natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In conclusion, survival seems worse among gastric cancer patients with a high tissue MMP14 expression, particularly with concurrent low PROX1 levels.
Johtopäätöksenä niillä mahasyöpäpotilailla, joilla on korkea MMP14-kudosilmentyminen, etenkin jos PROX1 ilmentyminen on samanaikaisesti matala, näyttäisi olevan huonompi ennuste.
High serum TAT-2 and TATI both identified patients with poor prognoses, with TATI remaining significant in the multivariate survival analysis.
Seerumin korkea TAT-2 ja TATI liittyivät huonoon ennusteeseen.
Currently, the only curative treatment is radical surgery.
Parantava hoito edellyttää kasvaimen kirurgista poistoa.
Survival appears better among patients with a high tissue TLR5 expression.
Ne mahasyöpäpotilaat, joilla on korkea TLR5-kudosilmentyminen, näyttävät selviävän paremmin.
A high MMP14 expression, whether in tissue samples or serum, predicted a poor outcome and a high serum MMP14 remained an independent prognostic factor in the multivariate survival analysis.
Korkea MMP14 ilmentyminen niin kudosnäytteissä kuin seerumissa liittyi huonoon ennusteeseen.
Thus, a high serum MMP14 may serve as an independent unfavorable prognostic biomarker.
Myös seerumin MMP14 näyttäisi toimivan ennusteellisena tekijänä mahasyövässä.
PROX1 acts context dependently either as an oncogene or as a tumor suppressor.
Se toimii taudista riippuen joko syövälle altistavana tai syövältä suojaavana tekijänä.
Serum TAT-2, TATI, and plasma CRP levels were determined using time-resolved immunofluorometric assays.
Seerumin korkeat TATI- ja TAT-2- pitoisuudet näyttävät toimivan ennusteellisina tekijöinä.
A high tissue MMP14 predicted an unfavorable outcome, particularly among those with a low PROX1 level.
Ennuste oli erityisen huono, jos PROX1 ilmentyminen oli samanaikaisesti matala.
They express in malignant diseases, activated by damage-associated molecular patterns.
Lisäksi ne aktivoituvat myös useissa syöpätaudeissa.
Decisions and programs should be compared against identified adaptation commitments, targets and needs.
Päätöksiä ja ohjelmia tulisi myös vertailla määritettyihin sopeutumissitoumuksiin, tavoitteisiin ja tarpeisiin.
On average, respondents found each indicator useful, five indicators were found to be really useful on average, and three indicators were found to be useless among a couple of respondents.
Kyselyyn vastanneet pitivät keskimäärin jokaista indikaattoria hyödyllisenä, viisi indikaattoria koettiin keskimäärin todella hyödyllisiksi ja kolme indikaattoria koettiin hyödyttömiksi parin vastaajan keskuudessa.
Climate change has exacerbated extreme weather events.
Ilmastonmuutos on voimistanut sään ääri-ilmiöitä.
According to climate scenarios, temperatures will rise and heat periods will become more common also in Finland.
Ilmastoskenaarioiden mukaan lämpötilat tulevat nousemaan ja hellejaksot yleistymään merkittävästi myös Suomessa.
If the city wants to develop its adaptation monitoring, it is essential to document decisions and programs to explore sufficient coverage.
Jos kaupunki haluaa kehittää sopeutumisen seurantaansa, on heidän myös hyvä dokumentoida päätöksiä ja ohjelmia riittävän kattavuuden selvittämiseksi.
The impacts of the urban heat island phenomenon can be reduced through careful urban planning, adaptation policies and economic investments.
Lämpösaarekeilmiön vaikutuksia voidaan vähentää kaupungeissa huolellisella kaupunkisuunnittelulla, sopeutumispolitiikalla ja taloudellisilla investoinneilla.
After the survey, 11 indicators were modified and one indicator was removed.
Kyselyn avulla tarkennettiin 11 indikaattoria ja poistettiin kokonaan yksi indikaattori.
The development of adaptation monitoring indicators is particularly important in order to ensure the long-term success of the city's adaptation efforts and whether adaptation is moving towards the desired goals.
Sopeutumisen seurannan indikaattoreiden kehittäminen on erityisen tärkeää, kun halutaan varmistaa kaupungin sopeutumistoimien onnistuminen pitkällä aikavälillä ja onko sopeutuminen menossa kohti haluttuja tavoitteita.
The end result was 16 indicators for monitoring adaptation to the urban heat island phenomenon divided into the following themes: social vulnerability, state of environment, infrastructure, green-blue infrastructure, policy actions and communication.
Lopputuloksena syntyi 16 lämpösaarekeilmiöön sopeutumisen seurannan indikaattoria, jotka jakautuivat seuraaviin teemoihin: sosiaalinen haavoittuvuus, ympäristön tila, infrastruktuuri, sinivihreä infrastruktuuri, politiikkatoimet ja viestintä.
This thesis asks the following research question with the help of a literature review, a focus group discussion and a questionnaire: what kind of indicators can be used to monitor and evaluate adaptation to the urban heat island phenomenon in Helsinki?
Tämä tutkielma vastaa seuraavaan tutkimuskysymykseen kirjallisuuskatsauksen, fokusryhmäkeskustelun ja kyselytutkimuksen avulla: millaisten indikaattorien avulla lämpösaarekeilmiöön sopeutumista voidaan seurata ja arvioida Helsingissä?
These heat periods worsen the urban heat island phenomenon which is known to have negative impacts on human well-being.
Lisääntyvät helteet pahentavat jo ongelmaksi koettua kaupunkien lämpösaarekeilmiötä, jolla on negatiivisia vaikutuksia ihmisten hyvinvointiin.
With the help of the literature review and New York Climate Change Panels framework "the seven steps to indicator selection", 17 preliminary indicators were developed which were divided into six themes accounting the diverse nature of the urban heat island and its impacts.
Kirjallisuuskatsauksen ja New Yorkin ilmastopaneelin kehittämän "seitsemän askelta indikaattorien ja seurannan valintaprosessiin" viitekehyksen avulla kehitettiin 17 alustavaa indikaattoria, jotka jaettiin kuuteen teemaan.
Adaptation to climate change can be monitored through indicators but research and development on adaptation indicators has been largely absent.
Ilmastonmuutokseen sopeutumista voidaan seurata indikaattoreiden avulla, mutta sopeutumisen seurannan indikaattoreita on kehitetty verraten vähän.
The indicators were specified in a focus group discussion which had six attendees from environment-, the technical-, social- and health sectors.
Alustavasti kehitettyä indikaattorilistaa muokattiin tarkemmaksi fokusryhmäkeskustelussa, johon osallistui kuusi pääkaupunkiseudun kuntien työntekijää ympäristötoimesta, tekniseltä toimialalta sekä sosiaali- ja terveystoimesta.
This work provides tools for the city to develop their adaptation monitoring strategy which should be systematic and comparable.
Tämä työ kehittääkin keinoja toteuttaa sopeutumisen seurantaa käytännössä indikaattoreiden avulla ja antaa työkaluja Helsingin kaupungille heidän sopeutumisen seurannan strategiaansa, jonka tulee olla systemaattinen ja vertailukelpoinen.
The development of indicators does not as such contribute to the development of urban adaptation to a desired level, but it is nevertheless an important step in the process of developing adaptation monitoring in the city of Helsinki.
Indikaattoreiden kehittäminen ja käyttö ei vielä itsessään edistä kaupunkien sopeutumisen kehitystä toivottuun sopeutumisen tasoon, mutta se on kuitenkin tärkeä askel kohti monipuolisempaa ja tehokkaampaa sopeutumisen seurantaa.
This thesis takes adaptation monitoring forward, developing ways to put adaptation monitoring into practice.
Tämä tutkielma edesauttaa sopeutumisen seurantaa teoriasta käytäntöön.
After the group discussion, the indicators were further modified with the help of a questionnaire answered by ten municipal employees, mainly from the environmental, technical and social and health sectors.
Ryhmäkeskustelun jälkeen listaa muokattiin vielä kyselytutkimuksella, johon vastasi kymmenen kuntien työntekijää.
Therefore, EV research requires standardized and robust methods for their separation and characterization.
Tämän vuoksi vesikkelitutkimus kaipaa kipeästi standardoituja ja luotettavia menetelmiä niiden erotteluun ja karakterisointiin.
Extracellular vesicles (EVs) are phospholipid bilayer-enclosed nanoparticles that are secreted by eukaryotic and prokaryotic cells.
Solunulkoiset vesikkelit (Eng: extracellular vesicles, EV:s) ovat fosfolipimembraanin rajaamia nanopartikkeleja, joita erittävät eukaryootit ja prokaryootit.
Characterization of activator-dependent differences in platelet-derived extracellular vesicle populations
Verihiutaleperäisten solunulkoisten vesikkelipopulaatioiden aktivaattoririippuvaisten erojen karakterisointi
We succeeded in providing new hints towards meaningful discoveries in platelet biology by characterizing the way platelets respond to inflammatory and hemostatic signals by shedding pEVs.
Onnistuimme tuottamaan uusia vihjeitä tavoista, joilla verihiutaleet reagoivat solunulkoisiin tulehdus- ja kudosvauriosignaaleihin vesikkelien erityksen kautta.
The size distribution of pEVs was studied with nanoparticle tracking analysis (NTA) and asymmetrical flow field-flow fractionation (AF4), which represents a newly emerging method on the EV field.
Tuottuneiden vesikkelien kokojakaumaa arvioitiin nanopartikkelien jäljitysanalyysillä (Eng: nanoparticle tracking analysis, NTA) sekä asymmetrisellä poikittaisvirtauskenttävirtausfraktioinnilla (Eng: asymmetric flow field-flow fractionation, AF4), joka on uusi menetelmä vesikkelitutkimuksessa.
EVs carry macromolecules and signalling molecules to adjacent cells and play an important role in intercellular communication under both pathologic and homeostatic conditions.
Solunulkoiset vesikkelit kantavat sisällään makromolekyylejä ja singalointimolekyylejä muihin soluihin, toimien näin tärkeinä solujen välisen kommunikaation välittäjinä sekä patologisissa että homeostaattisissa oloissa.
Therefore, they have become of significant interest for their therapeutic, diagnostic and prognostic potential.
Vesikkelit ovat lisäksi hyvin kiinnostavia niiden sovellusmahdollisuuksien vuoksi diagnostiikassa ja terapeuttisissa sovelluksissa.
A protocol for small pEV separation with AF4-MALS was set up.
AF4-menetelmä optimoitiin pienten verihiutalevesikkelien tutkimukseen.
A well-optimised AF4 protocol can detect different pEV subpopulations and is a promising tool for EV.
AF4 on hellä ja monipuolinen menetelmä, jolla voidaan erotella verihiutalevesikkelien alapopulaatioita hyvin tarkasti ja on näin ollen erittäin lupaava menetelmä vesikkelien karakterisointiin ja fraktiointiin.
When platelet activation markers are characterized with flow cytometry, the S100A8/A9 protein appeared to cause a shift in membrane activation markers when compared to the thrombin- collagen mix and the baseline control.
Kun verihiutaleiden aktivointimarkkereita tarkasteltiin virtaussytometrialla, S100A8/A9 proteiini aiheutti muutoksen kalvomarkkeriproteiinien jakautumisessa verihiutaleiden ja verihiutalevesikkelien pinnalla verrattuna trombiini- kollageeniaktivaatioon sekä aktivoimattomaan kontrolliin.
An increase in TLT-1 expression compared to decreased P-selectin and αIIbβ3 suggests that S100A8/A9 stimulation shifts platelet phenotype towards secretion rather than aggregation.
TLT-1 ekspression kasvu verrattuna P- selektiinimarkkerin laskuun verihiutalevesikkelien pinnalla saattaa johtua S100A8/A9:n aiheuttamasta muutoksesta, jossa verihiutale erikoistuu aktivoituessaan vesikkelieritykseen aggregaation sijaan.
When investigated with AF4-MALS, S100A8/A9 induced pEVs appeared larger than those produced with thrombin- collagen activation.
Kun verihiutalevesikkelejä tarkasteltiin MALS-detektorilla, verihiutaleaktivaatio S100A8/A9-proteiinilla tuotti suurempia vesikkelejä, kuin trombiinilla ja kollageenilla aktivoidut verihiutaleet.
In this study physical and immunochemical methods were employed to characterize human platelet-derived EVs (pEVs) generated from platelets activated with different external biochemical stimuli.
Tässä tutkielmassa fysikaalisia ja immunokemiallisia menetelmiä sovellettiin verihiutaleperäisten EV-populaatioiden tarkasteluun.
Increased TLT-1 translocation and decreased integrin αIIbβ3 expression on pEV surfaces suggests that S100A8/A9 induced pEV secretion through differently packed platelet α-granules, rather than from the plasma membrane.
Lisääntynyt TLT-1 markkerin pitoisuus yhdessä alentuneen integriini aIIbb3-ekspression kanssa viittaa ilmiöön, jossa S100A8/A9 olisi saanut verihiutaleet tuottamaan vesikkelejä eri tavoin pakatuista α-jyväsistä, sen sijaan että niitä erittyisi suoraan verihiutaleen solukalvolta.
Finally, fluorescent labelling and co-localization analysis were employed to characterize membrane marker composition of pEVs and assess its usefulness as an analytic tool for EV research.
Viimeiseksi vesikkelien solukalvomarkkereita tarkasteltiin uudella nanopartikkelien kuvantamismenetelmällä, joka perustuu fluoresoivien leimojen lokalisaatioon vesikkelin kalvolla ja jonka hyödyllisyyttä vesikkelitutkimuksessa haluttiin arvioida.
In the future, when AF4 is combined with a MALS detector and a fraction collector, nanoimaging of fluorescently labelled EVs could be combined with it as a downstream application to obtain information on their versatile biological functions.
Tulevaisuudessa AF4-MALS –menetelmä voitaisiin yhdistää fraktionkeräimeen, jolloin erotellut vesikkelipopulaatiot voidaan kerätä jatkokäsittelyä varten.
EVs are small and highly heterogeneous in size, shape, cargo and membrane composition, posing several challenges for establishing analytical and clinical guidelines.
Tämän vuoksi niiden karakterisoinnissa sekä eristyksessä on yhä huomattavia haasteita, eikä selkeitä analyyttisiä ja kliinisiä ohjeistuksia ole kyetty muodostamaan.
With this method, subtle differences between small pEV populations were seen that were not distinguishable with NTA or flow cytometry.
AF4 paljasti hienovaraisia, eri aktivaattoreiden aiheuttamia eroja verihiutalevesikkelien kokojakaumissa, joita ei kyetty erottamaan yhtä tarkasti jäljitysanalyysillä tai virtaussytometrialla.
The platelet-activating effect of the pro-inflammatory S100A8/A9 protein complex and a combination of thrombin and collagen were studied with nano flow cytometry.
Aktivaattorien vaikutusta verihiutaleisiin sekä niiden erittämiin vesikkeleihin tutkittiin nanovirtaussytometrialla.
The Miocene epoch (c. 23-5 million years ago) was a noteworthy geological time period in which significant changes took place both in the climate regimes as well as in vegetation characteristics, bringing about novel adaptations in many herbivorous lineages.
Mioseeniepookki (n. 23 – 5 miljoonaa vuotta sitten) oli merkittävä ajanjakso, jonka aikana ilmastossa ja kasvillisuudessa tapahtui mullistavia muutoksia, jotka aikaan saivat uusia sopeutumia monissa kasvinsyöjissä.
These adaptations constituted morphological, dietary, and ecological factors in a relatively short period of evolutionary time.
Sopeutumat koskettivat niin morfologisia, ruokavaliollisia kuin ekologisia tekijöitä evolutiivisesti varsin lyhyessä ajassa.
Proboscidean dietary signals from the key localities of Maragheh (Iran) and Pannonian basin (Austria) were compared with the paleobotanical studies.
Lisäksi kahta keskeisimmäksi havaittua löytöpaikkaa; Maraghehin (Iran) ja Pannonian altaan (Itävalta) aineistoa verrattiin aikaisempiin kasvillisuustutkimuksiin.
Diets of Miocene proboscideans from Eurasia, and their connection to environments and vegetation.
Mioseenikauden norsueläinten ravinto sekä sen yhteys ympäristöön ja kasvillisuuteen.
The further studies would provide insight to the relative amounts of the grass in the diet of Miocene proboscideans.
Jatkotutkimukset tarjoaisivat selkeän todisteen heinäkasvillisuuden määrällisestä osuudesta mioseenikauden norsueläinten ravinnossa.
Further, the results indicated shift in feeding preferences of proboscideans prior to Miocene climate and environment changes.
Tulokset antoivat viitteitä norsueläinten ruokavalioiden painopisteen siirtymisestä lehdensyönnistä kohti heinävaltaisempia ruokavaliota, vasteena mioseeniepookin ympäristötekijöiden sekä ilmasto-olosuhteiden muutoksiin.
The materials of fossilized molars were analysed by mesowear angle method, in which the measured angles show the diet abrasiveness due the nutritional targets’ differences.
Menetelmänä käytetiin mesowear angle-analyysia missä poskihampaista mitatut taittokulmat kertovat ravinnon aikaansaamasta kulumisesta.
The wide spectrum of feeding preferences allowed diet flexibility according available vegetation and also these sympatric species to co-exist by niche partitioning.
Ravinnon monipuolisuus mahdollisti ruokavalion joustavuuden saatavilla olevan kasvillisuuden sekä näiden suurten kasvinsyöjien esiintymisen samalla alueella ekolokerojen eroavaisuuden myötä.
Thus, demonstrating clearly the connection between diets and environments thought the diet. As a conclusion, in the diet of the paleocommunities of proboscideans had, on average, more grass-dominant components in open and dry environment likely due the presence of grass-dominant vegetation.
Täten norsueläinyhteisöjen ruokavaliot olivat pääsääntöisesti heinävaltaisempia kuivemmissa sekä avoimemmissa ympäristöissä, jossa heinävaltaisen kasvillisuuden osuus oli todennäköisesti suurempi.
Instead, in the wet conditions the closed-canopy forest environments enhanced browsing.
Vastavuoroisesti kosteammissa metsäympäristöissä lajit suosivat lehdensyöntiä.
Thus, the general estimation of spatial and temporal variation of the environment characteristics in the study localities were based on these parameters.
Täten voitiin arvioida kasvillisuuden rakennetta sekä sen temporaalista ja spatiaalisesta vaihtelua perustuen hampaiden kulumiseen.
Among these herbivores were the proboscideans, the living and extinct elephants, which were among the most dominant and largest herbivores at the time.
Näistä kasvinsyöjistä eräitä merkittävimpiä olivat norsueläimet, jotka olivat nykyistä suurempi ja ekologisesti monipuolisempi ryhmä.
These results are in line with the findings of the previous studies of modern elephants’ diet- environment relationships.
Tutkimustulokset tukevat aikaisempien tutkimusten löydöksiä nykynorsujen ravinnon sekä kasvillisuuden rakenteen suhteesta.
Instead, Choerolophodon pentelici was found grass-dominant mixed-feeder.
Erikoistuneeseen heinänsyöntiin painottui yksi tutkimuslaji; Choerolophodon pentelici.
The results allowed the reconstruction of the feeding preferences which suggested that majority of Miocene proboscideans were browsers and browse-dominated mixed feeders or pure mixed-feeders.
Tutkimuksen perusteella valtaosa mioseeniepookin norsueläimistä olivat lehdensyöjiä sekä lehdensyöntiin painottuvia sekasyöjiä tai puhtaasti sekasyöjiä.
The aim of this study was to analyse the molar surfaces of Miocene proboscideans (e.g. Deinotherium and Gomphotherium) from Eurasia to provide a reconstruction of the feeding preferences of the study species based on observed dental wear.
Täten tämän tutkimuksen kohteena olivat Euraasian muinaiset norsueläimet (Proboscideans) muun muassa Deinotherium ja Gomphotherium- suvut.
Secondly, this study aimed for providing estimation of the environmental characteristic and vegetation patterns of the study localities by comparing to the previous studies and to hypsodonty value (proxy of general openness and aridity of the environment).
Saatua aineistoa verrattiin hypsodontia arvoon, joka kertoo ympäristön suhteellisesta avoimuudesta ja kuivuudesta.
Despite that proboscideans were diverse and large group of hundreds of species, yet the understanding of dietary and ecological patterns of majority of Miocene sympatric species is still limited.
Mioseeniepookki oli merkittävä käännöskohta näiden norsueläinten evoluutiossa, jonka aikaisesta lajien ravintokäyttäytymisestä sekä ekologiasta tiedetään varsin vähän.
Breast cancer remains as the leading cause of cancer deaths among women.
Rintasyöpä on edelleen suurin syöpäkuolemien syy naisten keskuudessa.
Thus, there is a need for discovering novel and well-tolerated therapies.
Siksi on erittäin tarpeellista löytää uusia hyvin siedettyjä hoitomuotoja.
MYC is a proto-oncogene and a transcription factor, that is frequently amplified and overexpressed in breast cancers.
MYC on esisyöpägeeni (eli proto-onkogeeni) ja transkription säätelytekijä, joka on usein monistunut ja ylituotettu rintasyöpien yhteydessä.
Metformin, a type II diabetes mellitus drug, has shown anti-cancer effects in some population studies and is under investigation for a cancer therapies, however the whole mechanism of action in cancer is still not well-known.
Metformiini on 2. tyypin diabeteksen hoitoon käytettävä lääke, joka on osoittanut syövän vastaisia vaikutuksia joissain väestötutkimuksissa ja sitä tutkitaan parhaillaan syöpähoidossa, mutta metformiinin syövän vastainen vaikutustapa ei vieläkään ole kokonaan tiedossa.
Triple-negative breast cancer (TNBC) is one of the most aggressive breast cancer subtypes and lacks targetable receptors, consequently, cannot be treated with current hormone of anti-HER2 targeting therapies.
Kolmoisnegatiivinen rintasyöpä on yksi aggressiivisimmista rintasyövän alatyypeistä ja sillä ei ole kohdennettavia reseptoreita, joten sitä ei voida hoitaa nykyisillä kohdennetuilla hormonihoidoilla.
To study metformin's short and long-term anti-proliferative activity, cell proliferation during and after drug treatment was investigated, which showed, that metformin’s effects do not seem to persist long after drug withdrawal.
Metformiinin solunjakautumiseen kohdistuvien vaikutusten tutkimiseksi lyhyellä ja pitkällä aikavälillä tutkittiin solujen lisääntymistä lääkehoidon aikana ja sen jälkeen, mikä osoitti, että metformiinin vaikutukset eivät näytä jatkuvan kauan lääkkeen lopettamisen jälkeen.
MYC is involved in many cellular processes promoting cell proliferation, however, overexpression of MYC can also sensitize cells to replicative stress and apoptotic cell death.
MYC on mukana monissa solujen prosesseissa, jotka edistävät solujen jakautumista, mutta MYC-proteiinin voi myös herkistää solut solujakautumisesta johtuvalle stressille ja ohjelmoidulle solukuolemalle.
In conclusion, the key observation of this thesis was, that metformin does inhibit the proliferation of MYC overexpressing cancer cells and presents a senescence phenotype that possibly can be exploited to find new targeted therapies for triple-negative breast cancer patients.
Yhteenvetona voidaan todeta, että tämän tutkimuksen keskeinen havainto oli, että metformiini estää korkean MYC-aktiivisuuden rintasyöpäsolujen jakautumisen ja aiheuttaa senesenssi-fenotyypin, jota voidaan mahdollisesti hyödyntää uusien kohdennettujen hoitomenetelmien löytämiseksi kolmoisnegatiivisiin rintasyöpiin.
In our previous studies we have shown that pharmacological activation of AMPK, a cellular energy sensor, synergises with Bcl-2 family inhibitors, such as navitoclax and venetoclax, and activates MYC-dependent apoptosis in breast cancer cell lines, transgenic mouse models of MYC-dependent mammary tumorigenesis and in MYC-high patient-derived explant cultures (PDECs).
Aikaisemmissa tutkimuksissamme olemme osoittaneet, että AMP-aktivoituvan proteiinikinaasin (AMPK:n) farmakologinen aktivointi aiheuttaa synergiaa Bcl-2-perheen proteiinien estäjälääkkeiden kanssa ja aktivoi MYC-riippuvaisen ohjelmoidun solukuoleman rintasyöpäsolulinjoissa, MYC-siirtogeenisissä rintasyövän hiirimalleissa ja korkean MYC-tason omaavissa potilasperäisissä eksplantti-viljelmissä.
In subsequent study we observed, that indirect AMPK activator metformin alone inhibited tumor growth in vivo, but did not induce apoptosis in mouse tumors or in PDECs.
Myöhemmissä tutkimuksessa havaitsimme, että epäsuorasti AMPK:ta aktivoiva metformiini yksin hidasti syöpäkasvaimen kasvua hiirissä, mutta ei aiheuttanut ohjelmoitua solukuolemaa hiiren kasvaimessa tai potilasperäisissä eksplantti-viljelmissä.
Metformin induces senescence-like proliferation arrest in MYC-high triple-negative breast cancer cell lines
Metformiini aiheuttaa senesenssi-tyyppisen solunjakautumisen pysähdyksen korkean MYC-aktiivisuuden kolmoisnegatiivisissa rintasyöpäsolulinjoissa