patterns of zooplankton emergence from the seafloor, thereby shaping zooplankton pelagic populations.
Tämä puolestaan edistää rehevöitymistä ja pohjan läheisten vesien happivajetta, mikä voi edelleen johtaa muutoksiin pohjaeläinlajistossa.
In general, the highest emergence rates were observed in the absence of macroscopic fauna, and M. balthica exerted a stronger suppressive effect than M. affinis.
Sekä valkokatka että liejusimpukka heikensivät eläinplanktonin kuoriutumista sedimentistä, mutta liejusimpukan negatiivinen vaikutus kuoriutumiseen oli yleensä voimakkaampi.
It was estimated that zooplankton eggs provide an additional carbon source for food-limited benthic communities.
Huomattavaa on, että em. möyhentäjälajit kärsivät vähähappisten vesien aiheuttamasta stressistä.
Decreased Cl extrusion observed in genetically modified KCC2-deficient mice leads to depolarizing GABA responses, impaired brain inhibition, and as a consequence to epileptic seizures.
KCC2 proteiinin väheneminen hiirillä johtaa hermosolujen hyperaktivaatioon, mikä puolestaan voi aiheuttaa epileptisiä kohtauksia.
K-Cl cotransporter 2 (KCC2) maintains a low intracellular Cl concentration required for fast hyperpolarizing responses of neurons to classical inhibitory neurotransmitters γ-aminobutyric acid (GABA) and glycine.
Tässä väitöskirjatyössä keskitytään KCC2 proteiiniin, joka on tarpeen kaliumin ja kloridin liikenteessä solukalvon läpi.
Among the characteristic features are an exclusive neuronal specificity, a dramatic upregulation during embryonic and early postnatal development, and a significant downregulation by neuronal trauma.
Kyvyttömyys hengittää todennäköisimmin liittyy siihen, että neuronien hyperaktivaatio rikkoo hengitysteiden rytmiä ylläpitävän mekanismin.
Even though a functional 86Rb+ assay reveals no significant difference between transport activities of the isoforms, consensus sites for several protein kinases, found in KCC2a but not in KCC2b, imply a distinct kinetic regulation.
Toisin kuin monet muut elimistön proteiinit, KCC2 kuljetusproteiini ilmenee ainoastaan keskushermoston hermosoluissa.
Identification of mechanisms regulating activity of the SLC12A5 gene, which encodes the KCC2 cotransporter, in normal and pathological conditions is, thus, of extreme importance.
Tässä tutkimuksessa tutkittiin mekanismeja, jotka estävät KCC2 proteiinin tuotanto muissa soluissa kuin hermosoluissa.