natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The third research question examines students expectations when applying to a non-formal educational program focused on sustainable development.
Kolmas tutkimuskysymys tarkastelee opiskelijoiden ennakko-odotuksia heidän hakiessa kansainväliselle Millennium Youth Camp tiedeleirille, jossa pääteemana on kestävä kehitys.
These studies examine what type of structures and programs in the camp made the educational experience relevant for the students.
Väitöskirjassa esitetään myös, miten näitä leirillä tutkittuja lähestymistapoja voitaisiin siirtää kouluopetukseen.
Therefore, it is evident that ways to make chemistry education more relevant are called for.
Esimerkiksi nuorten kysymykset, teot ja odotukset ilmastonmuutokseen liittyen on tärkeä huomioida kemian opetuksessa.
The thesis concludes by asserting that students questions, actions and expectations can be used to make education for sustainable development more relevant in a number of ways.
Tutkimus tuo lisätietoa oppilaslähtöisen kestävän kehityksen opetuksen suunnittelun ja toteutuksen tueksi.
Chemistry plays a key role in dealing with several of the big environmental problems of the future, but yet, chemistry education is often seen as irrelevant by students.
Kemian osaaminen on keskeistä kestävän kehityksen edistämiseksi ja globaalien ympäristöhaasteiden ratkaisemiseksi ja ennaltaehkäisemiseksi.
Educational experts have argued that sustainable development is a context that would bring relevance to science education, including chemistry education, as it bridges the gap between science and society.
Kestävän kehityksen edistämiseksi tarvitaankin uusia oppilaslähtöisiä opetuksen lähestymistapoja, jossa aihetta tarkastellaan sen eri näkökulmista globaalisti.
The results indicate both strong and more moderate changes.
Tulokset osoittavat sekä voimakkaita että maltillisempia lämpötilamuutoksia.
As a whole, the reconstruction shows the cooling trend that is associated with the diminishing insolation during the early Holocene.
Kokonaisuudessaan rekonstruktio osoittaa viilenemistrendiä, joka liittyy insolaation pienenemiseen holoseenin aikana.
The strong changes in the sea surface temperatures during the Climate Optimum may also have been influenced by the changes in solar activity.
Meren pintalämpötila-arvojen voimakkaisiin muutoksiin ilmasto-optimin aikana ovat saattaneet vaikuttaa myös muutokset auringon aktiivisuudessa.
The sea surface temperature reconstruction shows the gradient between c. 9,7 °C (6,79 ka) and c. 4,4 °C (1,29 ka).
Meriveden pintalämpötilarekonstruktio osoittaa vaihtelua n. 9,7 °C:n (6,79 ka) ja n. 4,4 °C:n (1,29 ka) välillä.
The reconstruction can be divided into three periods: the warm Holocene Climate Optimum 7.18–5.1 ka, Holocene Transition period 5.1–3.5 ka and the Cool Late Holocene 3,5–1.18 ka.
Rekonstruktio voidaan jakaa kolmeen ajanjaksoon: lämmin holoseenin ilmasto-optimi 7,18–5,1 ka, siirtymävaihe 5,1–3,5 ka ja viileä neoglasiaali 3,5–1,18 ka.
The Gulf Stream transported warm sea water to Trinity Bay but the melting glaciers, producing cold fresher water, limited the thermohaline circulation.
Golfvirta toi Trinitynlahdelle lämmintä merivettä mutta sulavien jäätiköiden tuottama makea kylmä vesi rajoitti termohaliinikiertoa.
Diatom analysis and transfer function method were used to reconstruct sea surface temperature in the area being the first quantitative reconstruction from the southwestern Labrador Sea.
Sitten piilevien ja siirtofunktiomenetelmän avulla tehtiin meriveden pintalämpötilarekonstruktio, joka on ensimmäinen kvantitatiivinen rekonstruktio lounaiselta Labradorinmereltä.
The observed cycles of c. 800 years are related to variations in the Arctic water outflow, and possibly to the AMOC.
Noin 800 vuoden syklit liittyvät vaihteluun arktisten vesien vaikutuksessa ja mahdollisesti AMOC:in vaihteluun.
The record ends on warming c. 1,2 ka interrupting the cooling trend may indicate the beginning of the Medieval Climate Anomaly.
Sen keskeyttänyt n. 1,2 ka alkanut lämpeneminen voi indikoida Keskiajan lämpöanomalian alkua.
In Trinity Bay the beginning of the Holocene (c. 7,2–5,1 ka) corresponds with the beginning of the Labrador Sea deep water formation and the intensification of the termohaline circulation in the North Atlantic.
Holoseenin alku Trinitynlahdella (n. 7,2–5,1 ka) oli Labradorinmeren syvänveden muodostumisen alkua ja samalla termohaliinisen kierron voimistumista Pohjois-Atlantilla.
The c. 800 years cyclicity in Trinity Bay is possibly the same cyclicity seen in the areas influenced by the North Atlantic current (e.g. the British Isles) and this may indicate the influence of the Labrador Sea on the Gulf Stream.
Trinitynlahden aineistossa näkyvä n. 800 vuoden syklisyys on mahdollisesti samaa syklisyyttä, jota näkyy myös Pohjois-Atlantin virran vaikutusalueella Britteinsaarilla ja tämä voi osoittaa Labradorinmeren vaikutusta Golfvirtaan.
The first c. 1000-years-long interval of the Holocene transition period (c. 5,1–3.5 ka) was cold.
Holoseenin siirtymävaiheen (n. 5,1–3,5 ka) ensimmäiset n. 1000 vuotta olivat kylmät.
The temperature rise in Trinity Bay (c. 4–3,5 ka) is possibly the 4,2 ka-event, which was due to a short-term global warming at this time.
Noin 4–3,5 ka sitten lämpötilojen nousu Trinitynlahden aineistossa on mahdollisesti 4,2 ka -tapahtuma, joka johtui globaalista lämpenemisestä.
The purpose of this study was to investigate sea surface temperatures in Trinity Bay, eastern Newfoundland during the mid- and late Holosene c. 7200–1200 years ago.
Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää meriveden pintalämpötiloja keski- ja myöhäisholoseenin aikana n. 7200–1200 vuotta sitten Newfoundlandin Trinitynlahdessa, lounaisella Labradorinmerellä, joka on tärkeä syvänveden muodostumisalue.
The results from the NGRIP-ice core as well as the results from several previous studies support the results of this study from Trinity Bay for the mid- to late Holocene.
Grönlannin jäänäytesarjan ja muiden vastaavien tutkimusten perusteella tämä Trinitynlahden sedimenteistä tehty tutkimus tukee useiden aiempien tutkimusten tuloksia.
The Cool Late Holocene in Trinity Bay started by cooling c. 3,5 ka ago.
Neoglasiaalinen myöhäisholoseeni alkoi Trinitynlahdella holoseenin siirtymävaiheen lämpimän jakson jälkeisellä viilenemisellä n. 3,5 ka sitten.
The cold water pulses might have influenced the deep water formation in the Labrador Sea and further to the circulation of the Gulf Stream.
Tämän tutkimuksen näytesarjan kairauspaikka on valittu siksi, että alueen pintavesissä näkyvät kylmän veden pulssit ovat voineet vaikuttaa niin syvänveden muodostumiseen Labradorinmerellä kuin suoraan Golfvirtaan.
The impact of the Atlantic and Arctic water masses during different times were analysed.
Sedimenttinäytteistä korkealla (35–100 vuoden) resoluutiolla tehdyn piileväanalyysin avulla arvioitiin ensin kvalitatiivisesti atlanttisten ja arktisten vesimassojen vaikutusta eri aikoina.
The resulting p-value was 10.8%.
Tällöin p-arvo oli 10.8%.
The developed method can be applied also to other arbitrarily-sized matrices, and it takes into account the uncertainties on the measurements, missing elements of data, and possible correlations.
Työssä kehitettyä menetelmää voidaan soveltaa myös muihin mielivaltaisen kokoisiin matriiseihin, ja se huomioi mittausten virheet, puuttuvat mittaukset sekä mahdolliset korrelaatiot.
This thesis is an extensive description of the method that has also been published in EPJC (David, Heikkilä and Petrucciani), and the method has been used in the final Run 1 Higgs combination and properties article (CMS Collaboration, incl.
Tämä työ on laajempi kuvaus menetelmästä, joka on myös julkaistu EPJC:ssä (David, Heikkilä ja Petrucciani) ja jota on käytetty CMS-kokeen lopullisessa Run 1 Higgs-kombinaatiojulkaisussa (CMS-kollaboraatio, ml. Heikkilä).
However, it has been suggested that the observed signal could also be produced by multiple nearly mass-degenerate states that couple differently to the standard model particles.
On kuitenkin ehdotettu, että havaittu signaali voisi aiheutua useasta, lähes samanmassaisista hiukkasista, jotka kytkeytyvät eri vahvuuksilla standardimallin hiukkasiin.
The p-value for the single Higgs boson hypothesis was defined from both expected test statistic distributions, and it was (8.0 ± 0.3)% and (11.0±0.3)%, respectively.
P-arvo nollahypoteesin mukaisessa tilanteessa määritettiin molemmista testisuureen odotetuista jakaumista ja saadut p-arvot olivat vastaavasti (8.0 ± 0.3)% sekä (11.0 ± 0.3)%.
These results suggest that the CMS data is compatible with the single Higgs boson hypothesis, as in the standard model.
Saadut tulokset osoittavat, että CMS-mittaustulokset ovat yhteensopivia nollahypoteesin eli yhden Higgsin bosonin hypoteesin kanssa, aivan kuten standardimallissa.
Using the matrix of measured signal strengths in different production and decay modes, parametrizations for the two hypotheses were constructed as a general rank 1 matrix and the most general 5 x 4 matrix, respectively.
Nollahypoteesi ja yleinen hypoteesi parametrisoitiin vastaavasti asteen 1 matriisina sekä yleisimpänä 5 x 4 matriisina.
ATLAS and CMS collaborations at the Large Hadron Collider have observed a new resonance consistent with the standard model Higgs boson.
Suuren hadronitörmäyttimen kaksi koetta, ATLAS ja CMS, ovat havainneet uuden hiukkasen, joka on standardimallin Higgsin bosonin kaltainen.
In addition to this, a p-value was also estimated in an alternative way using a χ2 distribution, fitted to the pseudo-experiments for the standard model Higgs boson hypothesis.
P-arvo määritettiin myös vaihtoehtoisella tavalla, jossa χ2 -jakauma sovitettiin siihen testisuureen odotettuun jakaumaan, joka arvioitiin standardimallin mukaisilla näennäiskokeilla.
In this work, a method to discriminate between the hypothesis of a single Higgs boson and that of multiple mass-degenerate Higgs bosons was developed.
Työssä kehitettiin menetelmä, jonka avulla voidaan tutkia kuinka hyvin hypoteesi yhdestä Higgsin bosonista sopii mittaustuloksiin verrattuna hypoteesiin samanmassaisista Higgsin bosoneista.
The test statistic was defined as a ratio of profile likelihoods for the two hypotheses.
Testisuure määriteltiin osamäärätestisuureen, eli hypoteesejä vastaavien uskottavuusfunktioiden suhdeluvun, avulla.
Furthermore, the result is insensitive to choice of the single Higgs boson hypothesis used to derive it, and it does not depend on the precise shape of the test statistic distribution.
Huomioitakoon, että saatu p-arvo ei riipu näennäiskokeiden luomiseen valitusta lähtöasetelmasta tai testisuureen odotetun jakauman tarkasta muodosta.
The expected test statistic distribution was estimated twice by generating pseudo-experiments according to both the standard model hypothesis and the single Higgs boson hypothesis best fitting the data.
Menetelmää sovellettiin CMS-mittauksiin.Testisuureen odotettua jakaumaa arvioitiin näennäiskokeilla, jotka luotiin kahta lähtöasetelmaa - standardimallia sekä suurimman uskottavuuden estimaatteja - käyttäen.
Thus the three estimates yield similar p-values for the single Higgs boson hypothesis.
Tuloksena saadut kolme p-arvoa olivat näin ollen samansuuruisia.
Even small fluxes might be potentially significant as the maximum sea ice extent covers approximately 7 % of Earth's surface.
Pienetkin vuot merijään lävitse voivat olla potentiaalisesti merkittäviä ottaen huomioon, että laajimmillaan merijää kattaa noin 7 prosenttia maapallon pinta-alasta.
Weak winds decreased the number of good quality measurements and created gaps in the time series.
Heikot tuulet laskivat hyvänlaatuisten mittausten määrää, aiheuttaen aukkoja aikasarjaan.
Two strong efflux events ( flux > 1 µmol m-2 s-1) were recorded on June 11 and 18.
Suuria positiivista voita (vuo > 1 µmol m-2 s-1) havaittiin kahdesti, 11. ja 18. kesäkuuta.
The measurement quality could be improved by using a closed-path gas analyser.
Mittausten laatua voisi parantaa käyttämällä suljettua kaasuanalysaattoria avoimen sijasta.
During melt the sea ice surface transforms from a dry snow cover to melt ponds.
Sulaessaan merijään pinta muuttuu tasaisesta lumipeitteestä sulavesilammikoiden peittämäksi.
The measured CO2 flux ranged between 1.92 ja -3.2 µmol m-2 s-1 (positive fluxes being efflux) and sea ice was a net sink during the campaign.
Mitattu hiilidioksidinvuo vaihteli 1.92 ja -3.2 µmol m-2 s-1 (positiiviset vuot suuntautuvat pinnasta ilmaan) välillä ja merijää oli mittauskampanjan ajan hiilidioksidin nettonielu.
Recent studies have shown that sea ice melt might act as a significant CO2 sink in Arctic waters.
Tuoreet tutkimukset ovat osoittaneet että merijään sulaminen voi toimia merkittävänä hiilidioksidin nieluna Arktisilla merillä.
Surface water pCO2 was lower than the atmospheric throughout the study and the under saturation grew from 50 µatm to 140 µatm in 10 days (13. to 23.
Pintaveden pCO2 oli koko mittauskampanjan ajan ilmakehän CO2 pitoisuutta matalampi ja pintaveden alikylläisyys kasvoi 50 µatm:sta 140 µatm: aan 10 päivässä (13.
A possible explanation for this is the equilibration of the air-melt pond pCO2 gradient.
Mahdollinen selitys tälle on sulavesilammikoiden saavuttama tasapaino ilmakehän pCO2:n kanssa.
Despite the challenges Eddy Covariance is currently the state-of-art methodology for measuring ecosystem-scale turbulent exchange.
Menetelmänä Eddy Covariance on puutteistaan huolimatta tällä hetkellä kehittynein ja luotettavin tapa mitata ekosysteemiskaalan turbulenttista vuota.
Sea ice temperature affects both air-ice-ocean energy exchange and the permeability of the ice. My thesis is based on a 30 day measurement campaign in June 2014 from The Young Sound fjord, in North-East Greenland (74° 18' N, 20° 13' W).
Tutkielma perustuu 30 päivän kenttämittauskampanjaan kesäkuussa 2014 Young Sound -vuonosta, Koillis-Grönlannista (74° 18' N, 20°13' W).
However, the CO2 flux has a weak positive correlation both with wind speed and net radiation.
Hiilidioksidinvuon ja nettosäteilyn sekä tuulen nopeuden välillä oli kuitenkin heikko positiivinen korrelaatio.
Turbulent fluxes of CO2 and H2O were measured with 10 Hz with two open-path infrared gas-analysers and two sonic anemometers at approximately 3 m height.
Turbulenttista hiilidioksidin ja vesihöyryn vuota mitattiin 10 Hz:n taajuudella kahdella avoimella (open-path) infrapunakaasuanalysaattorilla ja akustisella anemometrilla n. 3 m korkeudella.
Surface energy balance consists of net radiation, turbulent fluxes of latent and sensible heat and conductive heat flux.
Energiatase muodostuu nettosäteilystä, turbulenttisista havaittavan lämmön ja latentin lämmön voista sekä jään läpi pintaan johtuvasta lämmöstä.
As multi-year ice diminishes with the on-going climate change a bigger portion of the ice cover will experience melt in the summer season and thus the melt induced changes on the carbon cycling in the Arctic will have a greater effect.
Monivuotisen Arktisen merijään vähentyessä muuttuvassa ilmastossa suurempi osuus merijääpeitteestä sulaa vuosittain ja sulamisprosessien vaikutus ilmastoomme on suurempi.
The strongest CO2 uptake was recorded as the melt ponds formed.
Suurimmat hiilidioksidin vuot jäähän mitattiin sulavesilammikoiden muodostuessa.
One mast was used to measure basic meteorology (temperature, humidity, radiation, wind).
Ilmakehän perussuureita (tuuli, säteily, kosteus, lämpötila) mitattiin yhdellä mastolla.
No strong correlations were found between the surface energy budget and the air-surface CO2 exchange.
Yleisesti hiilidioksidinvuon ja pinnan energiavoiden välillä ei havaittu voimakkaita merkitseviä korrelaatioita.
Despite the strong pCO2 difference indicating ocean sink the CO2 absorption at the ice surface did not show an increase over time.
Voimakkaasta alikyllästystilasta huolimatta hiilidioksidinvuo jäähän ei kasvanut aikasarjan loppua kohden.
Also biological activity and carbonate chemistry changes the air-ocean CO2 concentration gradient.
Myös jäähän liittyvä biologia sekä jäänsisäinen karbonaattikemia muokkaavat ilmakehän, jään ja meren välistä CO2-pitoisuuden gradienttia.
Melt process have been suggested to dilute both brine and surface water partial pressures of carbon dioxide ( pCO2).
Sulamisprosessin on esitetty laimentavan jään sekä pintaveden hiilidioksidin osapainetta (pCO2), mikä voimistaisi meren alikyllästystä hiilidioksidin suhteen.
Sea ice temperature rose steadily with time, being above the permeability threshold in all measurements.
Jää oli läpäisevyyden kynnysarvoa lämpimämpi koko mittausjakson ajan ja lämpeni tasaisesti kampanjan edetessä.
The results support the hypothesis of melting sea ice acting as a sink for atmospheric CO2.
Tutkielma tukee hypoteesia siitä, että sulaessaan merijää on hiilidioksidin nielu.
The weak correlations are probably explained by the co-existence of different processes simultaneously affecting the air-ice-ocean CO2 gradients.
Heikkoja korrelaatioita selittävät luultavasti useat merijään huokoisuuteen ja CO2 pitoisuuteen vaikuttavat tekijät joiden vaikutuksia toisistaan ei voida eritellä käytössä olleella aineistolla.
Continuous measurements of surface water pCO2 were made 2.5 m below the ice. Conductive heat flux was determined from ice cores.
Pintaveden hiilidioksidipitoisuutta mitattiin jatkuvasti 2.5 m syvyydeltä.
This study aims to connect air-sea ice turbulent carbon dioxide (CO2) exchange and the surface energy balance over melting fjord ice.
Tutkielmassa tarkastelen merijään ja ilmakehän välisen hiilidioksidinvaihdon yhteyttä sulavan merijääpinnan energiataseeseen.
Surface melt leads to a decrease in the surface albedo controlling the surface energy balance.
Sulavan pinnan heijastavuuden lasku kontrolloi energiatasetta, sillä suurempi osa auringonsäteilystä imeytyy pintaan ja voimistaa sulamista entisestään.
The number concentration of small particles at the ground level is underestimated in model results.
Pienten partikkelien lukumäärä mallituloksissa maanpinnalla on aliarvioitu verrattuna havaintoihin.
The case of 26th December could not be accurately modeled probably because of invalid steady state assumption or missing microphysical processes.
26. päivän tapausta ei pystytty tarkasti mallintamaan johtuen mahdollisesti siitä, että steady state -oletus ei toteutunut riittävällä tarkkuudella, tai siitä, että kaikkia vaikuttavia fysikaalisia prosesseja ei ollut huomioitu mallissa.
The snow growth model uses the zeroth, the first and the second mass moments of a particle size distribution for calculating the evolution of distribution parameters.
Malli käyttää nollatta, ensimmäistä ja toista massamomenttia jakaumaparametrin kehityksen laskemiseen.
The model includes physical snow growth processes, such as ice nucleation, water vapor deposition and aggregation.
Mallissa on kuvattu fysikaaliset prosessit, nukleaatio, vesihöyryn depositio ja partikkelien aggregaatio.
In this study, 1-dimensional steady-state model in combination with weather radar observations was used to retrieve the vertical evolution of a snow particle size distribution.
Tässä tutkielmassa on käytetty 1-dimensiosta stady state -mallia yhdessä tutkahavaintojen kanssa kuvaamaan lumipartikkelien kokojakauman muutoksia pystysunnassa.
The formation of snowfall is a consequence of interactions between physical processes and the size distribution of snow particles.
Lumisateen synty ja voimakkuus riippuvat fysikaalistenprosessien ja partikkelien kokojakauman välisestä vuorovaikutuksesta.
However, based on the model runs with different types of snow particles, the model produced high intensity snowfall when high number concentration of plate crystals existed, which could cause the above-mentioned signatures.
Eri kidetyypeillä suoritettujen malliajojen perustella voidaan sanoa, että suuri määrä levymäisiä kiteitä pilven yläosassa johtaa voimakkaaseen lumisateeseen, mikä voi aiheuttaa aiemmin mainitunkalaisia tutkahavaintoja.
It was found that ice water content (IWC) and snowfall rate grow faster in the 3-moment model than in the 2-moment model.
3-momenttimallissa pilven jääsisällön ja sademäärän kasvu deposition vaikutuksesta on nopeampaa kuin 2-momenttimallissa.
In upper parts of clouds, the 3-moment scheme produces questionably narrow size distributions, which needs to be studied in the future.
Mallinnetut kokojakaumat pilven yläosissa on kyseenalaisen kapeita, minkä selvittäminen tarvitsi lisää tutkimista.
The December 30th case is a typical snowfall event and the model was able to reproduce particle size distributions and radar variables in December 30th case that agreed well with observations.
30. päivän lumisadetapaus oli tyypillinen lumisadetapaus, ja mallitulokset partikkelien kokojakauman ja tutkasuureiden osalta olivat lähellä havaintoja.
Other processes, such riming, breakup and ice multiplication were not considered in this study.
Muita prosesseja kuten partikkelien hajoamisia tai nestemäisten vesipisaroiden jäätymistä lumipartikkelien pinnalle ei ole kuvattu mallissa.
The underestimated number of small particles refers that breakup of particles or ice multiplication could have a significant role in the evolution of size distribution.
Tämä aliarvio viittaa siihen, että partikkelien hajoamisella on merkittävä rooli kokojakauman muutoksissa.
The model also cannot produce approximately exponential size distribution as was observed by ground instruments.
Malli ei pysty saavuttamaan havaitunlaista lähes eksponentiaalista kokojakaumaa mallissa kuvattujen fysikaalisten prosessien avulla.
Particular radar signatures that have recently attracted a lot of attention in the scientific literature took place during the December 26th case.
Tällaisen havainnot ovat olleet kirjallisuudessa mielenkiinnon kohteina viimeaikoina.
To analyze the model performance and its ability to retrieve snow microphysical properties, two distinct snowfall cases, that took place on 26th and 30th December 2010, were selected.
Mallilla kuvattiin kahta lumisadetapausta, 26. ja 30. joulukuuta 2010, jotta voitiin tutkia mallin käyttäytymistä, ja kykyä kuvata pilven mikrofysikaalisia ominaisuuksia.
Fast increase in IWC due to ice particle growth by water vapor deposition leads to narrowing of a size distribution.
Nopeampi pilven jääsisällön kasvu 3-momenttimallissa johtaa kokojakauman kapenemiseen deposition hallitessa kasvua.
So our study does corroborate results presented in literature, but may indicate that there is a missing snow growth process that is currently not considered.
Näin ollen tutkielma vahvistaa kirjallisuudessa esitettyjä tuloksia näiden tutkahavaintojen ja fysikaalisten prosessien välisestä yhteydestä, mutta toisaalta mallissa ei ollut kuvattu kaikkia tapauksen kannalta tarpeellisia mikrofysikaalisia prosesseja.
Changes in size distribution shape due to aggregation and deposition is captured by the 3-moment scheme.
Tutkielmassa alkuperäinen 2-momenttimallia muutettiin 3-momenttimalliksi, jolloin jakauman muodolla on mahdollisuus muuttua pystysuunnassa vesihöyryn deposition ja aggregaation vaikutuksesta.
It is believed that they are associated with enhanced vapor deposition and aggregation growth of ice particles.
26. päivän lumisadetapauksessa tutkahavainnoissa merkkejä, jotka viittasivat kasvaneeseen deposition ja aggregaation voimakkuuteen.
Although major oil accidents are estimated to be rare events, the costs can be very high, if a spill occurs.
Suuret öljyonnettomuudet ovat harvinaisia, mutta tapahtuessaan onnettomuus voi aiheuttaa hyvinkin mittavat kustannukset.
However, as the efficiency of mechanical recovery is dependent on several factors, there is also a need to develop preventive measures.
Mekaanisen öljyntorjunnan tehokkuus riippuu kuitenkin monesta tekijästä, minkä takia olisi tärkeää kehittää edelleen myös onnettomuuksia ennaltaehkäiseviä toimenpiteitä.
However, this is a challenging task due to the complex interactions within and between the ecosystems and human components, and various uncertainties related to them.
Tämä ei ole kuitenkaan yksinkertaista johtuen ekosysteemien ja ihmisvaikutusten monimutkaisista vuorovaikutussuhteista ja niihin liittyvistä suurista epävarmuuksista.