natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The burial finds indicate that some common ideas about waterbirds (perhaps as messengers or spirit helpers) might have existed in the northern European Stone Age.
Pohjois-Euroopan kivikautisiin hautoihin laitetut lintujen osat viittaavat siihen, että lintuja olisi pidetty jonkinlaisina sielulintuina, kuljettajina tai välittäjinä.
Few studies exist where birds form the basis for extensive archaeological interpretation.
Muuttavien lintujen pyynnistä on melko vähän todisteita.
The bones were identified and earlier identifications partially checked with help of a reference material of modern skeletons.
Saarenmaalla pyydettiin erityisesti sorsalintuja, mutta yhdellä asuinpaikalla merkittävää on runsas uikkulintujen määrä.
This background traces also Rautavaara s aesthetic attitude as a spiritual composer whose output can be studied with reference to his extramusical interests including literature, psychology, painting, philosophy and myths.
Hän on laajasti sivistynyt säveltäjä, jonka kiinnostuksiin kuuluu musiikin lisäksi filosofia, psykologia, kirjallisuus, kuvataiteet ja hengellisyys.
The aim of the work is to find those musical elements common to these pieces that distinguish them from Rautavaara s other works and to determine if they could be thought of as a series.
Päämääränä on osoittaa, että tällainen nimiin perustuva teosten sarja on säveltäjälle tyypillinen ja vaikuttaa myös sävellystekniikkaan.
The second part focuses on the analysis of the instrumental compositions with angelic titles, without giving consideration to their commentaries and titles.
Väitöskirjan tutkimuskohteeksi on valittu orkesteriteokset, joiden nimi viittaa enkeleihin.
I prove that behind the common elements and titles stands the same extramusical idea the figure of an angel that the composer has described in his commentaries.
Säveltäjän estetiikan voi havaita perustuvan filosofisiin näkemyksiin, joita hän kuvaa kirjoituksissaan.
The analyses concentrate in particular on those musical features that distinguish these pieces from Rautavaara s other compositions.
Nämä ekstramusiikilliset kiinnostukset lyövät leimansa hänen musiikkiinsa.
Finally I explore the composer s interpretative codes, drawing on Rilke s cycle of poems Ten Duino Elegies and Jung s theory of archetypes, and analyze the instrumental pieces with angelic titles in the light of the theory of musical ekphrasis.
Rautavaara on käyttänyt joitakin musiikinhistoriasta tunnettuja menetelmiä enkeleihin viittaavissa sävellyksissään.
Luce Irigaray is a Belgian-born philosopher, psychoanalyst and linguist.
Luce Irigaray on belgialaissyntyinen filosofi, psykoanalyytikko ja kielitieteilijä.
It argues that Irigaray s discourse on woman can and must be understood by an idea of existential style.
Se argumentoi, että Irigarayn keskustelu naisesta tulee ymmärtää eksistentiaalisen tyylin idea pohjalta.
--- Irigaray s concept of woman has been interpreted and criticized from the perspectives of metaphysical essentialism, strategic essentialism, realist essentialism and deconstructionism.
-- Irigarayn naiskäsitystä on kritisoitu ja tulkittu metafyysisen, strategisen ja realistisen essentialismin sekä dekonstruktion näkökulmista.
Moreover, any reading should account for the differences between women and avoid giving a prescriptive function to the essence of woman.
Uuden tulkinnan on lisäksi huomioitava naisten väliset erot ja vältettävä naiseuden määrittelemistä.
Existential style is embodied, affective and spiritual and it is constituted in relation to oneself, to others and to the world.
Eksistentiaalinen tyyli rakentuu suhteissa itseen, toiseen ja maailmaan.
This thesis argues that a reinterpretation is necessary to account for Irigaray s claims about the the traditional woman , mimesis, the specificity of the feminine body, feminine expression and sexual difference.
Tutkimukseni väittää, että nämä tulkinnat ovat riittämättömiä, jos tavoitteena on ymmärtää Irigarayn ajatuksia perinteisestä naisesta , mimesiksestä, naisellisen ruumiin ja ilmaisun erityisyydestä ja sukupuolierosta.
The appearance of these new feminine figures is a precondition for the realization of sexual difference.
Naissubjekti puolestaan on edellytys sukupuolieron muodostumiselle.
--- My thesis develops a new interpretation of Irigaray s concept of woman on the basis of the phenomenology of the body.
-- Tutkimukseni tarjoaa uuden, ruumiinfenomenologialle perustuvan, eksplikaation Irigarayn naiskäsityksestä.
Irigaray s concept of woman is crucial for understanding her own work but also for examining and developing the theoretical and methodological basis of feminist theory.
Hänen naiskäsityksensä on olennainen myös feministisen teorian käsitteistön ja metodologioiden kehittämisen kannalta.
-- This study discusses and analyses feminine existential style as a central theme and topic of Irigaray s works and shows how her work operates as a primary and paradigmatic example of the feminine style.
Lisäksi tutkimukseni näyttää miten Irigarayn työ toimii ensisijaisena ja paradigmaattisena esimerkkinä naisellisesta tyylistä.
The critical occupation and transformation of these mimetic positions, the inquiry into the first-person pre-discursive experience, and the cultivation of feminine expressivity open up the possibility of becoming a woman writer, a woman lover and a woman philosopher.
Näytän miten mimeettisten asemien muuntaminen, naisellisen kokemuksen kuvaaminen ja naisellisten ilmaisun muotojen sekä absoluuttisena ja neutraalina pidetyn filosofian subjektin kyseenalaistaminen avaavat naissubjektin mahdollisuuden.
It is temporal, it evolves and changes but preserves its open unity in its transformations.
Se on ajallinen, henkis-ruumiillinen muodostelma, jonka ykseys rakentuu sen muuttumisen tavassa ja joka kytkeytyy toisiin tyyleihin.
This thesis argues that, ultimately, Irigaray s exploration of woman s being challenges our traditional notion of philosophy as a neutral discourse and the traditional notion of ourselves as philosophizing persons or human beings.
Viime kädessä Irigarayn naiskäsitys kyseenalaistaa totunnaiset käsitykset filosofin roolista ja filosofian luonteesta.
These tasks are performed by studying the mimetic positions available for women and by explicating the phenomenological background of Irigaray s conceptions of the philosophical method, and the lived, expressive and affective body.
Tutkin Irigarayn työstä löytämiäni mimeettisiä, filosofisen diskurssin naiselle tarjoamia, asemia ja niiden suhteita.
Stylistic unities, such as femininity or philosophy, are constituted in and by the singulars.
Naiskirjoittajan, naisrakastajan ja naisfilosofin uusien asemien muodostaminen tekee itse-määräytyvän naissubjektin mahdolliseksi.
However, despite its crucial role, Irigaray s idea of woman still lacks a comprehensive explication.
Irigarayn naiskäsitys on keskeinen osa hänen omaa filosofista työtään.
The Frescoes of the Cartigliano and Enego Parish Churches: Context, Reconstruction and Interpretation
Jacopo Bassano freskomaalarina : Cartiglianon ja Enegon kirkkojen freskot: konteksti, rekonstruktio ja tulkinta
The object of this study is Jacopo Bassano (c. 1510 1592) as a fresco painter and the significance of frescoes in his late production.
Jacopo Bassano (noin 1510 1592) on yksi merkittävimmistä Venetsian renessanssin taidemaalareista.
This period frames the historical context for the frescoes and functions as a basis for the iconographical interpretation that I have proposed.
Kirkolliskokouksen päätökset ja päätelmät niiden seurauksista luovat historiallisen kontekstin, joka toimii lähtökohtana freskojen kuvaohjelmista esittämilleni rekonstruktioille ja tulkinnoille.
According to my reconstruction, the frescoes in the choir and nave walls formed a coherent cycle with a unitary iconographic programme which included the 28 paintings with Old Testament subjects in the nave ceiling.
1500-luvun jälkipuolen Venetsiassa ja Venetossa eukaristian sakramentille omistettujen kuorien ja kappeleiden koristelussa yleistyi Vanhan ja Uuden testamentin aiheiden typologinen rinnastaminen, jonka avulla visualisoitiin eukaristiaan liittyviä oppeja.
I have shown that the iconographic programme of the frescoes in the choir of the Cartigliano parish church has obvious points of contact with the Catholic doctrines reconfirmed by the Council of Trent (1545 1563).
Tarkastelen Cartiglianon ja Enegon freskoja yhdessä Jacopo Bassanon ja hänen työhuoneensa Veneton maaseudulla toteuttamien alttarimaalausten kanssa Trenton kirkolliskokouksen (1545 1563) jälkeisenä aikana 1560 1570-luvuilla.
I have suggested that the frescoes of the Cartigliano parish church should be examined in the interpretational context of the spirituality of the post-Tridentine period.
Liitän Cartiglianon ja Enegon freskot tutkimuksessani Trenton kirkolliskokouksen aikaansaamaan uuteen kirkkopoliittiseen tilanteeseen.
I also consider the relationship of the large compositional sketches attributed to Jacopo Bassano and depicting Christological subjects to the lost frescoes in Enego.
Tarkastelun kohteena ovat Bassanon kahteen Veneton alueen maaseutukirkkoon Cartiglianossa ja Enegossa maalaamat freskosarjat.
The research focuses on the only surviving cycle of frescoes of his later years in the Cartigliano parish church, bearing the date 1575.
Cartiglianon vuonna 1575 päivätyt freskot ovat säilyneet melko huonokuntoisina.
I also argue that the fresco cycle and the ceiling paintings of the Enego church should be placed in the same interpretational context as the frescoes of Cartigliano.
Ikonografisen tulkintani mukaan tämä on ollut lähtökohtana myös Cartiglianon ja Enegon freskojen kuvaohjelmissa.
However, nothing has survived of the fresco cycle and the ceiling paintings of the church, nor is any visual documentation of them left.
Enegon 1500-luvun kirkko on kokonaan tuhoutunut, ja siellä olleet freskot on tutkimuksessakin miltei unohdettu.
The reconstruction includes the dating and the iconography of the fresco programme and its interpretative basis.
Tutkimus valottaa renessanssin ajan hartauselämää ja uskonnollisia käsityksiä.
It contained one of the most extensive fresco decorations executed by Jacopo Bassano together with his eldest son Francesco.
Hänen aikalaisiaan ja kollegoitaan olivat muun muassa Tizian, Paolo Veronese ja Jacopo Tintoretto.
The reconstruction is based on visitation records and inventories from the 16th and 17th centuries as well as on the oldest relevant literature, namely the descriptions offered by Carlo Ridolfi (1648) and G. B. Verci (1775).
Samalla se kertoo uusien lähteiden ja tulkintojen kautta Veneton maaseudulla 1500-luvulla toimineen taiteilijan suvusta ja perheestä, elämästä ja toiminnasta, tilaajakunnasta ja työhuonekäytännöistä.
The study investigates the formation of noise problems, the politicization of the noise pollution problem, noise-related civic activism, the development of environmental policies on noise, and the expectations that urban dwellers have had concerning their everyday soundscape.
Tutkimuksessa selvitetään meluongelman muotoutumista, politisoitumista, meluun liittyviä kansalaisliikkeitä ja kaupunkilaisten urbaanille äänimaisemalle asettamia odotuksia.
It was argued that the critical period defining noise pollution as an environmental problem were the years from the end of the 1960s to the early 1970s.
Tutkimuksessa väitetään, että melukysymys politisoitui 1960- ja 1970-lukujen taitteessa pitkälti tehtyjen liikenneratkaisujen myötä.
It is argued that our society contains cultural and other elements that urge us to see noise as a normal part of urban life.
Työssä pohditaan myös sitä, onko maassamme muodostunut kulttuurisia paineita nähdä melu normaalina kaupunkielämään kuuluvana asiana.
Noise pollution as an environmental problem and its cultural perceptions in the city of Helsinki This study looks at the noise pollution problem and the change in the urban soundscape in the city of Helsinki during the period from the 1950s to the present day.
Tutkimus keskittyy Helsingin kaupungin alueeseen, joskin siinä käsitellään myös laajemmin maamme äänimaiseman muuttumista 1950-luvulta nykyaikaan.
It seems that the massive increase of noise pollution caused by road traffic and the introduction of the utopian traffic plans was the key point that launched the moral protest against the increase of noise pollution, and in general, against the basic structures and mindsets of society, including attitudes towards nature.
Samalla kun melua pyritään torjumaan yhtäällä, toisaalla tehdään esimerkiksi yhdyskuntarakenteeseen hajauttavasti vaikuttavia päätöksiä, jotka lisäävät liikennettä ja sitä kautta myös melua.
Both so-called street noise and the noise caused by, e.g., neighbors are taken into account.
Tutkimuskohteena on sekä ns. katumelu että naapurimelu.
It is also argued that the possibility of experiencing natural, silent soundscapes seems to be the yardstick against which citizens of Helsinki have measured how successful we are in designing the (artificial) soundscape and if the actions of noise control have been effective.
Tutkimuksessa väitetään, että vuosikymmenien ajan helsinkiläiset ovat arvioineet kaupungin äänimaisemaa sen mukaan, onko heillä ollut mahdollisuus valita melun ja hiljaisuuden välillä.
In fact the number of people exposed to noise pollution is increasing.
Maassamme on vähitellen muotoutunut melun sietoa edellyttävä kulttuuri.
The study investigates whether our society contains or has for some time contained cultural and other elements that place noise pollution as an essential or normal state of affairs as part of urban life.
Väitöskirjatutkimuksessa pohditaan historiallisia, taloudellisia ja kulttuurisia syitä sille, miten ja miksi melusta on tullut vakava ympäristöongelma ja miksi sitä ei olla tähän saakka kyetty kattavasti ratkaisemaan.
The study argues that after noise pollution was politicized and institutionalized, the urban soundscape gradually became the target of systematic interventions.
Melukysymyksen politisoitumisen seurauksena julkinen sektori otti vastuun melun torjumisesta.
However, for various reasons, such as the inconsistency in decision making, our increased capacity to shape the soundscape has not resulted in a healthy or pleasant urban soundscape.
Suurin yksittäinen ongelma meluntorjunnassa on ollut äänimaisemaan liittyvien päätösten keskinäinen epäjohdonmukaisuus mikään taho ei ole vastuussa kokonaisuudesta.
This work discusses whose interests it serves when we are asked to accept noise pollution as a normal state of affairs.
Entä puistot, onko niistä löytynyt vastapainoa katujen meluisuudelle?
This study also suggests that Aristotle be regarded as a consistent direct realist, not only in respect of sense perception, but also in respect of memory.
Tutkimukseni osoittaa myös, että Aristotelesta voidaan pitää johdonmukaisena suorana realistina ei vain aistihavaintojen vaan myös muistin suhteen.
This study is an inquiry into three related topics in Aristotle’s psychology: the perception of seeing, the perception of past perception, and the perception of sleeping.
Tutkimukseni käsittelee kolmea Aristoteleen psykologiassa esiin nousevaa aihetta: näkemisen havaitsemista, menneiden aistihavaintojen havaitsemista sekä nukkumisen havaitsemista.
From a methodological point of view, this study represents systematically orientated research into the history of philosophy, in which special attention is paid to the philosophical problems inherent in the sources, to the distinctions drawn, and to the arguments put forward as well as to their philosophical assessment.
Metodiselta kannalta työ on filosofista perustutkimusta, jossa huomio kiinnitetään teksteissä esiintyviin ongelmiin, käsitteellisiin erotteluihin ja argumentteihin, joita analysoidaan ja arvioidaan kriittisesti.
In addition to contributing many new findings concerning the topics under discussion, this study shows that Aristotle’s account of the perception of perception substantially differs from many later theories of consciousness.
Tutkimuksen yleisempänä uutena tuloksena on, että Aristoteleen analyysi havaitsemisen havaitsemisesta eroaa olennaisesti monista myöhemmistä tietoisuutta koskevista filosofisista teorioista.
The present study is based on an accurate analysis of the sources, on their Platonic background, and on later interpretations within the commentary tradition up to the present.
Työni on ensimmäinen aihetta käsittelevä monografiatutkimus, joka perustuu tarkkaan analyysiin alkuteksteistä, niiden taustasta Platonin filosofiassa ja myöhemmistä tulkinnoista kommentaaritraditiossa aina viimeisimpiä tutkimuksia myöten.
However, there is no monograph that attempts to give a comprehensive analysis of this account and to assess its relation and significance to Aristotle’s psychological theory in general as well as to other theories pertaining to the topics (e.g. theories of consciousness), be they ancient, medieval, modern, or contemporary.
Tässä työssä esitetään, että havainnot näkemisestä, menneistä aistihavainnoista ja nukkumisesta ovat kaikki erilaisia havaintoja, joita kuitenkin yhdistää se, että ne ovat havaintoja havaitsijan itsensä suhteesta havainnon objekteihin: väreihin, aiemmin havaittuihin objekteihin tai unissa ilmeneviin asioihin.
This study intends to fill this gap and to further the research into Aristotle’s philosophy and into the philosophy of mind.
Työni uusia tutkimustuloksia ovat muun muassa uudet tulkinnat Aristoteleen kiistanalaisesta näkemisen havaitsemista koskevasta argumentista sekä hänen näkemyksestään muistin ja aikahavainnon luonteesta.
The law that required that the animal partners be slaughtered led to the killing of thousands of cows and mares, and thereby to substantial material losses to their owners.
Eläinpartnereiden surmaamista vaatinut lainkohta johti tuhansien lehmien ja tammojen kuolemaan ja tuntuviin aineellisiin menetyksiin niiden omistajille.
The difficulty in drawing the line is evident both in legal sources and Finnish folklore.
Rajanvedon vaikeudet näkyvät sekä oikeuslähteissä että suomalaisessa kansanperinteessä.
Bestiality was in the 18th century a more difficult problem in terms of criminal policy in Sweden and Finland than in any other Christian country in any other period.
Eläimeensekaantuminen oli 1700-luvulla Ruotsin valtakunnassa kiperämpi kriminaalipoliittinen ongelma kuin missään muussa kristityssä maassa tai millään muulla vuosisadalla.
Among the most significant aspects in the problems regarding the animals is how profoundly different the worldview of 18th century people was from that of today.
Eläimiin kytketyssä problematiikassa korostuu se, kuinka perinpohjaisesti suomalaisen 1700-luvun ihmisen maailma poikkesi nykyisestä.
The belief that the act would produce human-animal mongrels or that it would poison the milk and the meat horrified the public more than the teachings of the church ever could.
Uskomukset ihmisen ja eläimen sekasikiöistä ja maidon sekä lihan pilaantumisesta pelottivat rahvasta enemmän kuin kirkon opinkappaleet.
A typical Finnish perpetrator of bestiality was a young unmarried man with no criminal background or mental illness.
Absurdiin tekoon sortunut suomalainen oli yleensä nuorehko mies, jolla ei ollut tilillään muita rikoksia ja jota ei pidetty mielenvikaisena.
The difference between man and animal was not clear-cut or self-evident.
Ihmisen ja eläimen eroa ei 1700-luvun Suomessa nähty yksiselitteiseksi saati itsestäänselväksi.
This form of subculture spread among the youth, and the most susceptible to experiment with the act were shepherds.
Useimmat eläimeensekaantujat oppivat paheensa jo varhaisnuoruudessa, alttiimpia kokeiluille olivat paimenpojat.
The sources for the present dissertation include judgment books and Court of Appeal decisions in 253 cases, which show that the persecution of those engaging in bestial acts in 18th century Finland was not organised by the centralised power of Stockholm.
Suomen eläimeensekaantumisoikeudenkäynnit eivät 1700-luvulla lähteneet Tukholman keskusvallan organisoimasta kampanjasta.
In trials, farmhands were more likely to be sentenced than their masters, but a more salient common denominator than social and economical status was the suspects' young age.
Turun hovioikeus noudatti maltillisempaa tuomiokäytäntöä kuin emämaan oikeusistuimet, mutta senkin katsannossa jo eläimeensekaantumisen yrittäminen oli raskaampi rikos kuin pikkulapsen raiskaaminen.
Passiveness in reporting the crime was partly because most Finns felt it was not their place to intervene in their neighbours' private lives, as long as that privacy posed no serious threat to the neighbourhood.
Aikalaiset olivat oikeassa uskoessaan, että eläimeensekaantumista koskevien oikeudenkäyntien taustalla vaikutti tapakulttuurin vinoutuma, jonka kitkeminen ei ollut pelkästään juridinen ongelma.
Bestiality left no tangible evidence, illegitimate children, to betray the crime to the clergy or secular authorities.
Ilmiannot ja tunnustukset pohjasivat todellisiin tapahtumiin, eivät kidutukseen, houreisiin tai naapurikaunoihin kuten 1600-luvun noitavainoissa.
Regarding bestiality as a crime against property motivated people to report it.
Eläimeensekaantujat joutuivat oikeuteen naapuriensa, sukulaistensa ja tuttaviensa ilmiantamina tai tunnustivat teon oma-aloitteisesti.
The suspects were not members of ethnic minorities or marginal social groups.
Tapauksia paljastui syrjäisimmissä erämaissa, joissa pappeja tai virkamiehiä ei asunut lainkaan.
In the legal history of deviant sexuality, the phenomenon was uniquely widespread by international comparison.
Nykykäsitteissä perversioihin sijoittuvaan sukupuolikäyttäytymiseen painostivat monet syyt, joista ilmeisimmiltä kuulostavat avioliiton ulkopuolisten suhteiden tiukka kontrolloi ja itsetyydytyksen kieltävä tabu.
The moral views of the church and the local community were not on a collision course.
Oikeustapausten tausta valottaa 1700-luvun sääty-yhteiskuntaa ja myös maailmankuvaa, josta puhdasoppisen kirkon ote oli kirpoamassa.
Death sentences on grounds of bestiality ended in the 1730s, decades earlier than in Sweden.
"Secoituxesta järjettömäin luondocappalden canssa" : Perversiot, oikeuselämä ja kansankulttuuri 1700-luvun Suomessa
Women of the late 19th century challenged woman’s primary role as wife and mother.
1800-luvun lopun naiset alkoivat kyseenalaistaa naisen roolia ensisijaisesti aviopuolisona ja äitinä.
Notwithstanding the debate of the breakthrough of modernity they depicted women almost without exception as good mothers.
Välittämättä modernin murroksen debateista taitelijat kuvasivat naiset kesänvietossa lähes poikkeuksetta hyvänä äitinä.
Albert Edelfelt, Gunnar Berndtson and the ambivalent breakthrough of modernity Albert Edelfelt (1854-1905) and Gunnar Berndtson (1854-1895) have much in common.
Idylli vai todellisuus: Albert Edelfelt ja Gunnar Berndtson modernin murroksen pyörteissä Albert Edelfeltin (1854-1905) ja Gunnar Berndtsonin (1854-1895) aihevalinnoissa on paljon yhteistä.
The breakthrough of modernity, with its attention on debating social problems, provides a novel angle into the oeuvres of the two artists.
Modernin murroksen vaade yhteiskuntakeskustelusta valaisee kahden taiteilijan työtä uudella tavalla.
In Edelfelt’s and Berndtson’s depictions of the gentry enjoying summer, women and children have the main role.
Edelfeltin ja Berndtsonin kuvauksissa herrasväen kesänvietosta on naisilla ja lapsilla päärooli.
Their paintings often depict lazy days in the sunshine, which were, in reality, rare moments for the mistress of the house.
Heidän kesänvietonkuvauksensa ovat myös usein kuvauksia laiskottelusta auringossa – jostain, joka talon rouvalle oli todellisuutta vain hetkittäin.
Tikkanen was one of the pioneering scholars in the field of medieval art research, and, along with Anton Springer, Heinrich Wölfflin, Aloïs Riegl, Adolfo Venturi, Franz Wickhoff, Julius von Schlosser, Aby Warburg, Emile Mâle and others, one of the scholars who defined art history as an independent academic discipline.
Tikkanen kuului siihen sukupolveen, joka lopullisesti muokkasi taidehistoriasta itsenäisen akateemisen alan, samoin kuin Anton Springer, Heinrich Wölfflin, Aloïs Riegl, Adolfo Venturi, Franz Wickhoff, Julius von Schlosser, Aby Warburg tai Emile Mâle.