natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In response to acute high-fat feeding, no evidence for LPS accumulation was seen.
Lyhytkestoisen rasvarasituksen ei todettu suoraan vaikuttavan LPS:n kertymiseen verenkiertoon.
In the patients with type 1 diabetes, high serum LPS activity at baseline was associated with the development of microalbuminuria during the follow-up.
Seurantatutkimuksessa, lähtötilanteen korkea seerumin LPS aktiviteetti lisäsi tyypin 1 diabeetikoiden munuaisvaurion/mikroalbuminurian kehittymisen riskiä.
This risk may be further enhanced by adverse changes in both inflammatory and protective factors in the gut, leading to a possibly higher gut permeability and an increase in circulating endotoxins.
Epäedulliset muutokset suoliston suojaavissa tekijöissä voivat muuttaa suoliston bakteeriston koostumusta ja lisätä suolen seinämän läpäisevyyttä, mikä puolestaan voi lisätä bakteerien aiheuttamia tulehduksia tyypin 1 diabeetikoilla.
Moreover, factors associated with gut homeostasis were altered in the patients with type 1 diabetes compared to the non-diabetic controls.
Lisäksi diabeetikoilla havaittiin epäsuotuisia muutoksia suoliston tulehduksellista tilaa ilmentävissä tekijöissä.
Also, people with better health behaviors moved longer distances.
Lisäksi he, joiden terveyskäyttäytyminen oli parempaa, tekivät pidempiä muuttoja.
Differences in well-being between neighborhoods have long been recognized.
Asuinalueiden väliset hyvinvointierot on tunnistettu jo kauan sitten.
People who received more social support from their friends were more likely to move and to move more frequently.
Ihmiset, jotka saivat enemmän sosiaalista tukea ystäviltään, muuttivat muita todennäköisemmin ja useammin.
The aims of this study were: 1) to examine whether neighborhood urbanicity and socioeconomic status affected health behaviors, depressive symptoms and source of social support, and 2) to examine how those variables affect residential mobility behavior.
Tämän väitöstutkimuksen tarkoitus on 1) selvittää, vaikuttavatko asuinalueen kaupunkimaisuus ja sosioekonominen asema asukkaiden terveyskäyttäytymiseen, masennusoireisiin ja sosiaalisen tuen lähteeseen ja 2) tarkastella, vaikuttavatko edellä mainitut yksilötason muuttujat siihen, miten ihmiset muuttavat.
These inequalities have been explained by neighborhood effects, in other words characteristics of the neighborhoods that affect well-being.
Näitä epäsuhtia on selitetty naapurustovaikutuksilla, toisin sanoen asuinalueen ominaisuuksilla, jotka vaikuttavat hyvinvointiin.
None of the individual level variables were associated with selective residential mobility between municipalities.
Mikään yksilötason tekijä ei ollut yhteydessä valikoivaan muuttoliikkeeseen kuntien välillä.
However, the direction of causality in neighborhood effects is still unknown.
Naapurustovaikutuksien kausaalisuuden suunta on kuitenkin edelleen epäselvä.
The results suggest that people in more urban and affluent neighborhoods are more interested in their health.
Tulosten perusteella kaupunkimaisilla ja varakkailla alueilla asuvat ihmiset ovat enemmän kiinnostuneita terveydestään kuin muualla asuvat.
The participants in these studies were from the ongoing prospective longitudinal population-based Young Finns study.
Tutkimuksen osallistujat valittiin Lasten ja nuorten sepelvaltimotaudin riskitekijät -tutkimuksesta.
However, simultaneously those people drink more alcohol, and also people in more urban areas smoke more.
Toisaalta he kuitenkin juovat enemmän alkoholia.
This dissertation addressed the problem of causality in neighborhood effects.
Tämä väitöskirja keskittyi naapurustovaikutusten kausaalisuhteiden selvittämiseen.
This dissertation examines whether inequalities in well-being between neighborhoods are caused by neighborhood characteristics social causation, or by selective residential mobility social selection.
Tässä väitöskirjassa tarkastellaan sitä, johtuvatko asuinalueiden väliset hyvinvointierot asuinalueen ominaisuuksista vai siitä, että tietynlaiset ihmiset valikoituvat asumaan tietynlaisille asuinalueille.
The findings do give some support for social causation in neighborhood effects, but most of the effects are explained by social selection.
Tulokset viittaavat siihen, että osa alueiden välisistä hyvinvointieroista selittyy naapurustovaikutuksilla, mutta selvästi suurempi osa valikoivalla muuttoliikkeellä.
While part of the results were explained by social causation, most of the effects were attributed to social selection.
Vaikka osa tuloksista selittyy naapurustovaikutuksilla niin paremmin tuloksia kuitenkin selittää ihmisten valikoituminen asumaan tietynlaisille alueille.
However, the results also imply that health behaviors or social support do not affect selective residential mobility.
Terveyskäyttäytyminen tai sosiaalisen tuen lähde eivät kuitenkaan vaikuta muuttoliikkeeseen, joka todennäköisesti selittyy muilla yksilötason tekijöillä.
The subsequent three articles addressed the following design aspects of Payment for Ecosystem Service (PES) schemes: (1) sensitivity to parameter inputs, (2) price volatility impacts on service providers, and (3) behavioural economic contributions.
Muut kolme artikkelia käsittelivät seuraavia näkökulmia ekosysteemipalvelumaksujen suunnittelussa: (1) herkkyys parametrien arvoille, (2) hintavaihteluiden vaikutukset palvelutuottajiin ja (3) käyttäytymistaloustieteen kontribuutiot.
Nudging service providers also led to more socially efficient ES provisioning.
Palvelutarjoajien tuuppaaminen (nudging) johti myös sosiaalisesti tehokkaampaan ekosysteemipalvelujen tarjontaan.
This research addresses two knowledge gaps within the ES literature.
Tämä tutkimus kohdistuu kahteen puutteeseen ekosysteemipalveluja tutkivassa kirjallisuudessa.
The approach suggests that ecosystem functions are divided into categories according to the benefits derived and utilized by beneficiaries.
Tämän näkökulman mukaan ekosysteemien toiminnot voidaan jakaa eri kategorioihin sen mukaan, miten hyödyn saajat hankkivat hyötyjä ja käyttävät niitä.
Second, there is limited available knowledge about how to efficiently internalize ES offerings within value networks.
Toiseksi, tarjolla on vain niukasti tietoa siitä, miten ekosysteemipalvelujen tarjonta sisäistetään tehokkaasti osaksi arvoverkkoja.
First, a service-centric approach to ES offerings is lacking, resulting in misuse of the appropriate concepts and terms when discussing their role in value networks and value creation.
Ensiksi, palvelulähtöinen näkökulma ekosysteemipalvelujen tarjoamiseen puuttuu, mikä johtaa asiaan kuuluvien käsitteiden ja termien väärinkäyttöön keskusteltaessa niiden roolista arvoverkoissa ja arvonluonnissa.
The ES approach has become a tool for public and private decision-makers, driven by the need to more accurately incorporate environmental externalities into the value creation processes of economic actors.
Ekosysteemipalvelunäkökulmasta on tullut julkisen ja yksityisen päätöksenteon työkalu, jolla tuetaan ympäristön ulkoisvaikutusten sisällyttämistä paremmin osaksi taloudellisten toimijoiden arvonluontiprosesseja.
The results indicated that the holistic accounting of ES indicators, to determine the optimal species mixtures, and uncorrelated ES price interactions, to determine the optimal allocation of forest for conservation, led to ecological and financial diversification benefits for service providers.
Tulokset osoittivat, että kokonaisvaltainen ekosysteemipalveluiden indikaattorien tarkastelu (optimaalisen puulajisekoituksen valitseminen, korreloimattomat ekosysteemipalvelujen hintojenvuorovaikutukset ja metsän optimaalinen kohdentaminen suojeluun) johti ekologisiin ja rahoituksellisiin hajauttamishyötyihin palvelujen tarjoajille.
The term value-in-impact was proposed as a means for discussing the trade-offs and impacts concerning ES offerings within those processes.
Value-in-impact -termi luotiin keinoksi keskustella ekosysteemipalvelujen tarjonnan vaihtosuhteista ja vaikutuksista kyseisissä prosesseissa.
The ecosystem service (ES) approach is a means of evaluating service value flows from ecosystems to humans for their well-being.
Ekosysteemipalvelunäkökulma mahdollistaa palvelujen tuottamien arvovirtojen tarkastelun ekosysteemien ja ihmisten hyvinvoinnin välillä.
Consideration for trade-offs among ES offerings, and between ES offerings and economic objectives were also incorporated.
Vaihtosuhteiden vaikutus eri ekosysteemipalvelujen tarjontaan ja vaihtosuhteet ekosysteemipalvelujen ja taloudellisten tavoitteiden välillä otettiin myös huomioon.
In the first article, a service-dominant value creation (SVC) framework, with supporting terms and concepts, was developed to guide interdisciplinary discussions about the role of ES offerings within value creation processes.
Ensimmäisessä artikkelissa kehitettiin palvelulähtöisen arvonluonnin viitekehys ja sitä tukeva termistö ja käsitteistö ohjaamaan monitieteistä keskustelua ekosysteemipalvelujen tarjonnan roolista arvoketjun luomisprosesseissa.
In each case, the proposed Ecosystem Service Expectation Value (ESEV) was used to more accurately describe the perpetual provisioning of multiple ES offerings on forestland.
Kussakin analyysissä käytettiin uutta ekosysteemipalvelujen odotusarvon käsitettä kuvaamaan tarkemmin metsämaan ekosysteemipalvelujen päättymättömän ajan tarjontaa.
Among women the proportion explained by these factors declined over the study period, from roughly 70 to 30 per cent.
Naisilla näiden tekijöiden selittämä osuus suhteellisesta erosta laski 70:stä 30 prosenttiin.
Mortality relative to the highest quintile among 35-64-year-olds increased between 1988-91 and 2004-07 in all other quintiles even following adjustment for individual socio-demographic characteristics including education, occupation, economic activity, and living alone.
Suhteellinen ero korkeimpaan viidennekseen kasvoi muissa tuloryhmissä 35 64-vuotiailla jaksojen 1988 91 ja 2004 07 välillä, vaikka tuloryhmien koostumus koulutuksen, ammattiaseman, pääasiallisen toiminnan ja yksin asumisen suhteen huomioitiin.
Life expectancy among the highest four income quintiles increased substantially in 1988-2007, but stagnation among men and minor increase among women caused the disparity with other quintiles to increase markedly in the lowest quintile.
Neljän ylimmän tuloviidenneksen elinajanodote kasvoi selvästi 1988 2007, mutta alimman viidenneksen kasvun pysähtyminen miehillä ja vaatimaton kasvu naisilla johtivat erojen selvään lisääntymiseen.
Disparities in mortality among those aged over 35 were analysed by calculating life expectancies and their decomposition, and fitting survival regression models to the data.
Kuolleisuuden kehitystä ja erojen muutoksia yli 35-vuotiailla analysoitiin laskemalla elinajanodotteita tuloviidenneksittäin, dekomponoimalla näiden muutoksia sekä sovittamalla aineistoon regressiomalleja.
The disparity in mortality by income in 1971-2007 also persisted following adjustment for observed and unobserved factors of childhood family background shared by siblings.
Tulojen ja kuolleisuuden välillä havaittiin yhteys myös vuosina 1971 2007, vaikka havaitut ja havaitsemattomat sisarusten jakamat lapsuuden perheen ominaisuudet huomioitiin.
Disparities in cancer mortality and ischaemic heart diseases among men also widened the gap in life expectancy.
Myös erot kuolleisuudessa syöpiin ja sepelvaltimotautiin lisäsivät eroa elinajanodotteessa tuloryhmien välillä miehillä.
Socio-demographic characteristics explained 50-60 per cent of the excess alcohol-related mortality in the lowest quintile among men.
Miehillä sosiodemografiset tekijät selittivät noin 50 60 prosenttia suhteellisesta kuolleisuuserosta alkoholisyihin ylimmän ja alimman tuloryhmän välillä 1988 2012.
The change in the cause-of-death composition of the disparity in mortality towards alcohol-related causes emphasizes addressing mental and behavioural problems such as alcohol abuse in tackling increasing disparity in mortality.
Alkoholin kasvava rooli tuloryhmittäisten kuolleisuuserojen kasvussa alleviivaa tarvetta puuttua terveyskäyttäytymiseen ja mielenterveyteen liittyviin ongelmiin terveyserojen kaventamiseksi.
The main aim in this thesis was to describe mortality trends in Finland by income quintiles, and to investigate the age- and cause-of-death structure of any changes among these groups in 1988-2012.
Tämä tutkimus kartoittaa eri tuloviidennesten kuolleisuuden kehitystä Suomessa vuosina 1988-2012 sekä sitä, minkälaisista ikä- ja kuolemansyyryhmistä muutokset kumpuavat.
The data originated from administrative registers containing individual-level annual information on socio-demographic characteristics linked to cause-specific mortality records in 1971-2012, and also included data linking these registers to 1950 census.
Tilastokeskuksen yhdistämistä rekistereistä tuotettu aineisto sisälsi tietoa yksilöiden sosiodemografisista ominaisuuksista ja kuolemansyistä vuosina 1971 2012.
Changes in the socio-demographic composition of the income quintiles did not explain the increasing or stagnating mortality level in the lowest quintile among men and women.
Näiden sosiodemografisten tekijöiden huomiointi ei selittänyt alimman viidenneksen pysähtynyttä kuolleisuuskehitystä miehillä eikä kuolleisuuden kasvua naisilla.
Alcohol-related causes of death were the main drivers of the adverse mortality trend in the lowest quintile because of substantial rise in mortality to these causes among those with low income.
Lisääntynyt kuolleisuus alkoholiperäisiin syihin oli vaatimattoman kuolleisuuskehityksen taustalla alimmassa tuloviidenneksessä molemmilla sukupuolilla.
However, few studies have focused on the possible changes over time in the association between income and mortality.
Tuloryhmien välisiä eroja elinajassa on havaittu useissa tutkimuksissa Suomessa ja muualla, mutta tulojen ja kuolleisuuden välisen yhteyden muutoksista ajassa tiedetään kansainvälisestikin varsin vähän.
A further aim was to investigate the income-mortality association independently of the individual socio-demographic factors that are present in childhood and adulthood, and how this association has changed over time in all-cause and cause-specific mortality.
Lisäksi tutkimus tarkastelee tulojen ja kuolleisuuden yhteyttä ottaen huomioon yksilön sosiodemografisia tekijöitä lapsuudessa ja aikuisuudessa.
The renin-angiotensin system is a key regulator of blood pressure and electrolyte homeostasis.
Reniini-angiotensiinijärjestelmä on keskeinen verenpaineen ja kehon elektrolyytitasapainon säätelijä.
Mass spectrometric identification of the isolated proteins led to identification of glyceraldehyde-3-phosphate dehydrogenase (GAPDH), Hu antigen R (HuR) and TIA1 cytotoxic granule-associated RNA-binding protein (TIA-1).
Sitoutuneista proteiineista tunnistettiin massaspektrometrialla glyseraldehydi-3-fosfaattidehydrogenaasi (GAPDH), HuR (Hu antigen R) ja TIA-1 (TIA1 cytotoxic granule-associated RNA binding protein).
Most hemodynamic responses to angiotensin II are mediated via angiotensin II type 1 receptor (AT1R).
Angiotensiini II:n vaikutukset välittyvät pääasiassa tyypin 1 angiotensiini II -reseptorin (AT1R) kautta.
In conclusion, oxidative stress, insulin, and ER stress regulates AT1R expression posttranscriptionally by affecting the binding of GAPDH, HuR, and TIA-1 to its mRNA 3 UTR.
Yhteenvetona: hapetusstressi, insuliini ja ER-stressi säätelevät AT1R:n ilmentymistä transkription jälkeisellä tasolla vaikuttamalla GAPDH:n, HuR:n ja TIA-1:n sitoutumiseen sen mRNA:n 3 UTR-alueelle.
The aim of this study was to identify novel AT1R 3 UTR-binding RNBPs and understand their physiological role in AT1R function.
Tutkimuksen tavoitteena oli tunnistaa uusia AT1R:n 3 UTR:ään sitoutuvia proteiineja ja ymmärtää niiden fysiologiset vaikutukset AT1R:n toiminnassa.
The 3 -untranslated region (3 UTR) of AT1R mRNA is important in posttranscriptional regulation of AT1R expression.
AT1R:n lähetti-RNA:n (mRNA) 3 -pään transloitumaton alue (3 UTR) on keskeinen AT1R:n transkription jälkeisessä säätelyssä.
GAPDH was identified as a novel AT1R mRNA-binding protein that suppresses AT1R translation.
GAPDH havaittiin AT1R:n mRNA:ta sitovaksi proteiiniksi, joka estää sen translaatiota.
This increased AT1R expression via stabilization of AT1R mRNA.
Tämä lisäsi AT1R:n ilmentymistä vakauttamalla sen mRNA:ta.
AT1R avoids the endoplasmic reticulum (ER) stress-mediated translational suppression.
AT1R välttää endoplasmakalvoston (ER) stressin aiheuttaman translaation eston.
Insulin-induced increase in AT1R expression was shown to be posttranscriptionally mediated by HuR.
Insuliinin lisäämä AT1R:n ilmentyminen osoitettiin johtuvan HuR:n välittämästä transkription jälkeisestä säätelystä.
GAPDH binds to a hairpin-structure rich in adenosine and uridine in the proximal region of AT1R 3 UTR.
GAPDH sitoutuu AT1R:n 3 UTR:n alussa sijaitsevaan adenosiiniä ja uridiinia sisältävään hiuspinnirakenteeseen.
Thus, AT1R mRNA avoids aggregation to SGs and TIA-1-mediated translational suppression during ER stress.
Näin ollen AT1R:n mRNA välttää kertymisen stressigranuloihin ja TIA-1:n välittämän translationaalisen hiljentämisen ER-stressin aikana.
Hydrogen peroxide-induced oxidative stress increased AT1R expression by dissociating GAPDH from AT1R 3 UTR and relieving it from the GAPDH-mediated suppression.
Vetyperoksidin aiheuttama hapetusstressi lisäsi AT1R:n ilmentymistä irrottamalla GAPDH:n 3 UTR:stä estäen näin GAPDH:n negatiivisen vaikutuksen.
Insulin induced nucleocytoplasmic translocation of HuR to cytoplasm and increased HuR binding to AT1R 3 UTR.
Insuliini lisäsi HuR:n siirtymistä tumasta solulimaan ja sitoutumista AT1R:n 3 UTR:ään.
Regulation of angiotensin II type receptor by its messenger RNA-binding proteins
Lähetti-RNA:han sitoutuvat proteiinit tyypin 1 angiotensiini II -reseptorin säätelijöinä
It contains multiple adenylate-uridylate-rich elements that are recognized by various RNA-binding proteins (RNBP) affecting the stability, conformation, subcellular localization, and translation of their target mRNAs.
Se sisältää useita adenylaatti-uridylaattipitoisia alueita, jotka ovat RNA:ta sitovien proteiinien kohteita.
Insulin stabilized AT1R mRNA in a 3 UTR-dependent manner and HuR was shown to bind AT1R 3 UTR.
Insuliini vakautti AT1R:n mRNA:ta 3 UTR:n kautta ja HuR:n osoitettiin sitoutuvan tälle alueelle.
Binding of TIA-1 to AT1R 3 UTR was shown to suppress AT1R expression.
TIA-1 vähensi AT1R:n ilmentymistä 3 UTR:n välityksellä.
AT1R 3 UTR-associated RNBPs were isolated from human vascular smooth muscle cells by protein affinity purification using AT1R 3 UTR as a probe.
Käyttäen AT1R:n 3 UTR:ää koettimena siihen sitoutuvat proteiinit eristettiin ihmisen verisuonten sileälihassoluista.
However, during ER stress TIA-1 was dissociated and directed to translationally silenced stress granules, while AT1R mRNA remained excluded from them.
Tavallisesti TIA-1 ja AT1R:n mRNA kolokalisoituvat solulimassa, mutta ER-stressin aikana TIA-1 siirtyy translationaalisesti hiljennettyihin stressigranuloihin AT1R:n mRNA:n jäädessä niiden ulkopuolelle.
These include psychosocial disability, reduced quality of life, physical health problems and increased mortality.
Niihin liittyy vakavia kielteisiä seurauksia, kuten psykososiaalista haittaa, heikentynyttä elämänlaatua, fyysisen terveyden ongelmia ja lisääntynyttä kuolleisuutta.
This study confirms that depression is an increasing public health concern in Finland, and that depressive disorders have serious long-term consequences.
Tämä tutkimus vahvistaa, että masennushäiriöt ovat kasvava kansanterveysongelma Suomessa ja niillä on vakavia pitkäaikaisia seurauksia.
Specifically, the study aimed to establish the prevalence of depressive disorders in Finland in 2011 and assess possible changes over the past decade; to examine risk factors for new-onset depressive disorders; to investigate the long-term prognosis of depressive disorders and its determinants; and to assess excess mortality associated with depressive, anxiety and alcohol use disorders.
Tutkimuksen tavoitteina oli selvittää masennushäiriöiden esiintyvyys Suomessa vuonna 2011 ja arvioida esiintyvyyden mahdollisia muutoksia viime vuosikymmenen aikana, tutkia masennushäiriöiden ilmaantuvuuden riskitekijöitä, selvittää masennushäiriöiden pitkän aikavälin ennustetta ja siihen vaikuttavia tekijöitä sekä arvioida masennus-, ahdistus- ja alkoholihäiriöihin liittyvää ylikuolleisuutta.
People with depressive disorders had a twofold mortality risk, whereas the risk was 1.7-fold in alcohol use disorders and was not increased in anxiety disorders, when adjusted for other risk factors.
Masennushäiriöihin liittyi kaksinkertainen kuolleisuusriski, alkoholihäiriöissä riski oli 1.7-kertainen, kun taas ahdistushäiriöissä riski ei ollut suurentunut.
Among people with depressive disorders at baseline, 34-43% still had some depressive, anxiety or alcohol use disorder after 11 years, and 48-61% had clinically significant depressive symptoms.
Niistä seurantatutkimuksen henkilöistä, joilla oli tutkimuksen alussa masennushäiriö, 34‒43 %:lla oli todettavissa masennus-, ahdistus- tai alkoholihäiriö yhdentoista vuoden kuluttua seurantatutkimuksessa, ja 48‒61 %:lla oli kliinisesti merkittäviä masennusoireita.
To reduce the burden of depressive disorders, it is of key importance to develop primary prevention efforts and measures to reduce the negative health and social consequences of depression.
On erittäin tärkeää kehittää sekä ennaltaehkäisyä että toimenpiteitä, joilla vähennetään masennushäiriöiden kielteisiä terveydellisiä ja sosiaalisia seurauksia.
The survey data was complemented with data from the Care Register for Health Care and the Finnish Causes of Death Statistics.
Väestötutkimuksen tietoja täydennettiin hoitoilmoitusrekisterin ja kuolemansyyrekisterin tiedoilla.
The results show that one in 10 adults in Finland suffered from a depressive disorder in 2011, and the prevalence increased from 2000 to 2011, particularly among women.
Tulokset osoittavat, että yhdellä kymmenestä suomalaisesta aikuisesta oli masennushäiriö vuonna 2011.
A large longitudinal study of the Finnish population, consisting of the Health 2000 and Health 2011 Surveys, was used to investigate these questions.
Tutkimusaineistona käytettiin Terveys 2000 - ja Terveys 2011 tutkimuksia, jotka muodostavat yhdessä pitkittäisen väestötutkimuksen.
Prevalence, predictors and prognosis of depressive disorders in the general population : a longitudinal population study
Masennushäiriöiden esiintyvyys, riskitekijät ja ennuste yleisväestössä
People who were younger, had a history of multiple childhood adversities, lower trust axis of social capital, or an anxiety disorder or subclinical depressive symptoms at baseline, had a higher risk of developing depressive disorders.
Riskitekijöitä uusien masennushäiriöiden ilmaantumiselle olivat nuori ikä, useat lapsuuden vastoinkäymiset, ahdistuneisuushäiriö, lievät masennuksen oireet jo tutkimuksen alussa sekä sosiaalisen pääoman ulottuvuuksista heikko kyky tuntea luottamusta.
This study examined prevalence, predictors and different adverse outcomes of depressive disorders (major depressive disorder and dysthymia) in a general population setting.
Tässä tutkimuksessa selvitettiin masennushäiriöiden (masennustilan sekä pitkäkestoisen masennuksen) esiintyvyyttä, riskitekijöitä ja erilaisia kielteisiä seurauksia pitkittäisessä väestötutkimuksessa.
Unmarried people and those with more severe initial symptoms had a higher risk of persistent course.
Riski häiriön pitkittymiselle oli suurempi niillä, joilla oli muita vaikeampia oireita vuonna 2000, sekä niillä, jotka eivät olleet naimisissa tai avoliitossa.
Methods to account for non-participation also showed that the non-participation of people with depressive disorders in population studies significantly biases prevalence estimates.
Väestötutkimusten perusteella tehdyt arviot masennushäiriöiden esiintyvyydestä voivat olla todellista pienempiä, koska niistä kärsivät henkilöt osallistuvat väestötutkimuksiin muita harvemmin.
Depressive disorders are a major public health concern worldwide due to their pervasiveness, often chronic or recurrent course and serious adverse outcomes.
Masennushäiriöt ovat merkittävä kansanterveydellinen ongelma maailmanlaajuisesti.