natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Interestingly, sparse hydrogels with low PuraMatrix® dilutions were best for neuronal cells, whereas stiff composition of gellan gum hydrogel supported neural networks better than the softer compositions.
Tämä seikka huonontaa PuraMatrix®-hydrogeelin käytettävyyttä hermokudosmallin tukimateriaalina, vaikka muutoin tulokset ovat erittäin lupaavia.
Results: Fluorescent probes were found to be suitable for tracking human neural cells for up to four weeks in culture.
Tulokset: Eläviin soluihin sitoutuvat fluoresoivat merkkiaineet osoittautuivat hyväksi tutkimusmenetelmäksi.
Rigid microtower scaffolds were found to be effective for supporting 3D neural network formation around the scaffold.
Gellan gum -pohjaisia geelejä apuna käyttäen tutkittiin tukimateriaalin jäykkyyden vaikutusta hermosolujen kasvuun ja yritettiin kartoittaa soluviljelyssä käytettävälle tukimateriaalin ihanteellisia ominaisuuksia.
The neural cell cultures were visualized with fluorescent labeling, either using cell-accumulating probes or immunocytochemical labeling.
Parhaat tulokset saatiin gellan gum -hydrogeelillä, johon oli sekoitettu soluväliaineen proteiinia, laminiinia, lisäämään materiaalin bioaktiivisuutta.
Neural networks cultured within the PuraMatrix® hydrogel were also shown to have spontaneous electrical activity.
PuraMatrix®¬-hydrogeelin sisällä viljellyt hermosolut kypsyivät muodoltaan monimuotoisiksi sekä niiden sähköinen signalointi oli hermosoluille tyypillistä.
Several cellular functions of Nef have been described, downregulation of the surface expression of CD4 and major histocompatibility complex class I (MHC I) molecules, enhancement of viral replication kinetics as well as the intrinsic infectivity of HIV particles.
Nef-proteiinille on kuvattu useita solutason vaikutuksia, kuten HIV:n reseptorin, CD4-molekyylin, poistaminen solun pinnalta.
Despite being dispensable for viral life cycle in most transformed cell lines, Nef has an essential role in vivo by promoting efficient viral replication and subsequent evasion of host immune defence to develop AIDS.
Vaikka HIV/SIV lisääntyy useimmissa soluviljely-olosuhteissa myös ilman Nef-proteiinia, on infektion eteneminen AIDS-vaiheeseen merkittävästi hidastunut, miltei pysähtynyt, apinoissa tai potilaissa, jotka ovat infektoituneet viruksilla, joista puuttuu toimiva Nef-proteiini.
The other main area of investigation was the effect of Nef on T-cell activation.
Toinen tämän työn päähavainnoista oli uuden Nef:n T-solujen viestintämekanismeja muokkaavan toiminnon löytyminen.
Another goal was to characterize Nef-interacting cellular proteins and the molecular mechanisms of such interactions in order to assess their relevance for Nef functions.
Tämän väitöskirjatyön tarkoituksena oli selvittää miten Nef vaikuttaa HIV-infektion kannalta tärkeään T-solu-aktivaatioon ja mitkä ovat ne molekyylitason mekanismit, joilla Nef aikaansaa nämä vaikutukset.
Consequently, Nef-mediated activation of calcium signaling was strongly synergistic with activation of the RAS/MAPK-pathway in induction of NFAT-driven transcription.
Aikaisemmista epäilyistä poiketen, Nef ei vaikuttanut suoraan T-solureseptorin toimintaan vaan aktivoi kalsium-välitteisen viestintäreitin myöhäisemmällä tasolla sitoutumalla IP3R-molekyyliin.
Cellular Functions of the Human Immunodeficiency Virus Type 1 (HIV-1) Nef Protein
Nef on HIV-1:n ja HIV-2:n sekä apinoiden lähisukuisten SI-virusten säätelyproteiini, jolla on tärkeä rooli näiden virusten aiheuttaman immuunikadon (AIDS) patogeneesissä.
In the present study we have identified a previously described Nef-associated cellular serine/threonine kinase (NAK) as p21-activated kinase 2 (PAK2) and characterized the structural and functional features required for their interaction.
Tässä työssä olemme karakterisoineet Nef:iin sitoutuvan kinaasin ja osoittaneet sen olevan PAK2.
In addition, Nef has been shown to modulate cellular signal transduction pathways, an effect that per se might contribute to the above-mentioned functions of Nef.
Nef:in on osoitettu sitoutuvan moniin solun proteiineihin, joista monet ovat erityisesti soluaktivaatioon johtavien viestintäreittien osasia.
In addition to its impact on HIV studies, our observation that Nef activates Ca2+-influx without apparent depletion of the intracellular Ca2+-stores provides new insights into studies addressing the role of IP3R in mediating capacitative Ca2+ entry.
Havainto voi osaltaan selittää miten Nef kiihdyttää HI-viruksen lisääntymistä T-soluissa, ja tarjoaa myös uuden näkökulman solunsisäisen kalsium-viestinnän mekanismien tutkimiseen.
The finding that Nef participates in NFAT activation could be highly relevant for the capacity of Nef to enhance viral replication.
Nef:in toimintamekanismien tunteminen myös edesauttaa uudentyyppisten HIV-lääkkeiden kehittämistä.
Because PAK2 does not contain any SH3 domains we concluded that an additional SH3-containing component is likely to participate in formation of the Nef/PAK2-complex.
Nämä havainnot ovat tärkeitä jatkossa selvitettäessä millä tavalla Nef- ja PAK2-proteiinien vuorovaikutus liittyy Nef:in taudinkulkua edistäviin toimintoihin.
In this study communication development signifies everything related to community ideal: unconstrained activity, legitimacy, democracy, equality and autonomy.
Kehittämisellä tavoitellaan ideaalia yhteisöä, jonka tuntomerkkejä ovat toiminnan vapaaehtoisuus, legitiimisyys, demokraattisuus, tasa-arvoisuus ja autonomisuus.
The activating cyclic model of the audience survey provides a good, single instrument to improve communication in communities.
Kirjassa esitellään tutkimuksessa kehitetty Yleisötutkimuksen osallistava syklimalli , joka tarjoaa yhden hyvän välineen yhteisön viestinnän kehittämiseen.
Therefore, developing communication will also develop the community.
Viestintä luo yhteisön tekemällä asioista yhteisiä!
In the survey model readership relation is approached with the eyes of the audience, the magazine and the community from the viewpoints that are essential when creating a communication culture resting on free will, autonomy, democracy and equality.
Tutkimusmallissa yleisösuhdetta lähestytään yleisön, lehden ja yhteisön jäsenten silmin näkökulmista, jotka ovat keskeisiä kun rakennetaan ideaalia yhteisöä.
The title of my study Audience Survey of an Organizational Journal as an Instrument to Develop the Community emanates from Dewey s (1916) statement that communication creates community.
Väitöskirjassa viestintää lähestytään kolmannen sektorin yhteisöjen näkökulmasta ja kerrotaan, miten järjestölehden yleisötutkimusta voi käyttää yhteisön kehittämisen välineenä.
Traditionally audience surveys have been engaged in the distribution of a magazine, readershiprelated questions, contents consumption and the relationship between a reader and a magazine.
Järjestölehdellä tarkoitetaan aikakautista julkaisua, joka ilmestyy vähintään neljä kertaa vuodessa joko paperilehtenä, paperi- ja verkkolehden yhdistelmänä tai pelkästään verkkolehtenä.
Pig RPE cultures, two human RPE cell lines ARPE-19 and D407 and a human retinoblastoma cell line Y79 were used in the experiments.
Ihmisen pigmenttiepiteelisolulinjojen (D407, ARPE-19) rinnalla käytettiin sian silmän pigmenttiepiteelisoluviljelmää.
Glutamate transport was characterized by glutamate uptake assays and the expression of glutamate transporter subtypes detected by immunoblotting and immunocytochemistry.
Glutamaattitransportterin toimintaa mitattiin glutamaatin soluunkuljetuskokein ja transportterin alalajien ilmentymistä tutkittiin immunologisilla menetelmillä.
Changes in cell viability were estimated by measuring mitochondrial enzyme activity and cellular ATP levels.
Mitokondriaalisen entsyymiaktiivisuuden ja solujen ATP-tason määrityksiä käytettiin solutoksisuuden arvioinnissa.
The glutamate transporter subtypes expressed in the retinal cells were EAAC1 and EAAT4, which were now detected in the RPE cells and in the retinoblastoma cells for the first time.
Glutamaattitransportterin viidestä alalajista vain EAAC1 ja EAAT4 ilmentyivät pigmenttiepiteelisoluissa.
An excess of extracellular glutamate may activate an excitotoxic reaction cascade via its synaptic receptors.
Kuitenkin kertyessään liiaksi solunulkoiseen tilaan se voi aiheuttaa glutamaattireseptorien kautta välittyvän ns. eksitotoksisen reaktion, joka vaurioittaa hermosoluja.
The drugs effected a dose-dependent reduction in the viability of Y79 cells, this being discernible with antiestrogens at concentrations attainable in tissues at clinically relevant drug doses.
Solutoksisuustutkimuksissa havaitut haitalliset antiestrogeenikonsentraatiot olivat relevantteja in vivo -kudospitoisuuksiin nähden, mutta klorokiinin toksiset konsentraatiot olivat merkittävästi korkeampia.
Evaluation of cell viability in the Y79 cell line implies that robust cytotoxicity can be studied with cell lines, while retinal co-cultures and more specific cellular mechanisms such as glutamate uptake may be used for more detailed evaluations.
Lääkkeiden haittavaikutusten arvioinnissa solutoksisuustesteillä on tärkeä merkitys, mutta verkkokalvon toiminnan herkkiin mekanismeihin perustuvat in vitro -testit ja monimutkaisemmat viljelmämallit antavat arvokasta lisätietoa.
Müller glial cells and the retinal pigment epithelium (RPE) are believed to regulate the glutamate concentration in the subretinal space, but little is known of the specific features of the glutamate transporter expressed in the RPE.
Glutamaatin kuljettajaproteiinien ominaisuudet vastasivat keskushermoston glutamaattitransporttereiden ominaisuuksia, mikä puoltaa pigmenttiepiteelin roolia verkkokalvon glutamaattitasapainon säätelyssä.
The main hypothesis was that selected drugs (tamoxifen and chloroquine) affect the function of the glutamate transporter in the RPE.
Tamoksifeeni ja toremifeeni vaikuttivat pigmenttiepiteelisolujen glutamaattitransportterin toimintaan.
used retinal defects as an adverse effect of the treatment of breast cancer and rheumatoid arthritis, respectively.
Rintasyövän hoidossa käytettävän antiestrogeenin tamoksifeenin, sekä malarian ja nivelreuman hoidossa käytettävän klorokiinin on potilastutkimuksissa raportoitu aiheuttavan verkkokalvomuutoksia.
Glutamate is the main excitatory neurotransmitter in the retina and brain, but it may also exert excitotoxic harmful effects on cells, a phenomenon related to retinal diseases such as glaucoma and diabetic retinopathy.
Glutamaattitransportterit poistavat glutamaattia solunulkoisesta tilasta ja niiden toiminnan häiriintyminen voi edesauttaa toksisen reaktion syntymistä ja aiheuttaa solukuoleman.
As a more complex in vitro model, a retinal co-culture of ARPE-19 and Y79 cell lines was also established.
Tutkimustyö tehtiin verkkokalvon pigmenttiepiteelisoluviljelmillä, retinoblastooma-solulinjalla sekä näiden yhteisviljelmillä (co-culture).
In the present study, the effects of these drugs on glutamate uptake in RPE cells and the cytotoxic effects on retinoblastoma Y79 cells were evaluated in vitro.
Väitöskirjatyö selvitti kyseisten amfifiilisten lääkeaineiden haittavaikutuksia silmän verkkokalvon soluviljelmissä.
The purpose of the present study was to investigate the functional characteristics and the expression of glutamate transporter in RPE cells in vitro.
Tutkimuksen tavoitteena oli arvioida lääkeaineiden solutoksisuutta verkkokalvolla ja toisaalta keskittyä tarkemmin glutamaatin kuljettajaproteiiniin (glutamaattitransportteriin) kohdistuviin vaikutuksiin.
HR in the implementation of strategic and everyday change
HR toteuttamassa strategista ja arkipäivän muutosta
The observations are important from both a theoretical and a practical perspective.
Havainnot ovat merkittäviä sekä teoreettisesta että käytännön näkökulmasta.
As results of my research, I introduce the following.
Tutkimukseni tuloksiksi esitän seuraavaa.
HR as a Change Agent?
HR muutosagenttina?
For all my theoretical scrutinizing, I conducted several limited literature reviews.
Kaikkia teoriatarkasteluja varten toteutin useita rajattuja kirjallisuuskatsauksia.
Fourth, the organizational structure, culture and factors concerning individuals played a major role in building up HR roles.
Neljänneksi, organisaatioiden rakenne, kulttuuri ja yksilöön liittyvät tekijät olivat tärkeässä asemassa HR-roolien rakentumisessa.
As the concept itself is not established and it is re-conceptualized by the researcher himself to be used in discussing intentional change in work organizations, the informants were not familiar with the construct.
Koska käsite on vakiintumaton ja tutkijan itsensä uudelleen muodostama käytettäväksi työorganisaatioiden intentionaalisen muutoksen yhteydessä, käsite ei ollut haastateltaville ennestään tuttu.
(2) Charting of HR competence models and based on that, selecting a framework for my own research.
(2) HR-kompetenssimallien kartoitus ja kartoituksen pohjalta oman tutkimuksen viitekehyksen valinta.
The informants had usually not thought about their duties from a change point of view and they acted more as change implementers than change initiators.
Haastateltavat eivät olleet juurikaan miettineet tehtäviään muutoksen näkökulmasta ja toimivat pikemminkin käytännön toimeenpanijoina kuin muutosaloitteiden synnyttäjinä.
My fundamental assumptions in the philosophy of science rely heavily on hermeneutics, phenomenology and interpretative tradition.
Tutkimuksen filosofiset lähtökohdat ovat vahvasti hermeneuttisessa, fenomenologisessa ja tulkitsevassa perinteessä.
Third, the HR practitioners saw their own competencies mainly through their traditional administrative competencies and only half of them felt that they had superior know-how in change compared to the rest ofthe organization.
Kolmanneksi, HR-asiantuntijat näkivät omat kompetenssinsa pääasiassa omien perinteisten hallinnollisten kompetenssiensa kautta ja ainoastaan puolet koki omaavansa muusta organisaatiosta poikkeavaa ’ylivoimaista muutososaamista’.
Even though the organizations were large bureaucratic, organizations, each of them had had its own typical cultural and structural features, which affected how the roles were actually built.
Vaikka molemmat kohdeorganisaatiot olivat suuria, byrokraattisia piirteitä omaavia organisaatioita, oli molemmilla kuitenkin omia tyypillisiä kulttuurisia ja rakenteellisia piirteitään, jotka vaikuttivat roolien käytännön rakentumiseen.
This is an important observation for reviewing the conditions of adopting the role of a ‘Change Agent’ and it leads to a paradox: is it possible for HR to reach the position of a ‘Change Agent’ without being strategically valued and on the other hand, can a strategic position be achieved without succeeding in being a ‘Change Agent’.
Tämä havainto on tärkeä, kun tarkastellaan muutosagentin roolin omaksumisen edellytyksiä ja se nostaa esille paradoksin: voiko HR saavuttaa muutosagentin asemaa ilman strategista arvostusta ja toisaalta, voiko strategista asemaa saavuttaa ilman menestyksellistä toimimista muutosagentin roolissa?
However, signs of a change strategic orientation could not be seen.
Kuitenkaan merkkejä muutosstrategisesta ajattelusta ei tutkimuksessa tunnistettu.
I believe that my research opens up new perspectives for research on the roles and competencies of HR – especially concerning their strategic and change-supporting aspects.
Uskon, että tutkimus avaa uusia näkökulmia HR:n roolien – erityisesti muutosta tukevien ja strategisten roolien – tutkimukselle.
Because of the limitations I set concerning the research object, the theoretical discussion was varied and proceeded along three lines: (1) Charting of knowledge (CM theory, ‘CM knowledge-base’) associated with change management.
Teoreettinen tarkastelu oli tutkimuksen rajauksien vuoksi monimuotoista ja eteni kolmea linjaa: (1) Muutosjohtamiseen liittyvän tiedon (CM theory, CM knowledge base) kartoittaminen.
The only exception was the knowledge on change interventions used by human resource development (HRD).
Ainoa poikkeus oli HRD-alueen käyttämä muutosinterventioihin liittyvä tieto.
I chose two large service organizations in my research, one representing the private and the other the public sector.
Kyse on laadullisesta monitapaustutkimuksesta, jossa kohdeorganisaationa oli kaksi suurta palveluorganisaatiota, toinen yksityiseltä ja toinen julkiselta sektorilta.
However, how I defined and described the concept, gave a good basis for the evaluation of change-specific decision-making, and I believe that CS could be exploited more comprehensively as well.
Määritellyssä muodossaan se kuitenkin antoi hyvät lähtökohdat muutokseen liittyvän päätöksenteon arviointiin, ja uskon, että sen laajemmasta käytöstä olisi hyötyä.
In the analysis of the data I used my application of the framework analysis (Wengraf 2001).
Empiirisen vaiheen tiedon keruun suoritin puolistrukturoiduilla teemahaastatteluilla, joiden analyysissä käytin ns. viitekehysanalyysin (framework analysis, Wengraf 2001) sovellusta.
There seems to be a big gap between generating and benefitting from change-specific knowledge.
Tämän tiedon tuottamisen ja käytännön hyödyntämisen välillä näyttäisi olevan suuri kuilu.
It is used regularly in the comprehensive Human Resource Competence Study (HRCS) (Brockbank et al. 2012; Ulrich et al. 2013) and it also describes the role of a ‘Change Agent.
Kompetenssimalleista valitsin viitekehyksekseni Human Resource Competence Study (HRCS) -tutkimuksen yhteydessä käytettävän ’Ulrichin mallin’ (Brockbank et al. 2012; Ulrich et al. 2013) ja käytin siinä tehtyä muutosagentin roolin kuvausta.
The conscious exploiting of a CM knowledge base was negligible, theoretical knowledge on change was not relied on.
Muutososaamisen tietopohjan tietoinen hyödyntäminen oli olematonta, teoreettiseen muutostietoon ei juuri tukeuduttu.
(4) Which contextual and individual factors can be identified to affect both developing change specific competencies and adopting the role of a ‘Change Agent’?
(4) Mitkä kontekstuaaliset ja yksilötekijät vaikuttavat muutosagentin roolin omaksumiseen?
The purpose of this charting was to create a structure of theoretical knowledge to form the criteria for evaluating the HR practitioners’ actual know-how on change.
Tämän kartoituksen tavoitteena oli luoda teoreettisen tiedon struktuuri, jota vasten HR-asiantuntijoiden tosiasiallista muutostietoutta voitiin tarkastella.
(2) What are the actual change specific competencies of HR practitioners seen in the light of a Change Strategy (CS) and a CM knowledge base, and (3) is HR able to differentiate itself with regard to superior know-how in change implementation compared with other actors in the rganization?
(2) Millaisia HR-kompetensseja HR asiantuntijoilla voidaan tunnistaa tarkasteltuna muutosstrategiakäsitteen ja muutosteoreettisen tietopohjan valossa, ja (3) kokeeko HR itse erottuvansa ylivoimaisena muutososaajana verrattuna organisaation muihin toimijoihin?
Accordingly, I started out by reviewing how contemporary HR contributes to the implementation of change and especially how the role of a ‘Change Agent’, often linked to HR, is suited to the Finnish practice.
Lähdin siis tutkimaan, miten nykyaikaiset henkilöstötoiminnot (HR-toiminnot, lyhyesti HR) ovat kontribuoimassa muutoksen toteuttamista ja miten erityisesti HR:lle usein sovitettu muutosagentin rooli sille suomalaisessa käytännössä istuu.
I observed that the HR roles had developed towards a more strategic direction, which enhances the possibilities of adopting the role of a ‘Change Agent’.
HR-toimintojen havaittiin kyllä kehittyneen strategiseen suuntaan, mikä sinänsä parantaa mahdollisuuksia muutosagentin roolin omaksumiseen.
Second, none of my informants recognized him or herself as a ‘Change Agent’ compared with his/her job description.
Toiseksi, yksikään haastateltavistani ei tunnistanut itseään ’muutosagentiksi’ kriteeriksi valitun roolikuvauksen tarkoittamassa mielessä.
As the third point of the discussion I introduce the concept of ‘change strategy’.
Kolmantena nostan esille muutosstrategian käsitteen.
So, my research context is limited to large organizations having features of bureaucracy and a specialized HR structure.
Tätä kautta tutkimuksen kontekstiksi rajautuivat suuryritykset, joiden toiminnassa on byrokratioille tyypillisiä kulttuurisia piirteitä ja joilla on eriytynyttä HR-rakennetta.
They take up many critical questions, among other things the suitability of selected statistical HR role models to describe the Finnish HR practices.
Ne nostavat esille useita kriittisiä kysymyksiä mm. valittujen tilastollisten roolimallien soveltuvuudesta ylipäätään kuvaamaan HR:n suomalaisia käytäntöjä Toinen yleisempi näkökulma koskee muutokseen liittyvän teoreettisen ja tutkimustiedon hyödyntämistä.
(3) Reviewing the fundamentals of the construct ‘change strategy’ and elaborating on its content.
(3) Muutosstrategiakäsitteen teoreettisten perusteiden tutkiminen ja käsitteen sisällön tarkentaminen.
As the conclusion of the research, I found that the HR actors in the case organizations could not be identified as ‘Change Agents’ as described by the criteria used.
Tutkimuksen lopputuloksena totean, että kokonaisuutena tarkastellen kummankaan organisaation HR-toimintoja ei voitu tunnistaa muutosagenteiksi kriteeriksi valitun roolikuvauksen mielessä.
The general purpose of my thesis is to contribute to an understanding of the role and competencies of contemporary HR (human resource organizations and practitioners) in implementing change.
Väitöstutkimukseni yleistavoitteena on edistää ymmärrystä nykyaikaisen henkilöstötoiminnon (HR:n) roolista ja osaamisista muutoksen toteuttamisen yhteydessä.
The constructs are somewhat overlapping, because CS, as I defined it, involves the assumptions of rationality as well.
Käsitteet ovat jossain määrin päällekkäisiä, koska esittämieni määritelmien mukaisesti muutosstrategiaan kumuloituvat muutoksen toteutuksen rationaalisuusoletukset.
In my case organizations, it seemed that HR was still working in a quite traditional way, but there is no sense in reviewing HR as a whole.
Tutkimukseni kohdeorganisaatioissa HR näytti edelleen toimivan suhteellisen perinteisesti, mutta HR-toimintoa ei (isoissa organisaatioissa) ole järkevää tarkastella yhtenä kokonaisuutena vaan tunnistaa strategiset ja perinteiset toiminnot ja toimijat HR:n sisällä.
First, a general observation: In the case organizations, HR was valued mainly through its traditional and administrational role, whereas the strategic value did not offer good possibilities for adopting the role of a ‘Change Agent’.
Ensinnäkin, yleinen havainto: tutkimusorganisaatioissa HR-toimintoa arvostettiin lähinnä perinteisen, hallinnollisen roolin kautta.
I chose ‘change strategy’ (CS) and rationality as meta-concepts to be applied in my research.
Tutkimuksen metakäsitteiksi valitsin muutosstrategian (change strategy, CS) ja rationaalisuuden.
(1) In the light of generic HR competence models and the ideal of a ‘Change Agent’: does HR recognize itself as a ‘Change Agent’?
Tutkimuskysymykseni asetin seuraavasti: (1) Mitkä ovat HR:n roolit tapausorganisaatioissa tarkasteltuna HRkompetenssimallien ja erityisesti muutosagentin roolin näkökulmasta: tunnistaako HR itsensä muutosagentiksi?
The role of a6 subunit-containing GABAA receptors in behavioral effects of alcohol and drug treatments was studied by using two different genetic rodent models.
α6-Alayksikön sisältävien GABAA-reseptorien merkitystä alkoholi- ja lääkekäsittelyjen aiheuttamiin käyttäytymisvaikutuksiin tutkittiin käyttäen kahta erilaista geneettistä jyrsijämallia.
In the a6 knockout mouse line the a6 subunit gene is inactivated and, consequently, a6 subunit is not produced in the a6-/- mice.
a6-Poistogeenisessä hiirikannassa (a6-/-) a6-alayksikköä koodaava geeni on inaktivoitu, joten a6-alayksikköä ei ilmennetä a6-/- hiirissä.
The shortage of selective ligands to probe these receptors in vivo forces to use genetic modifications to identify significance of the subunit.
Näille reseptorialatyypeille ei ole selektiivisiä ligandeja joten geneettistä muokkausta käytettiin alayksikön merkityksen selvittämiseksi.
Chronic administration of moderate ethanol doses did not affect the transcriptional control of the a6 subunit gene.
Krooninen altistus kohtuullisille alkoholiannoksille ei vaikuttanut a6-geenin transkription säätelyyn.