natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Phase III evaluated the effectiveness of The Happiest Baby intervention on mothers’ self-efficacy and parenting satisfaction during the postpartum period using a randomized controlled study design.
Vaiheessa III arvioitiin interventiona käytetyn The Happiest Baby -itkuisen vauvan rauhoittelumenetelmän vaikuttavuutta äitien vauvanhoitovalmiuksiin ja tyytyväisyyteen lapsivuodeaikana satunnaistetun kontrolloidun asetelman avulla.
Mothers’ self-reported parenting self-efficacy and parenting satisfaction were high during the first days postpartum.
Äitien itsearvioidut vauvanhoitovalmiudet ja tyytyväisyys vanhemmuuteen olivat hyvät synnytyksen jälkeen.
Phase IV described mothers’ experiences of the feasibility of The Happiest Baby intervention.
Vaiheessa IV kuvattiin äitien kokemuksia The Happiest Baby -menetelmästä; sen soveltuvuudesta ja toimivuudesta itkuisen vauvan rauhoitteluun.
There were no statistically significant differences in median improvements in parenting satisfaction between groups.
Tyytyväisyys vanhemmuuteen parani kummassakin ryhmässä yhtä paljon, eikä ryhmien välillä ollut tilastollisesti merkitsevää eroa.
The primary outcome measure was to compare the change in parenting self-efficacy and parenting satisfaction over the followup period between the intervention and control groups.
Tutkimuksessa verrattiin koe- ja kontrolliryhmien välisten muutosten eroja vauvanhoitovalmiuksissa ja tyytyväisyydessä seurantajakson aikana.
The mothers experienced the intervention feasible, when calming their infants.
Äitien vauvanhoitovalmiudet ja tyytyväisyys vanhemmuuteen lapsivuodeaikana: Itkuisen vauvan rauhoitteluintervention arviointi
To mention a few: relations between entities and particularities, objectivity and subjectivity, scientific and artistic representations, roles of explanation and depiction, or idealism and materialism, are present when aspects of postmodernity are understood.
Näitä ovat esimerkiksi kysymykset osien ja kokonaisuuksien välisistä suhteista, tieteen ja taiteen rajapinnoista sekä tahdonvapauden ongelmasta.
The conceptual links between postmodern thought in art theory, sociology and philosophy are therefore first briefly determined.
Maantieteessä postmoderni ajattelu liitetään ensinnäkin tieteen kehityksen ja -teorian yhteyteen.
The principal aim of this study is to examine the primary contexts of the concept of "postmodernity" in the field of human geography.
Tässä aikalaisdiagnostiikkaa korostavassa väitöskirjatyössä selvitetään, mitä postmoderni ajattelu viime kädessä tarkoittaa ja mihin seikkoihin sillä yleensä viitataan ihmismaantieteen alalla.
All the full-length articles published during the period 1989-2002 in Annals of the Association of American Geographers, Antipode, Ecumene, Environment and Planning D, Journal of Historical Geography, Progress in Human Geography, Political Geography, The Geographical Review, and Transactions of the Institute of British Geographers were read and analyzed.
Aineistona käytettiin maantieteen eri osa-alueiden kansainvälistä lehtiartikkelikokoelmaa, jonka perusteella postmodernin ajattelun ilmentymät nimettiin, ryhmiteltiin ja analysoitiin.
In addition, it is well-documented that obscure concepts and disputed ways of borrowing terms from one field of science from another are part of the early discussions of postmodern thought during the 1980's.
Väitöstyössä tuodaan esiin selkeästi määriteltyjä asiayhteyksiä, joiden kautta postmoderni ajattelu on liitettävissä ajankohtaisiin tieteidenvälisiin keskusteluihin.
Possibly these pluralistic, variable sets of contexts give us a more profound understanding of the characteristics of postmodernity.
Aivan erityisen hyvin tämä tieteellisen keskustelun hajanaisuus tulee ilmi käsiteltäessä sitä, mitä postmodernilla ajattelulla tarkkaan ottaen tarkoitetaan.
Secondly, it is argued in this study that postmodern thought can best be understood as events in which objects which manifest different kinds of betweenness - whether concerned with urban spaces, spectacle-like happenings, or information flows in cyberspace, are taken as objects of geographical theorizing.
Toiseksi postmoderni ajattelu yhdistetään maantieteen omiin tieteellisiin perinteisiin kuten erilaisiin tila- tai ympäristöanalyyseihin ja kaupunkisuunnitteluun.
Rather, postmodern thought can be said to have at least two mainstream variants depending on what perspective on modern thought is utilized.
Lyhyesti sanottuna postmoderni ajattelu tuo esille sellaisia seikkoja, jotka perinteinen moderni ajattelu sivuuttaa usein häiriötekijöinä.
Previous studies have shown that postmodernity or its derivatives, such as "postmodernism", "postmodernist", or, "postmodernization", are abstract concepts that have become inescapable in both academic and non-academic communities.
Postmodernia ajattelua on totunnaisesti pidetty eräänlaisena käsitekuminauhana, jolla on viitattu esimerkiksi nykyisen taideteorian abstraktiuteen, yhteiskunnan nopeaan moniarvoistumiskehitykseen tai yhden yksittäisen totuuden saavuttamattomuuteen moniulotteisessa maailmassa.
These arguments have been obtained by placing all the aforementioned contexts in a reciprocal and intertextual dialogue.
Käytetty menetelmä ylittää perinteisen teksti- tai artikkelianalyysin, sillä tässä tutkimuksessa eri tekstit saatetaan dialogiin toistensa kanssa.
Thus, the postmodern defined by the state of "beetweenness" is evidently in some relation to the modern.
Se, mitä asiayhteyksiä termiin "postmoderni" kulloinkin liitetään, on siten mitä suurimmissa määrin riippuvainen keskustelijan omasta filosofisesta tausta-ajattelusta.
Others regard it with hostility, believing that all scientific progress or emancipation gained by using enlightened and goal-oriented reason will vanish into a variety of different relativist and polyphonic viewpoints associated with postmodern thought.
Tutkimuksessa osoitetaan maantieteen esimerkkien avulla, että konkreettisen ympäristön jakaminen vanhaa modernia ja uutta postmodernia ajattelua noudattaviin ilmiöihin ei kaikilta osin ole mielekäs.
Reality is increasingly constructed by signs.
Tulokset tukevat yleistä näkemystä, jonka mukaan tieteenalojen rajoja on yhä vaikeampi määritellä.
In short, postmodern modes of representations remind us of old questions regarding the primary functions of science and its role, whether seen as cumulative or erratic.
Kaiken kaikkiaan postmoderni ajattelu viittaa krooniseen epävarmuuden sietämiseen, mikä ulottuu niin tieteen, talouden, politiikan kuin yksilön asemankin ymmärtämiseen.
Examples of this efficiency may have to do with urban planning, education, map making, or other cultural and scientific changes.
Maantieteessä tämä tarkoittaa esimerkiksi asiantuntijaroolien heikkenemistä, digitaalisten tieto- ja rahavirtojen rajattomuutta, kaupunkisuunnittelun julkisten tilojen limittäisyyttä, tai vaikkapa kansalaisvaltioiden tietoisesti rakennettua ja keinotekoista luonnetta.
It is argued that unquestionably either modern or postmodern phenomena - whether theories, works of art or aspects of society - are not awaiting the researcher s objective identification of their interpreter.
Postmodernissa tieteellisessä ajattelussa on ensisijaisesti kyse epätarkkuuksien, rajapintojen, kategoriattomien seikkojen tai erityyppisen välimuotoisuuksien käsittelemisestä tutkimuskohteina.
As is well-known, postmodern thought has no single dominant exponent or theoretician.
Työssä tulee niin ikään ilmi, että postmoderni ajattelu ei ole niin uudentyyppistä kuin voisi olettaa.
In the context of everyday life, varieties of flexible identities, both social and physical mobility, and modes of self-reflexivity are built on aspects of urban life which have been present since the early days of modern cities; that is for more than one and a half centuries.
Vaikeaselkoisuus ja kiistanalaisuus lyövät leimansa moniin yhteiskunta- ja sosiaalitieteiden kentillä nyt 2000-luvun taitteessa käytäviin keskusteluihin.
Analogically, wherever one finds discourse one also finds a conflict with those who try to control it.
Toisin sanoen eri taustan omaavat tutkijat puhuvat samoista asioista eri sanoin, eikä yhteisymmärrystä ole helppo saavuttaa.
The contexts concerning the history of the social sciences are first introduced.
Tällöin viitataan tiedonmuotojen tilannesidonnaisuuden hyväksymiseen.
This mixture of multiple meanings and variations, however, has had mainly negative side-effects, including the misinterpretation of postmodern thought by heavily criticizing modern ideas, or, in other words, being purely antimodern.
Näin saadaan ajankohtaisuuden lisäksi esiin postmodernia ajattelua koskevalle keskustelulle ominainen monivivahteisuus ja tekstienvälisyys.
Firstly, some philosophers think of postmodernity as a set of ideas which characterize disillusionment with modern concepts of absolute truth, exact methods and the optimistic use of reason.
Kolmanneksi postmodernilla ajattelulla viitataan nykyistä maailmantilannetta kuvaaviin seikkoihin kuten globalisaatiokehityksen paikallisiin vaikutuksiin ja vakiintuneiden geopoliittisten asetelmien hajoamiseen 1990-luvun lopulla.
In other words, the postmodern attitude has replaced former positivistic-oriented explanation models.
Kummassakin tapauksessa postmodernilla ajattelulla painotetaan monien modernin tieteenharjoittamiseen kuuluvien itsestäänselvyyksien kyseenalaistamista.
It contains three research tasks.
Tutkimus sisältää kolme tutkimustehtävää.
These practices determine the positions of different agents within the organisation.
Nämä käytänteet määrittävät eri toimijoiden positioita organisaatiossa.
The data contains curriculum brochures of two banks (Kansallisosakepankki and Suomen Yhdyspankki) during years 1969-1995.
Aineistona on kahden liikepankin (Suomen Yhdyspankki ja Kansallisosakepankki) koulutusohjelmaesitteet vuosilta 1969-1995.
As an example has been used the work of bank clerk and especially the element of investment advising in customer work.
Esimerkkinä on pankkitoimihenkilön työ ja erityisesti sijoitusneuvonta osana asiakastyön kehittymistä.
From the perspective of the objective of the research, this report can be divided into three sections.
Tutkimuksen kohteen kautta tarkastellen työ on jaettavissa kolmeen osioon.
The basis for this division is the processual nature of work related learning while, it at the same time constructs a new perspective on each of the data and on the interpretations of the results of analysis.
Jaottelun perustana on työhön liittyvän oppimisen prosessuaalisuuden kuvaus ja samalla se rakentaa uuden näkökulman kunkin aineiston analyysiin ja tulosten tulkintaan.
The third task is a preliminary description of the change in customer work.
Kolmas tutkimustehtävä on pankissa tehtävän asiakastyön muutoksen alustava kuvaaminen.
This research is based on cultural-historical activity theory, activity being the main theoretical concept and its realisation as agency the focus of this study.
Tutkimuksen teoreettinen perusta on kulttuurihistoriallinen toiminnan teoria, toiminta (activity) on tutkimuksen keskeinen teoreettinen käsite ja toiminnan realisoituminen toimijuutena on tämän tutkimuksen fokus.
The aim is to illuminate individual notions, experiences and attitudes towards work related learning and through this to construct a description of prevailed notion of learning within organisation.
Pyrkimyksenä on aineiston kautta valottaa yksilöiden käsityksiä, kokemuksia ja suhtautumista työhön liittyvään oppimiseen ja rakentaa tämän aineiston kautta kuvaus organisaation vallitsevista oppimiskäsityksistä.
The second task is based on data which was gathered during years 1996-1999.
Toinen tutkimustehtävä rakentuu aineistolle, joka on tuotettu osana Merita Pankin henkilöstökoulutusohjelmaa vuosina 1996-1999.
The first is to describe the historical change of work and organisation and its relatedness to the pedagogical thinking and notion of learning aspired within organisation.
Ensimmäinen tehtävä on kuvata työn ja organisaation historiallista muutosta sekä sen sidosta organisaation tavoiteltuun koulutusajatteluun ja oppimiskäsityksiin.
Secondly the change can be analysed as a contradiction between communicative and strategic activity.
Tarkastelussa on olennaista yhtäältä siirtymä asiakaspalvelusta asiakastyöhön ja toisaalta kommunikatiivisen ja strategisen toiminnan välinen ristiriita.
The research task here is to examine descriptions of learning experiences written by the participants as a part of their learning assignment.
Tutkimustehtävänä on koulutukseen osallistuneiden henkilöiden oppimistehtävävastauksissaan tuottamien oppimiskokemuskuvausten tarkastelu.
In this study agency and work related learning are examined as historically developing phenomena which are connected to the general historical change of work and organisations.
Tämän tutkimuksen tavoite on tarkastella toimijuutta ja työhön liittyvää oppimista historiallisesti kehittyvinä yleiseen työn muutoksen liittyvinä ilmiöinä.
These perspectives are learning to work/learning for work , on the job learning/learning at work , and learning from work/learning about work.
Nämä kolme näkökulmaa ovat työhön, työssä ja työstä oppiminen.
From the perspective of learning to/for work one can address as a result description of historically developing discursive practices concerning pedagogical thinking and notions of learning within two bank organisations.
Tutkimuksen tuloksena työhön oppimisen näkökulmasta on oppimiskäsityksiin ja koulutusajatteluun kytkeytyvien historiallisesti kehittyvien diskursiivisten käytänteiden kuvaus.
Learning from/about work perspective raises up questions about qualification and competence in changing and abstract work.
Työstä oppimisen näkökulma nostaa esiin työn muutoksesta ja abstrahoitumisesta nousevat kvalifikaatiot eli osaamisvaateet suhteessa olemassa olevaan osaamiseen eli kompetensseihin.
The research method is based on critical linguistics and discourse analysis.
Metodina on käytetty kriittisen tekstin tutkimuksen ja diskurssianalyysin pohjalta rakentuvaa menetelmää, jonka avulla toimijuutta määrittävät positiot on nostettu esiin aineistosta.
The main result here is the description of two operational models which has been named as the agent-originated-towards-situation control-orientation and issue-originated-towards-activity system-orientation.
Työssä oppimisen kautta avautuu toimijuuden realisoitumisen näkökulma, jolloin keskeiseksi nousevat yksilöiden toiminnalliset mallit, jotka on nimetty toimijalähtöiseksi tilannehallinnan ja asialähtöiseksi toimintajärjestelmään suuntautuvaksi orientaatiomalliksi.
The general model of historical types of work and organisations, constructed by researchers of developmental work research has been used to structure the analysis.
Analyysin jäsentäjänä on käytetty kehittävän työntutkimuksen mallinnusta työn historiallisista kehitystyypeistä.
A questionnaire was sent to all residents of Tampere born 1929, 1939 and 1949.
Kohdeväestönä olivat vuosina 1929, 1939 ja 1949 syntyneet tamperelaiset.
In the first questionnaire the number of respondents was 5568, in the the second five years later 4903 (participation rates were 83-88%).
Ensimmäiseen haastatteluun vastasi 5568 henkilöä (83% kaikista lähetetyistä kirjeistä) ja toiseen 4903 (88% lähetetyistä).
In a 2-year follow-up the amount of asymptomatic patients was 27% and in the longer follow-up period 13%.
Kahden vuoden seurannassa täysin oireettomia oli 27% ja pidemmässä seurannassa 13%.
26 patients were followed up for two years.
26 potilasta seurattiin noin kahden vuoden ajan laskimotukoksen jälkeen.
This thesis showed that the incidence of deep venous thrombosis in the general Finnish population is approximately 140 per 100 000 annually.
Väitöstyö osoitti alaraajan syvän laskimotukoksen vuotuiseksi ilmaantuvuudeksi Tampereen alueella noin 140 tapausta 100 000 asukasta kohti.
Deep venous thrombosis was relatively common among middle-aged people in Finland.
Syvä laskimotukos on melko yleinen keski-ikäisillä suomalaisilla.
The incidence of DVT was within the range estimated in previous studies in industrialized countries.
Havainto on yhtäpitävä muissa teollistuneissa maissa tehtyjen tutkimusten kanssa.
Radiological studies revealed that the thrombus opened almost in all cases (93%), but the pathologic findings in the popliteal veins were commonly noted.
Ultraäänitutkimukset ja varjoainekuvaus osoittivat laskimotukosten avautuneen lähes aina (93%), mutta yllättäen polvitaivelaskimoissa todettiin usein poikkeavia löydöksiä.
The incidence and risks of postoperative DVT were studied in the nationwide FINNVASC registry (a total of 7533 procedures during years 1991-1992).
Verisuonikirurgisen toimenpiteen jälkeisten laskimotukosten ilmaantuvuutta selvitettiin valtakunnallisen FINNVASC-verisuonirekisterin avulla vuosina 1991-1992 yhteensä 7533 toimenpidettä).
The incidence and risks of DVT in the general population were studied in a population-based questionnaire survey in years 1989 and 1994.
Laskimotukoksen ilmaantuvuutta ja riskitekijöitä suomalaisilla selvitettiin kirjehaastattelulla vuosina 1989 ja 1994.
The incidence of DVT in patients undergoing vascular procedures was low (0.45%).
Verisuonikirurgisen toimenpiteen jälkeen laskimotukos oli harvinainen, se todettin vain 0.45%:lla.
Outcome of DVT was studied 5 or 10 years after the acute phase in 70 patients.
Laskimotukoksen jälkiseurauksia tutkittiin haastattelemalla 70 potilasta kirjeitse 5 tai 10 vuotta sairastetun tukoksen jälkeen.
Control studies included ultrasonographic examinations 7 and 20 months after DVT and contrast phlebography 7 months after DVT.
Alaraajojen polvitaive- ja reisilaskimot tutkittiin ultraäänellä 7 ja 20 kk:n kuluttua tukoksesta ja varjoainekuvauksella 7 kk:n kuluttua.
A questionnaire was used to get information on leg symptoms and their severity, visits to medical health care centres and the use of compression stockings.
Kirjehaastattelussa selvitettiin alaraajan oireilu: erilliset oireet, oireiden vaikeusaste, oireiluun liittyneet lääkärikäynnit ja puristussukan käyttö.
The aims of this thesis were to determine the incidence and risks of deep venous thrombosis (DVT) in the general population and in vascular surgery.
Väitöstyön tarkoituksena oli tutkia alaraajan syvän laskimotukoksen ilmaantuvuutta ja riskejä niin väestössä yleisesti kuin verisuonikirurgisilla potilailla.
The association between varicose veins and DVT was interesting and needs to be studied in the future.
Suonikohjutaudin yhteys kohonneeseen laskimotukosvaaraan oli sellainen havinto, että se vaatii tulevaisuudessa lisätutkimuksia.
Items included questions related to previous diseases, medication and symptoms in legs.
Ensimmäisessä kirjehaastattelussa kartoitettiin sairaushistoria, lääkitys ja alaraajaoireet.
There was no difference in the development of symptoms after DVT between calf and more proximal DVT.
Pohkeen alueen tai korkeamman laskimotukoksen välillä ei havaittu eroa jälkioireilussa.
Leh symptoms at the end of the follow-up were evaluated by means of a questionnaire.
Näiden tutkimusten jälkeen tilanne alaraajaoireilun suhteen selvitettiin kirjehaastattelulla.
The long-term outcome after DVT was also evaluated.
Lisäksi selvitettiin tukoksenjälkeistä myöhäisoireilua.
The majority of postoperative DVTs were diagnosed in patients undergoing operations on the aorta or the lower limb.
Melkein kaikki näistä leikkauksenjälkeisistä tukoksista seurasivat joko aortan, lonkkavaltimoiden tai alaraajavaltimoiden toimenpiteitä.
The initial site of an acute DVT did not associate with late symptoms.
Näin ollen pohjetason laskimotukoskin voi aiheuttaa merkittäviä myöhäisoireita.
Late involvement in popliteal vein was noted in some patients after calf DVT.
Lisäksi matalan tukoksen jälkeen osalle potilaista voi kehittyä poikkeavia löydöksiä myös ensivaiheen tason ulkopuolelle, lähinnä polvitaivelaskimoon.
DVT seemed to be associated with pre-existing varicose veins and sex-steroid therapy.
Edeltänyt suonikohjutauti ja naissukuhormonin käyttö liittyivät kohonneeseen tukosvaaraan.
Symptoms in legs with previous DVT were common.
Väitöstyö osoitti myös, että tukoksen jälkeinen alaraajaoireilu oli hyvin yleistä.
The long-term symptoms were frequently reported in legs with previous deep venous thrombosis.
Laskimotukoksen jälkeinen alaraajaoireilu on hyvin tavallista ja on alkuperäisen tukoksen paikasta riippumaton.
Thereafter, 120 women with anamnestic risk factors for hypertensive disorders of pregnancy were screened by Doppler ultrasound at 12-14 weeks of gestation.
Satunnaistetussa, lumekontrolloidussa kaksoissokkotutkimuksessa 120 raskaana olevalle naiselle, joilla esitietojen perusteella katsottiin olevan suurentunut riski raskaudenaikaiseen verenpainetautiin tai sikiön kasvunhidastumaan tehtiin 12-14 raskausviikolla kohtuvaltimoiden ultraäänitutkimus (Doppler).
It was found that, within a dose range of 0.5-2.0 mg/kg/day, ASA has a favourable effect on the ratio of prostacyclin to thromboxane A2 in hypertensive pregnant women.
Annostasoilla 0,5 ­ 2 mg/kg/vrk saavutettiin kaikilla tromboksaanin tuotannon väheneminen ilman haitallista vaikutusta prostasykliinin tuotantoon.
In conclusion, ASA given to pregnant women at high risk of gestational hypertension significantly reduces the incidence of PIH and especially early-onset pre-eclampsia, when the treatment is started at 12-14 weeks of gestation.
ASA-hoito ehkäisee raskauteen liittyvää verenpaineen nousua ja raskausmyrkytystä, kun hoito kohdistetaan korkean riskin omaaviin raskaana oleviin naisiin ja hoito aloitetaan jo 12-14 raskausviikolla.
In the ASA group there was no IUGR concomitant with PIH.
Sikiön kasvunhidastuman esiintymiseen ASA-hoidolla ei ollut tilastollisesti merkitsevää vaikutusta.
Ninety women with bilateral notches in the uterine arteries were randomised to ASA (0.5mg/kg/day) (n = 45) and placebo (n = 45) groups.
Tämän vuoksi jatkotutukimuksiin valittiin pienin annos eli 0,5 mg/kg/vrk.
Two women in the placebo group had pre-eclampsia and one had PIH concomitant with IUGR.
Naiset, joilla oli poikkeava virtauskuvio molemmissa kohtuvaltimoissa satunnaistettiin ASA- ja lumeryhmiin.
Effect of ASA on The Risk of Gestational Hypertension or IUGR and Prostanoid Synthesis in Pregnant Women Screened by Doppler Ultrasound
ASA:n vaikutus raskausmyrkytykseen, sikiön kasvunhidastumaan sekä prostanoidisynteesiin Doppler-tutkimuksen avulla valikoiduissa riskiraskauksissa Raskausmyrkytys on raskauden jälkipuoliskolle painottuva häiriö, jonka klassiset oireet ovat verenpaineen nousu, turvotukset ja valkuaisvirtsaisuus, ja joka saattaa johtaa kouristuksiin.
The occurrence of bilateral notching in the uterine arteries at 12-14 weeks of gestation is a very sensitive predictor of hypertensive disorders of pregnancy in high-risk women.
Tutkimuksemme perusteella kohtuvaltimoiden Doppler-tutkimuksella voidaan jo 12-14 raskausviikolla riskiraskauksien joukosta löytää ne raskaudet, jotka vaativat huolellista seurantaa, ja joissa on suurentunut riski raskaudenaikaiseen verenpaineen nousuun ja raskausmyrkytykseen.
The women in the placebo group had significantly lower excretion of the metabolite of PGI2 at 12-14 weeks in pregnancies destined to develop pre-eclampsia than in other pregnancies.
Aluksi selvitimme ASA:n annoksen merkitystä prostanoidien muodostumiselle sekä raskauden aikana että muulloin.
The aim of the study was to evaluate the efficacy of low-dose acetylsalicylic acid (ASA) in the prevention of pregnancy-induced hypertension (PIH) or intrauterine growth restriction (IUGR) in high-risk women screened by Doppler ultrasound at 12-14 weeks of gestation.
Nämä havainnot ovat johtaneet ajatukseen, että verihiutaleiden toimintaa estävillä lääkkeillä kuten asetyylisalisyylihapolla (ASA) saatettaisiin estää tai hidastaa taudin puhkeamista.
Five women allocated to ASA had PIH versus 16 of those on placebo (RR 0.31, 95% CI 0.13-0.78).
Käytettyä 0,5 mg/kg ASA:n vuorokausannosta nostettiin, mikäli äidin raskauden aikainen painonnousu oli yli 10% lähtöpainosta.
Implementing new manufacturing technologies in small and medium-sized firmsChallenges and solutions in implementing 3D printing
Uudet tuotantoteknologiat käyttöön pk-yrityksissä : 3D-tulostuksen käyttöönoton haasteita ja ratkaisuja