natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As sleep is a complex phenomenon involving synchronised activity of neuronal networks and integration with other systems and organs, it is not feasible to be studied in vitro, i.e. in cultured cells.
Koska uni liittyy hermoverkkojen yhteistoimintaan ja laajemmin aivojen ja muiden elimien yhteistoimintaan ei sen tutkiminen in vitro eli soluviljelmissä petrimaljoilla ole mielekästä.
Subjective sleep insufficiency (SSI) was estimated using questionnaire information on sleep, and a prevalence of 16-18% was found in these samples (FINRISK2007/DILGOM; N=518; SSI 16%, and Young Finns Study, YFS; N=2221; SSI 18%).
Tutkin univajeen vaikutuksia sekä tarkoin kontrolloiduissa kokeellisissa olosuhteissa (laboratoriossa simuloitu vähäuninen työviikko, unta 4 h/yö viiden yön ajan, N=21) että väestötasolla (kansallisen FINRISKI 2007 -terveystutkimuksen osaotos, N=472, sekä Lasten Sepelvaltimotaudin Riskitekijät -aineiston 2007-aikapiste, N=2221).
However, the homeostatic sleep rebound after prolonged wakefulness has not been unquestionably proven in this species.
Tätä ns. homeostaattista sleep reboundia ei ollut kiistattomasti todistettu seeprakalalta.
: Effects of cumulative sleep loss on immune functions and lipid metabolism
: Kasautuvan univajeen vaikutukset immuunijärjestelmään ja rasva-aineenvaihduntaan
Concentration of large high density lipoprotein (HDL) particles was lower in subjects with SSI, even though in experimental sleep loss the low density lipoproteins (LDL) decreased.
Veren lipoproteiinitasoissa kokeellinen univaje laski LDL-partikkeleiden määrää, kun taas väestötasolla suuria HDL-partikkeleita oli vähemmän riittämättömästi nukkuvilla.
Pathways involved in reverse cholesterol transport (RCT) were down-regulated in both experimental and epidemiological sleep loss.
Kolesterolin kuljetukseen osallistuvat geenit olivat vähemmän aktiivisia univajeisilla sekä kokeellisessa univajeessa että väestöaineistoissa.
The circadian process works like a clock and accounts for the timing of sleep and arousal, synchronised by the light dark rhythm.
Seeprakalalla on valveen ja unen ajoituksesta vastaava sirkadiaaninen järjestelmä eli vuorokausirytmi.
The homeostatic process acts like an hourglass balancing the amount of sleep vs wakefulness.
Unen säätelyn toinen kulmakivi, homeostaattinen unipaine, vastaa unen ja valveen määrän tasapainosta.
Thus, animal models are needed to further study the effects of sleep loss at the level of molecular mechanisms.
Täten eläinmallit ovat tarpeen, kun selvitetään univajeen ja tautiriskin yhteyden taustalla vaikuttavia molekyylitason mekanismeja.
In case waking is prolonged, the homeostatic sleep need drives more sleep to take place, i.e. the sleep rebound.
Valveen pitkittyessä unipaine kasvaa, minkä tuloksena voidaan havaita enemmän ja/tai syvempää unta.
Zebrafish is a small diurnal vertebrate whose genome has been sequenced.
Seeprakala on biolääketieteellisessä tutkimuksessa verrattain paljon käytetty mallieläin, jonka genomi on sekvensoitu.
Experimental and epidemiological sleep studies in human volunteers can complement each other, but still yield information mostly from blood samples.
Ihmisillä tehtävissä tutkimuksissa saadaan yleensä kuitenkin tietoa lähinnä verinäytteistä.
Up-regulation of low-grade inflammation-related pathways, and down-regulation of RCT-related pathways with decreased serum large HDL in chronic sleep loss may participate in the development of cardiovascular diseases, such as atherosclerosis.
Kroonistuessaan univaje saattaa ylläpitää elimistössä matala-asteista tulehdustilaa ja muuttaa kolesteroliaineenvaihdunnan säätelyä, ja siten osallistua sydän- ja verisuonitautien kehittymiseen.
Sleep is tightly interconnected with the immune system.
Immuunijärjestelmän on havaittu olevan tiiviissä vuoropuhelussa unen säätelyn kanssa.
Chronic low-grade inflammation has been shown to in turn predict future cardiovascular diseases.
Tämä näkyy lyhyellä aikavälillä LDL:ien vähentymisenä, mikä perinteisesti tulkitaan sydän- ja verisuonitautiriskiä vähentäväksi.
Sleep or sleep-like states have been reported in this species using behavioural criteria.
Tämän päiväaktiivisen selkärankaisen on myös käyttäytymiskriteerien perusteella ehdotettu nukkuvan.
It has a short generation time, readily available genetic tools, and it is well suited for in vivo imaging studies thanks to its transparent larval stage.
Lajin etuina tutkimuksessa ovat mm. lyhyt sukupolvien väli, poikasvaiheen läpinäkyvyys sekä geneettinen muokattavuus.
In the current thesis, I have investigated the effects of sleep loss on gene expression and metabolites in the blood, focusing on changes that may participate in the development of cardiovascular diseases, especially atherosclerosis.
Keskityin erityisesti muutoksiin, jotka saattavat osallistua sydän- ja verisuonitautien kehitykseen.
After 6 hours of this water flow protocol applied during the night, the larvae showed less responses to sensory stimuli than control larvae.
Menetelmän avulla sain osoitettua, että kalanpoikaset, joiden unta oli rajoitettu yön aikana, reagoivat vähemmän kuin verrokit.
According to these studies, adult and larval zebrafish exhibit behavioural quiescence periods with circadian timing and increased arousal threshold.
Tässä työssä kehitin seeprakalan poikasille luonnollisen menetelmän valveen pitkittämiseen ja reaktioiden mittaamiseen.
It is conserved across the animal kingdom; no animal species studied has been shown not to sleep.
Hän esitti kalojen käyttäytymisen havainnointiin perustuen, että kalojen voidaan todeta nukkuvan.
Experimental sleep restriction has been shown to alter glucose metabolism towards insulin resistance.
Univajeen on osoitettu mm. nostavan verenpainetta ja ajavan hiilihydraattiaineenvaihduntaa insuliiniresistenssin suuntaan lisäten kakkostyypin diabeteksen riskiä.
Studies on the effects of sleep loss on lipid metabolism have been more inconclusive.
Rasva-aineenvaihduntaa on tutkittu vähemmän, ja tulokset ovat olleet ristiriitaisia.
Increased risk for cardiovascular diseases, atherosclerosis, type II diabetes, and obesity has been reported in individuals who sleep less than the average.
Myös sydän- ja verisuonitautiriski on joidenkin tutkimusten mukaan keskimääräistä korkeampi vähän nukkuvilla.
Altered cholesterol transport by low density and high density lipoproteins (LDL and HDL) triggers an immune response involving macrophages and other white blood cells.
Univajeen ja tulehdustilan kroonituessa kolesteroliaineenvaihdunta saattaa kuitenkin kääntyä epäedulliseen suuntaan ja altistaa sydän- ja verisuonitautien kehittymiselle yhdessä muiden riskitekijöiden kanssa.
The homeostatic aspect of sleep can be studied by restricting sleep in laboratory conditions and assessing the effects on e.g. cognitive functions and physiological processes.
Toisaalta nämä samat viestimolekyylit myös lisäävät unta, kuten arkielämässä saattaa bakteeri- tai virusinfektioiden yhteydessä havaita.
Experimental sleep restriction increases proinflammatory cytokines, which in turn promote sleep.
Tulokset osoittivat, että unen rajoittaminen kokeellisesti terveillä koehenkilöillä aktivoi immuunijärjestelmän geenien ilmentymisen tasolla.
Atherosclerosis is the pathophysiological process underlying ischaemic heat disease and stroke, the two leading causes of death worldwide.
Aristoteles aprikoi jo antiikin Kreikassa 300-luvulla eaa., onko uni mielen, ruumiin vai kenties molempien toiminto.
Thus, I suggest that zebrafish larvae do have sleep homeostasis and they can be a useful model to study the sleep loss-related mechanisms involved in disease development.
Seeprakalan poikaset voivat tarjota mahdollisuuksia taustalla vaikuttavien molekyylitason mekanismien tarkempiin jatkotutkimuksiin.
Laboratory studies have partly supported these findings, suggesting a causative role of sleep loss in the development of metabolic diseases, particularly type II diabetes.
Näiden epidemiologisten löydösten selittäjiksi on ehdotettu monia tekijöitä univajeen yhteydessä usein esiintyvistä epäterveellisistä elintavoista fysiologisiin tekijöihin.
The immune system plays a major role in the development of this metabolic disease characterised by plaque-formation in the arterial walls.
Ehdotan, että immuunijärjestelmän aktivoituminen univajeessa muuttaa aineenvaihdunnan säätelyä.
Tuberculosis, cystic fibrosis lung disorder, bacterial endocarditis and infections related to indwelling medical devices are only a few examples of such problems.
Tuberkuloosi, kystisen fibroosin keuhko-ongelmat, bakteeriendokardiitti ja lääkinnällisiin laitteisiin liittyvät infektiot ovat joitakin esimerkkejä tällaisista hoidollisista haasteista.
The model compound mitomycin C reduced the viable counts 5.49 (± 0.96) logarithmic units.
Malliyhdiste mitomysiini C vähensi elävien bakteerien lukua vastaavasti 5.49 (± 0.96) logaritmiyksikköä.
The re-induction of metabolic activity by diluting into fresh medium recovered the antimicrobial susceptibility expectedly.
Metabolisen aktiivisuuden uudelleenkäynnistäminen tuoreeseen ravinneliuokseen laimentamalla palautti lääkeherkkyyden odotetusti.
Multi-drug tolerance is a phenomenon, in which microorganisms normally susceptible to an antimicrobial agent are able to withstand a treatment via phenotypic alteration.
Monilääketoleranssi (multi-drug tolerance) on ilmiö, jossa antimikrobilääkkeelle herkät mikro-organismit kykenevät sietämään lääkehoitoa fenotyyppiään muokkaamalla.
Chromomycin A3, dehydroabietic acid, mithramycin A and oleanolic acid were all able to reduce the viable bacterial count in the stationary phase persister model more than 2 logarithmic units at 100 µM.
Seulonta löysi yhteensä 4 persistereihin tehoavaa yhdistettä: kromomysiini A3, dehydroabietiinihappo, mitramysiini A ja oleanolihappo kykenivät kaikki laskemaan elävien bakteerien lukumäärää persisterimallissa yli 2 logaritmiyksikköä 100 µM pitoisuuksina.
Moreover, microbes confined in a biofilm are additionally protected against the components of the host immune system.
Lisäksi biofilmissä elävät mikrobit ovat erityisen hyvin suojattuja isäntäorganismin immuunijärjestelmää vastaan.
The persister model culture was shown to be tolerant to conventional antibiotics.
Persisterimalli havaittiin sietokykyiseksi perinteisille antibiooteille.
Partly owning to this protective matrix, biofilms are inherently somewhat tolerant to antimicrobial chemotherapy.
Osittain tämän suojaavan liman ansiosta biofilmit ovat itsessään melko sietokykyisiä antimikrobilääkkeille.
It reduced regrowth for the treated biofilms by 4 logarithmic.
Se vähensi uudelleenkasvua hoidetusta biofilmistä 4 logaritmiyksikköä osoittaen siten merkittävää aktiivisuutta.
The tolerance is conveyed by a microbial subpopulation that is in a non-replicative and metabolically inactive state also known as persistence.
Toleranssin aikaansaa jakaantumattomassa ja metabolisesti epäaktiivisessa tilassa elävä osapopulaatio.
As opposed to the more widely acknowledged challenge of antimicrobial resistance, the offspring of the specialist survivor cells are genetically identical to the susceptible majority.
Toisin kuin paremmin tunnetussa antimikrobilääkeresistenssin ilmiössä, näiden erikoistuneiden selviytyjäsolujen jälkeläiset ovat geneettisesti identtisiä lääkkeelle herkän osapopulaation kanssa.
Therefore, the aim of this study was to develop an anti-persister assay and to carry out a pilot screening of natural product derived bioactive compounds.
Sen vuoksi tämän työn tarkoituksena onkin kehittää menetelmä persisterilääkkeiden tunnistamiseksi ja tehdä pienen mittakaavan pilottiseulonta luonnontuotteista eristetyille, bioaktiivisille yhdisteille.
Despite the need for antimicrobials with anti-persister efficacy, no such therapeutics is available and very few are being investigated - one important factor being the lack of relevant drug discovery platforms.
Erityisesti persistereihin tepsivien antimikrobilääkkeiden huutavasta tarpeesta huolimatta yhtäkään ei ole käytettävissä ja vain harvoja tutkitaan.
Mithramycin A was the most potent, reducing the viability over 6 log units.
Mitramysiini A oli yhdisteistä tehokkain vähentäen bakteerilukua yli 6 yksikköä.
Combined, the immune evasive properties of biofilms and the remarkable multi-drug tolerance of persisters give rise to recalcitrant infections that are immensely difficult to eradicate.
Biofilmin immunoevasiiviset ominaisuudet yhdistettynä persisterien monilääketoleranssiin mahdollistavatkin erittäin vaikeahoitoisten, kroonisten infektioiden kehittymisen.
Conversely, it is assumed that persisters in planktonic, i.e. freely floating state, are easily cleared out by white blood cells.
Sen sijaan planktoniset, yksittäisinä soluina irrallaan kelluvat mikrobisolut ovat helposti valkosolujen hävitettävissä.
Through this kind of dormancy, the subpopulation may survive an otherwise appropriate course of antimicrobials, since the majority of the drugs target cellular division or metabolism.
Sietokykyinen osapopulaatio voi selviytyä asianmukaisesti valitusta antimikrobilääkehoidosta, sillä lääkkeiden vaikutus kohdistuu tyypillisesti juuri solunjakaantumistoimintoihin tai aineenvaihduntaan.
Upon the reduction of the surrounding antimicrobial concentration the multi-drug tolerant cells - persisters - become resuscitated thus allowing repopulation.
Kun ympäröivä lääkeainepitoisuus kuurin päätyttyä laskee, nämä monilääketolerantit solut - persisterit - elpyvät uudelleen kansoittaakseen tuhoutuneen populaation.
Mitomycin C, a cytotoxic drug with an existing anti-cancer indication was assigned as the positive control compound because of its previously established anti-persister activity.
Positiiviseksi kontrolliksi valittiin mitomysiini C - syöpälääkkeenä käytettävä sytotoksinen yhdiste, jonka on aiemmin todettu tuhoavan myös persisteribakteereita.
Persisters are especially abundant in biofilms, a microbial lifestyle characterized by aggregated microcolonies that are covered in a self-produced slimy matrix known as extracellular polymeric substance (EPS).
Biofilmi on yhteen takertuneiden bakteerien muodostama yhdyskunta, joka tuottaa ympärilleen tyypillisen, solunulkoisten polymeerien muodostaman limakerroksen (extracellular polymeric substance, EPS).
Based on the notion that persisters are enriched in bacterial cultures that have reached the stationary phase of growth, a persister model was designed using Staphylococcus aureus ATCC 25923 as the test strain.
Sen vuoksi persisterimallia ryhdyttiin kehittämään Staphylococcus aureus ATCC 25923 -bakteerikannalla, jota kasvatettiin nesteviljelminä staattiseen kasvuvaiheeseen saakka.
Out of the 4 hits, dehydroabietic acid was selected for the biofilm relapse assay because of its favourable biocompatibility properties.
Dehydroabietiinihappo valittiin jatkotutkimukseen biofilmin uudelleenkasvukykykokeeseen sen suosiollisen toksisuusprofiilin perusteella.
Since it is common for all of the persister-related diseases that the target microorganisms reside within a protective biofilm, an additional assay based on biofilm regrowth was designed to characterize the hit compounds on a more clinically relevant platform.
Koska kliinisesti merkittävät persisteri-ilmentymät tavataan juuri biofilmeissä, päätettiin lisäksi kehittää kasvun uudelleenkäynnistymistä biofilmistä mittaava menetelmä seulontalöytöjen tarkempaan kartoittamiseen hoidollisesti relevanteissa olosuhteissa.
After the stationary phase persister model was validated, a small pilot screening of natural products was undertaken in the hope of finding novel anti-persister activity.
Malliviljelmän lääketoleranssi tutkittiin, minkä jälkeen se altistettiin valikoiduille luonnontuotteille tarkoituksena löytää persisteribakteereihin tehoavia yhdisteitä.
The described phenomenon constitutes crucially to the major healthcare challenge of chronic, treatment-resistant infections.
Kuvattu sietokykymekanismi kroonistuneiden, hoitoon vastaamattomien infektioiden taustalla muodostaa merkittävän terveysuhan.
The bacteria were grown in liquid cultures until they reached the stationary phase and subsequent experimentation was carried out to confirm the tolerant state.
Persisterien on havaittu rikastuvan stationäärivaiheen bakteeriviljelmissä.
Drug costs comprised largest part of direct costs (56 %).
Lääkekustannukset olivat suurin suorien kustannusten osa-alue (56 %).
This information can be used in modelling of cost-effectiveness.
Tällaista tietoa voidaan hyödyntää kustannusvaikuttavuusmallinnuksissa.
Studies in other countries can`t be directly adapted to Finnish healthcare system, treatment traditions and productivity costs.
Muissa maissa tehtyjä tutkimuksia ei voi suoraan soveltaa Suomen terveydenhuoltojärjestelmään, hoitokäytäntöihin ja tuottavuuskustannuksiin.
Total average costs of the study population were 11 720 € biannually.
Aineiston potilaiden keskimääräiset kokonaiskustannukset olivat 11 720 euroa puolessa vuodessa.
Patients need healthcare resources and medical treatments cause substantial costs to patient and society.
Potilaat joutuvat käyttämään paljon terveydenhuollon palveluja ja lääkehoitoja, mistä aiheutuu potilaalle ja yhteiskunnalle huomattavia kustannuksia.
Similar study based real life register data is not previous made in Finland.
Vastaavaa tutkimusta todelliseen voimavarojen käyttöön perustuen ei ole aiemmin Suomessa tehty.
Increase in average total costs between best and worst DAS28 and HAQ classifications were 7817 -15 838 € and 8545 - 16 718 €, respectively.
Keskimääräiset kokonaiskustannukset kasvoivat parhaimman ja heikoimman DAS28-luokan välillä 7817 eurosta 15 838 euroon ja HAQ-luokan välillä 8 545 eurosta 16 718 euroon.
Rheumatoid arthritis (RA) is a chronic autoimmune disease with prevalence around 0.8 % in Finland.
Nivelreuma on krooninen ja progressiivinen autoimmuunisairaus, jonka esiintyvyys Suomessa on 0,8 %.
Additionally cost related to RA was determined separately between biologic and non-biologic drug users.
Lisäksi analysoitiin erikseen biologisen ja ei-biologisen lääkkeen käyttäjien nivelreumasta johtuvia kustannuksia.
Joint inflammation causes pain, tenderness and swelling in joint as well as loss of functional and work capacity.
Niveltulehdus aiheuttaa kipua, arkuutta ja turvotusta nivelissä sekä heikentää vähitellen työ- ja toimintakykyä.
The aims of this study are to determine cost of RA in Finland and analyse cost by disease activity and functional disability.
Tutkielman tavoitteina on tutkia nivelreuman kustannuksia Suomessa ja analysoida kustannusten jakautumista tautiaktiivisuuden ja toimintakyvyn mukaan.
Costs were determined from the followed six months after patients' (N=2285) first routine outpatient visit to specialized healthcare.
Tutkielmassa tutkittiin potilaiden (N=2285) suorat ja tuottavuuskustannukset ensimmäisen seurantakäynnin jälkeisen kuuden kuukauden aikana.
Secondly in this master thesis was made a quantitative cost analysis which study population was identified from the National register for Biologics in Finland (ROB-FIN) and patient records of the Central Finland Central Hospital.
Nivelreuma potilaat tunnistettiin kansallisesta biologisten lääkkeiden rekisteristä (ROB-FIN) ja Keski-Suomen sairaanhoitopiirin potilasasiakirjoista.
Severity of RA can be measured by Disease Activity Score (DAS28) and Health Assessment Questionnaire (HAQ).
Nivelreuman aktiivisuutta ja vaikeusastetta voidaan mitata tautiaktiivisuus-(DAS28) ja toimintakykyindeksien (HAQ) avulla.
In the cost categories changes in both directions were detected between different DAS28 and HAQ score classifications.
Kustannusten osa-alueissa havaittiin myös erisuuntaisia muutoksia DAS28- tai HAQ-luokan heikentyessä.
RA related average total costs increased from best to worst DAS28 and HAQ class for both biologic and non-biologic drug users (p<0,01).
Nivelreumasta johtuvat keskimääräiset kokonaiskustannukset kasvoivat myös lääkityksen mukaan parhaimman heikoimman tautiaktiivisuus- ja toimintakykyluokan välillä (p<0,01).
Literature review was performed by using some methods from systematic reviews to identify previous studies examining cost of RA by DAS28 and HAQ scores.
Tutkielmassa tehtiin ensin järjestelmällisen kirjallisuuskatsauksen menetelmin kirjallisuuskatsaus aiemmista nivelreuman kustannustutkimuksista, joissa kustannukset oli raportoitu DAS28- ja HAQ- arvon mukaan.
This study provides information for real-life cots of RA and how they are related to disease activity and functional disability.
Tutkimus tuottaa todelliseen voimavarojen käyttöön perustuvaa tietoa siitä, miten nivelreuman tautiaktiivisuus ja toimintakyky vaikuttavat kustannuksiin.
The cost data for direct and productivity costs was received from Finnish national registries.
Tautiaktiivisuuden ja toimintakyvyn yhteydestä kohonneisiin suoriin ja tuottavuuskustannuksiin on monissa tutkimuksissa saatu näyttöä.
Distribution of costs was examined by DAS28 and HAQ score based classification.
Kustannusten jakautumista tautiaktiivisuuden ja toimintakyvyn mukaan, tutkittiin potilaiden DAS28- ja HAQ-arvoihin perustuvan luokittelun avulla.
Direct costs, productivity costs and total costs were higher for patients with higher DAS28 and HAQ scores.
Nivelreuman suorat, tuottavuus- ja kokonaiskustannukset kasvoivat tautiaktiivisuuden kasvaessa ja toimintakyvyn heikentyessä.
Studies in the past three decades have provided a detailed understanding of the key mechanisms mediating apoptosis (a type of programmed cell death) in eukaryotic cells.
Viimeisten kolmen vuosikymmenen tutkimustyön perusteella on saatu hyvä käsitys keskeisistä apoptoosia (ohjelmoitua solukuolemaa) välittävistä mekanismeista aitotumallisissa soluissa.
We found that N-Bak mRNA is not a constitutively targeted by NMD, but instead, is relatively stable in neurons.
Saimme selville, että N-Bak-mRNA ei joudu NMD-hajotusreitille vaan päinvastoin se on melko pysyvä hermosoluissa.
The aim of our studies has been to better understand the unique features regulating apoptotic factors in neurons.
Tutkimukseni päämäärä on ollut apoptoosia hermosoluissa säätelevien tekijöiden erityispiirteiden parempi ymmärtäminen.
Finally, we demonstrate that N-Bak mRNA localizes into the uncharacterized granular structures in sympathetic neurons, and this distribution remains unchanged in apoptotic neurons.
Lopuksi osoitimme, että N-Bak-mRNA paikantuu tuntemattomiin jyväsrakenteisiin sympaattisissa hermosoluissa, ja että tämä paikantuminen ei muutu apoptoottisissa soluissa.
These mechanisms may be part of the program that governs tight control over apoptosis in neurons.
Nämä mekanismit lienevät osa koneistoa, joka neuroneissa säätelee tiukasti apoptoosia.
The open reading frame of N-Bak mRNA is prematurely terminated, being potential target for the nonsense mediated mRNA decay (NMD) pathway.
N-Bak-mRNA sisältää ennenaikaisen lopetuskodonin, mistä syystä se mahdollisesti hajotetaan NMD-reitin (nonsense mediated mRNA decay) kautta.
We also show that accelerated proteosomal degradation is not responsible for the absence of N-Bak protein in neurons.
Osoitimme vielä, että mahdollinen nopea hajotus proteasomeissa ei ole syynä N-Bak-proteiinin puuttumiseen.
The absence of N-Bak protein was further confirmed using quantitative mass spectrometry analysis, which did not reveal any peptide form samples representing healthy, stressed or apoptotic neurons.
N-Bak-proteiinin puuttuminen osoitettiin lisäksi kvantitatiivisella massaspektrometriamenetelmällä, jossa ei löytynyt siitä peräisin olevia peptidejä terveissä, stressatuissa tai apoptoottisissa neuroneissa.
Our results also highlight the importance to further characterize diverse, still neglected post-transcriptional regulation mechanisms that can modulate apoptotic pathways in a various post-mitotic cells.
Tulostemme perusteella on myös syytä korostaaa, että on tärkeää tutkia enemmän huonosti tunnettuja geeniluennan jälkeisiä säätelymekanismeja, jotka vaikuttavat apoptoosireittien toimintaan useissa erilaistuneissa, jakautumattomissa solutyypeissä.
Neuronal bak variant, N-Bak, encodes a putative BH3-only protein, but its existence has remained controversial.
Neuronaalisen Bak:n silmukointimuodon, N-Bak:n, on esitetty koodittavan BH3-only ryhmän proteiinia, mutta tämän proteiinin olemassaolosta on ristiriitaisia käsityksiä.