natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Douleur’s lyrics and music were applied to Ballade’s analysis as intertextual pre-texts.
Douleurin lyriikkaa ja musiikkia sovellettiin Balladen analyysiin intertekstuaalisina esiteksteinä.
The research is semiotic and psychoanalytical and contributes to the study of Saariaho’s smaller compositions and the narrative analysis of contemporary music.
Tutkimus on semioottinen ja psykoanalyyttinen, ja edistää Saariahon pienempien sävellysten ja nykymusiikin narratiivisuuden tutkimusta.
The subject of this research is an analysis of Kaija Saariaho’s (b. 1952) piano composition Ballade (2005).
Tässä työssä analysoidaan Kaija Saariahon (s. 1952) pianosävellystä Ballade (2005).
Guilt and trauma are represented in ballade from the meaning of its singular gestures to its overall form.
Syyllisyys ja trauma ilmenevät niin Balladen yksittäisissä eleissä kuin kokonaismuodossa.
The analysis demonstrates Douleur’s and Ballade’s close connection.
Analyysi osoittaa Douleurin ja Balladen läheisen yhteyden.
From the perspective of the ballad process, Ballade’s repeated gestures represent guilt as a recurring memory and its homophonic passages depicher a dreamlike reminiscing of a memory.
Balladiprosessin näkökulmasta Balladen toistuvat eleet kuvaavat syyllisyyttä mieleen nousevana muistona, ja homofoniset jaksot kuvaavat sitä unenomaisena muistelemisena.
Ballade's sudden moments and repeated gestures can also represent the fright and repetition compulsion typical of trauma, and the way Ballade’s narrativity increases over time the narrativizing process as an attempt to overcome it.
Balladen äkilliset hetket ja toistuvat eleet voivat myös edustaa traumalle tyypillistä äkillistä pelkoa ja pakonomaista toistoa, ja Balladen loppua kohden lisääntyvä lineaarisuus yritystä narrativisoida trauma.
Ballade’s narrative is shaped by its melodicity, repeated gestures and shifts between polyphonic or homophonic events.
Balladen narratiivi rakentuu melodisuudesta, toistuvista eleistä ja siirtymistä polyfonisten ja homofonisten jaksojen välillä.
Ballade’s character is dramatic and it bases on Douleur, which deals with guilt, from Saariaho Quatre Instants (2002).
Balladen karaktääri on dramaattinen, ja se pohjautuu laulusarja Quatre Instantsin (2002) Douleuriin, joka käsittelee syyllisyyttä.
The analysis used Douleur’s and Ballade’s recordings and scores as material.
Analyysin materiaalina käytettiin Douleurin ja Balladen tallenteita ja nuotteja.
To consider Ballade’s narrative as a contemporary composition, Vincent Meelberg’s (2006) narrat save this ive model of contemporary music is applied.
Balladen narratiivisuutta nykyteoksena analysoidaan Vincent Meelbergin (2006) nykymusiikille kehitetyn narratiivisen mallin avulla.
Parakilas’s (1992) narrative model named the ballad process, the topic of ombra and trauma theory are applied in the analysis.
Analyysiin sovelletaan James Parakilasin (1992) narratiivista balladiprosessin mallia, ombra-topiikkia ja traumateoriaa.
Douleur’s inclusion to Ballade’s analysis supports Ballade’s reading as a narrative of guilt and trauma.
Douleurin sisällyttäminen Balladen analyysiin tukee Balladen luentaa syyllisyyden ja trauman narratiivina.
The heartbeat rhythms, repetitions, glissandi and tremolandi typical of ombra represent guilt and fear.
Balladessa on ombralle ominaisia sydämenlyönnin eleitä, nopeita repetitioita, glissandoja ja tremoloja, jotka edustavat syyllisyyttä ja pelkoa.
This motivated Ballade’s analysis as a narrative of guilt and trauma.
Nämä tekijät johdattivat Balladen tulkintaan syyllisyyden ja trauman narratiivina.
The study used the NCS-data collected from the normal population in 1990–1992.
Tutkimuksessa käytettiin normaaliväestöstä vuosina 1990–1992 kerättyä NCS-aineistoa.
Exploratory study of causal relationships is still needed.
Kausaalisuhteita selittävä tutkimus on edelleen tarpeen.
Goals: The prevalence of subclinical psychotic symptoms in the normal population is 5–8%.
Tavoitteet: Subkliinisten psykoottisten oireiden esiintyvyys normaaliväestössä on 5–8 %.
A better understanding of these connections could in the future help distinguish those who report subclinical psychotic symptoms from those who later develop a clinically significant psychotic disorder.
Näiden yhteyksien parempi ymmärtäminen voisi tulevaisuudessa auttaa erottelemaan subkliinisia psykoottisia oireita raportoineista heidät, joille myöhemmin kehittyy kliinisesti merkittävä psykoottinen häiriö.
Approximately 8% of the subclinical psychotic symptoms have been shown to predict the onset of later psychotic disorder.
Arviolta 8 %:lla subkliinisten psykoottisten oireiden on osoitettu ennakoivan myöhemmän psykoottisen häiriön puhkeamista.
Results and Conclusions: According to previous research data, the number of psychotic symptoms was related to the external locus of control and the low self-esteem.
Tulokset ja johtopäätökset: Aiempien tutkimustulosten mukaisesti psykoottisten oireiden määrä oli yhteydessä ulkoiseen hallintakäsitykseen sekä matalaan itsetuntoon.
It can be assumed that if the number of subclinical psychotic symptoms is related to the locus of control and self-esteem, these connections would appear in the normal population at different stages of the psychosis continuum depending on the severity of the psychotic symptoms.
Voidaan olettaa, että jos subliinisten psykoottisten oireiden määrä on yhteydessä hallintakäsitykseen ja itsetuntoon, nämä yhteydet näyttäytyisivät normaaliväestössä psykoosijatkumon eri vaiheissa erilaisina riippuen psykoottisen oireilun vakavuudesta.
Scale in part) and self-esteem (RSES in part) were studied, as well as through variance analyzes of how the healthy (n = 5279) with little or more reported subclinical psychotic symptoms (n = 141 and n = 84), and persons with non-affective psychotic disorders (SCID) (n = 50) differed in relation to these factors (PSO groups).
Menetelmät: Tässä tutkimuksessa tarkasteltiin korrelaation avulla psykoottisten oireiden (UM-CIDI) yhteyttä hallintakäsitykseen (I. E. Scale osittain) sekä itsetuntoon (Rosenbergin itsetuntomittari osittain) sekä varianssianalyysien avulla sitä, miten terveet (n = 5279), subkliinisia psykoottisia oireita vähän ja paljon raportoineet (n =141 ja n =84) sekä ei-affektiivisen psykoottisen häiriön diagnoosikriteerit (SCID) (n = 50) täyttävät henkilöt (PSO-ryhmät) erosivat suhteessa em. tekijöihin.
The results support previous findings of a more external locus of control, personalizing bias and low self-esteem related to psychotic disorders, as well as indications of their milder occurrence in the normal population already reported with psychotic symptoms.
Tulokset tukevat aiempia havaintoja psykoottisiin häiriöihin liittyvästä korostuneesta muihin ihmisiin perustuvasta hallintakäsityksestä ja matalasta itsetunnosta sekä antavat viitteitä niiden esiintymisestä lievempänä jo normaaliväestössä psykoottisia oireita raportoineilla.
The combined effect of psychotic symptoms and self-esteem explained the differences between groups only in relation to the above-mentioned locus of control.
PSO-ryhmät erosivat toisistaan laajemmin ainoastaan muiden ihmisten vaikuttavuuteen perustuvan hallintakäsityksen kohdalla, ja psykoottisten oireiden määrän ja itsetunnon yhdysvaikutus selitti ryhmien eroja vain suhteessa em. hallintakäsitykseen.
Results and conclusions It was found that only pre-eclampsia predicted lower satisfaction in parenthood, however the difference in satisfaction was small.
Tulokset ja johtopäätökset Tutkimuksessa havaittiin raskaushäiriöistä ainoastaan pre-eklampsian ennustavan heikompaa vanhemmuustyytyväisyyttä, vaikka ero verrokeihin oli kuitenkin suurudeltaan pieni.
Methods The data of this thesis came from the PREDO-study.
Menetelmät Pro gradu -tutkimuksen otos on osa PREDO-tutkimusta.
The models were adjusted for child’s age as PSOC was assessed, child’s gender, gestational age and birth weight, mother’s education, whether the mother had also older children already or not, mother’s smoking and drinking during pregnancy and whether another parent lives at the same household.
Taustamuuttujista kontrolloitiin lapsen ikä PSOC-kyselyä täytettäessä, lapsen sukupuoli, äidin koulutus, lapsen sikiöikä ja syntymäpaino, ensisynnyttäjyys, äidin tupakointi ja alkoholin käyttö raskausaikana ja toisen vanhemman asuminen samassa kotitaloudessa.
The parenting sense of competence assesses parental perceptions on efficacy and satisfaction in parenthood.
Vanhemmuuskompetenssia kuvaa vanhemman omaa kokemusta pystyvyydestään ja tyytyväisyydestään vanhemmuuteen.
The relation between pregnancy disorders and the PSOC scales (parental efficacy and parental satisfaction) were analysed using regression analyses in three different models.
Raskaushäiriöiden yhteyttä vanhemmuuskompetenssin itseluottamus (8 väittämää)- ja tyytyväisyysskaaloihin (9 väittämää) tarkasteltiin lineaarisella regressiolla kolmessa eri analyysimallissa.
The sample consisted of 999 mothers who had pregnancy disorder (case mothers) and 1466 mothers who didn’t have any pregnancy disorder (control mothers).
Otokseen valittiin raskauden jälkeisessä seurantavaiheessa vanhemmuuskompetenssikyselyn (Parenting Sense of Competence (PSOC)) täyttäneitä äitejä, joilla raskausaikana todettiin joko yksi tai useampi raskaushäiriö (raskaushäiriöryhmä, n=999) sekä äitejä, joilla ei ollut raskaushäiriöitä raskausaikana (verrokkiryhmä, n=1466).
Objective Pregnancy disorders are health problems that arise during the pregnancy, such as pre-eclampsia, gestational hypertension, obesity, overweight and gestational diabetes.
Tavoitteet Raskaushäiriöt (pre-eklampsia, raskausajan verenpainetauti, liikalihavuus, ylipaino ja raskausdiabetes) ovat äidin ja lapsen hyvinvointia vaarantavia fysiologisia häiriötiloja.
More research about relation between pregnancy disorders and parenthood altogether is needed.
Aikaisempaa tutkimusta raskaushäiriöiden ja vanhemmuuskompetenssin yhteydestä on hyvin vähän.
The aim of the current study was to examine the relation between pregnancy disorders and parental competence and whether specific factors concerning parenthood have an effect on the relation.
Tässä tutkimuksessa selvitettiin raskaushäiriöiden mahdollista yhteyttä vanhemmuuskompetenssiin sekä sitä, selittivätkö erilaiset vanhempaan ja lapseen liittyvät taustatekijät raskaushäiriöiden ja vanhemmuuskompetenssin välistä yhteyttä.
Pregnancy disorders can effect on both mother’s and baby’s health and therefore pregnancy disorders can influence on mother-child interaction and on how mothers perceive their parenting.
Tietoa yhteydestä kuitenkin tarvitaan, jotta raskausajan seurannoissa voitaisiin tunnistaa vanhemmuuteen liittyvä tuen tarve ja siten ehkäistä vanhemmuusongelmia.
Results remained the same when adjusted for potential confounders.
Yhteydet raskaushäiriöiden ja vanhemmuuskompetenssin välillä pysyivät samoina, vaikka taustatekijät huomioitiin.
This study was one of the first studies to examine connections between pregnancy disorders in disorder groups and parental competence.
Koska yhteyttä ei ole ennen tutkittu näin suurella otoksella, on pro gradu -tutkimuksessa ollut mahdollista ensimmäistä kertaa tutkia raskaushäiriöitä erikseen omina ryhminään sekä tarkastella myös taustatekijöiden vaikutuksia.
The sample includes 2255 mothers who gave birth between years 2006-2010.
Otos sisältää 2255 vuosina 2006-2010 synnyttänyttä äitiä.
Data was analysed using linear regression and mediation analysis.
Tutkimuskysymyksiin etsittiin vastauksia lineaarisella regressioanalyysilla ja mediaatioanalyysilla.
Mothers evaluated their depressive symptoms 2 weeks / 6 months after birth (Center for Epidemiologic Studies Depression Scale ) and at the follow-up when the child was between 1–5 years old (Beck´s Depression Inventory).
Äidit arvioivat masennusoireiluaan 2vko / 6kk synnytyksen jälkeen (Center for Epidemiologic Studies Depression Scale) sekä seurantatutkimuksessa lapsen ollessa 1–5-vuotias (Beck´s Depression Inventory).
Mothers also evaluated their parental sense of competence (Parenting Sense of Competence Scale) at the follow-up.
Seurantatutkimuksessa äidit arvioivat myös omaa vanhemmuuskompetenssiaan (Parenting Sense of Competence Scale).
Results and Conclusion: Both postnatal and later depressive symptoms were associated to lower parental sense of competence when the child was 1–5 years and demographic background did not have any impact to the relations.
Tulokset ja Johtopäätökset: Sekä synnytyksen jälkeiset että 1–5-vuotisseurantatutkimuksen aikaiset äidin masennusoireet olivat yhteydessä matalampaan vanhemmuuskompetenssiin 1–5-vuotisseurannassa eivätkä yhteydet selittyneet taustamuuttujilla.
The aim of the study: In research literature depressive symptoms in mothers have been associated with lower parental sense of competence.
Tavoitteet: Äidin masennusoireiden on aiemmassa tutkimuskirjallisuudessa havaittu olevan yhteydessä äidin matalampaan vanhemmuuskompetenssiin eli kyvykkyyden tunteeseen vanhempana.
A significant mediation model was found where later depressive symptomology in mothers partly mediated the relation between postnatal depressive symptomology and later parental competence.
Seurantatutkimuksen aikaiset masennusoireet osittain välittivät synnytyksen jälkeisen masennusoireilun ja vanhemmuuskompetenssin välistä yhteyttä.
Evaluating parental competence could potentially be a valuable part of screening and treatment of depressive symptomology in mothers.
Tulokset puhuvat synnytyksen jälkeisen masennusoireilun tehokkaan ehkäisyn, tunnistamisen ja hoidon puolesta, sekä nostavat esiin vanhemmuuskompetenssin mahdollisuuden olla osa sekä äitien masennusoireilun arviointia että hoitoa.
The study of this master’s thesis explores the association of both postnatal and later depressive symptoms with parental sense of competence when the child is 1–5 years.
Tämä pro gradu -tutkielma selvittää, ovatko äidin synnytyksen jälkeinen masennusoireilu ja myöhempi masennusoireilu yhteydessä äidin matalampaan vanhemmuuskompetenssiin lapsen ollessa 1–5-vuotias, vaikuttavatko valitut taustatekijät yhteyteen ja välittääkö äidin myöhempi masennusoireilu synnytyksen jälkeisen masennusoireilun yhteyttä myöhempään vanhemmuuskompetenssiin.
The developmental mechanisms responsible for this relation are poorly understood and there is a need for longitudinal study especially.
Tutkimus on kuitenkin rajoittunut poikittaistutkimuksiin ja yksittäisiin kompetenssin osatekijöihin eikä näin ollen tarjoa tietoa yhteyden kehittymisestä.
Associations were examined using linear and logistic regression analyses.
Yhteyksiä tutkittiin lineaarisella ja logistisella regressioanalyysillä.
Parent-child dyads were videotaped in three different situations: drawing, free play and puzzle-making.
Vanhempi-lapsi-parit videoitiin kolmessa eri vuorovaikutustilanteessa (piirtäminen, palapelin kokoaminen ja vapaa leikki).
Children's non-linguistic abilities were assessed with neuropsychological tests, WPPSI-III and NEPSY-II.
Ei-kielellistä kognitiivista suoriutumista mitattiin neuropsykologisilla testeillä, WPPSI-III ja NEPSY-II.
All children had been diagnosed with SLI and were 3–6 years of age.
Lapset olivat 3–6 vuoden ikäisiä ja heillä kaikilla oli kielellisen erityisvaikeuden diagnoosi.
Prior research on the interaction of SLI-children and their parents has focused on the association between linguistic deficits and interaction.
Aiemmat tutkimukset SLI-lasten ja heidän vanhempiensa välisestä vuorovaikutuksesta ovat keskittyneet lähinnä lapsen kielellisten vaikeuksien ja vuorovaikutuksen yhteyteen.
Indeed, parent-child interaction is central to the rehabilitation of SLI.
Vanhemman ja lapsen välinen vuorovaikutus onkin keskeisessä asemassa SLI-lapsen kuntoutuksessa.
Parent-child interaction is crucial to a child's development.
Lapsen ja vanhemman välinen vuorovaikutus vaikuttaa merkittävästi lapsen kehitykseen.
The aim of this study was to examine how the SLI-child's non-linguistic cognitive abilities are associated with parent behaviours during parent-child interaction, and to the parent-child relationship.
Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää SLI-lapsen ei-kielellisen kognitiivisen suoriutumisen yhteyttä vanhemman toimintaan vuorovaikutuksessa sekä lapsen ja vanhemman vuorovaikutussuhteeseen.
The parent-child relationship was evaluated by using Erickson's interaction scales and Mutual Responsive Orientation Scale.
Vanhempien toimintaa ja vuorovaikutussuhdetta arvioitiin käyttämällä Ericksonin vanhemmuus- ja vuorovaikutus-skaaloja.
Objectives: Specific language impairment (SLI) is a developmental language disorder characterised by deficits in linguistic cognitive abilities.
Kielelliseen erityisvaikeuteen (Specific language impairment - SLI) liittyy tutkimusten mukaan kielellisten vaikeuksien lisäksi ei-kielellisiä kognitiivisia vaikeuksia.
The SLI-child's non-linguistic cognitive abilities were not associated with the parent-child relationship.
SLI-lasten ei-kielellisen kognitiivisen suoriutumisen yhteys lapsen ja vanhemman väliseen vuorovaikutukseen
A parent's ability to support their child in the zone of proximal development is an important feature of positive parent-child interaction.
Suotuisa tekijä vuorovaikutuksessa on vanhemman kyvykkyys tarjota lapselleen kannattelevaa tukea ja toimia lähikehityksen vyöhykkeellä.
Conclusions: Parents give more sensitive and well-timed instructions when the SLI-child's speed of information processing is slower.
Tulosten mukaan SLI-lapsen prosessoidessa informaatiota hitaammin, on vanhemman tarjoama ohjaus sensitiivisempää ja paremmin ajoitettua.
This suggests that parents may adapt their behaviour to the SLI-child's processing speed.
Aiempien tutkimusten perusteella tämä voi viitata siihen, että vanhempi mukauttaa toimintaansa lapsensa suoriutumiseen.
Results: There were a negative association between the SLI-child's processing speed and the sensitivity and timing of parent's instructions.
SLI-lapsen prosessointinopeus sekä vanhemman ohjauksen sensitiivisyys ja ajoitus olivat negatiivisesti yhteydessä toisiinsa: lapsen prosessointinopeuden ollessa hitaampaa, vanhemman lapselleen antama ohjaus oli sensitiivisempää ja paremmin ajoitettua.
Further research is needed to clarify why parents give more sensitive and well-timed instructions to SLI-children with slower processing speeds.
Jatkotutkimuksia tarvitaan selvittämään tarkemmin SLI-lasten prosessointinopeuden ja heidän vanhempiensa toiminnan välisen yhteyden syitä.
The professional capabilities were maintained and developed by additional trainings and literature.
Ammatillista osaamista ylläpidettiin ja kasvatettiin lisäksi täydennyskoulutuksilla sekä kirjallisuudella.
The data was analysed with the IBM SPSS Statistics 24 -program using nonparameterized statistical tests and qualitative grouping.
Saadut vastaukset analysoitiin tilastollisesti IBM SPSS Statistics 24 -ohjelmalla käyttäen nonparametrisia tilastollisia testejä sekä laadullisesti ryhmittelemällä.
Methods: This study was done by a questionnaire and the material was gathered using an electrical survey with the E-lomake -program of the University of Helsinki between April and May 2016.
Menetelmät: Tutkimus toteutettiin kyselytutkimuksena internetissä Helsingin yliopiston E-lomakkeella huhti-toukokuussa 2016.
Results and conclusions: The questionnaire was answered by 194 SLTs out of which 111 worked regulary and 73 occasionally with children under three.
Tulokset: Kyselyyn vastasi yhteensä 194 suomalaista puheterapeuttia, joista 111 työskenteli säännöllisesti ja 73 vaihtelevasti alle kolmevuotiaiden lasten kanssa.
As a concept early intervention is as yet unestablished within our healthcare system.
Käsitteenä varhaiskuntoutus on kuitenkin vakiintumaton, eikä sille ole yhtenäistä linjaa terveydenhuoltojärjestelmässämme.
The questionnaire was delivered to Finnish SLTs via the Finnish Assocation of Speech Therapists and four corporations that employ SLTs.
Vastauspyyntö saatteineen välitettiin suomalaisille puheterapeuteille Suomen Puheterapeuttiliiton sekä neljän puheterapeutteja työllistävän yrityksen kautta.
The most popular assessment methods were tests, free observation and interviewing the child’s parents.
Lasten arvioinnissa käytettiin eniten standardoituja testejä, havainnointia ja vanhempien haastattelua.
The study also aimed to find out the reasons why small children are being sent to speech-language therapists.
Lisäksi tutkimuksessa selvitetiin tekijöitä, joiden vuoksi pienet lapset ohjautuvat puheterapeutin luokse.
According to the SLTs other healthcare professionals are not aware of what an SLT does and therefore their know-how is not utilized to it’s full extent.
Suuri osa puheterapeuteista koki, että muut terveydenalan ammattihenkilöt eivät ole tarpeeksi tietoisia heidän työnkuvastaan ja tämän vuoksi heidän varhaisen vaikuttamisen osaamistaan ei osata hyödyntää tarpeeksi.
The purpose of this study was to find out what kind of experiences Finnish speech-language therapists (SLTs) have about the assessment and the rehabilitation of children under three years old and the readiness of SLTs to work with these small children.
Tutkimuksen tarkoituksena oli kartoittaa suomalaisten puheterapeuttien kokemuksia ja näkemyksiä alle kolmevuotiaiden lasten puheterapeuttisesta arviosta ja kuntoutuksesta, sekä puheterapeuttien valmiuksista työskennellä kyseisen ikäluokan kanssa.
AAC methods and playing were popular methods of rehabilitation.
Kuntoutuksessa korostuivat AAC-menetelmien sekä leikin käyttö.
The practices in rehabilitating small children were varying and based on the available resources.
Käytänteet alle kolmevuotiaiden lasten puheterapiaan ohjautumisessa ja puheterapeuttisessa kuntoutuksessa osoittautuivat vaihteleviksi ja liittyivät käytössä oleviin resursseihin.
A degree in logopedics was considered to provide only minor capabilities toward working with small children.
Logopedian peruskoulutuksen koettiin antavan ikäryhmän kanssa työskentelyyn vain vähän valmiuksia.
Aim: Due to the plasticity of the brain of a child under three years old early intervention can be very effective and affect the growth and development of the child extensively.
Tavoiteet: Varhaiskuntoutuksen on osoitettu olevan tehokasta ja vaikuttavan laaja-alaisesti lapsen kasvuun ja kehitykseen aivojen plastisuuden kautta.
The results indicate that small children are sent to SLTs mostly because of disabilities and delayed speech development.
Tulosten perusteella puheterapeuteille ohjaudutaan varhaisessa vaiheessa eniten erilaisten sairauksien ja vammojen sekä puheen viiveen vuoksi.
The SLTs’ know-how about working with small children was mostly based on work experience.
Puheterapeuttien osaaminen pienten lasten osalta rakentui suurimmaksi osaksi työkokemuksen kautta ja varsinkin säännöllisen työskentelyn koettiin lisäävän taitoja alle kolmevuotiaiden lasten kanssa työskentelyyn.
Participants were men and women (n=37) aged between 19 and 40 who took part in MoMaMo!
Tutkimuksen aineisto koostui MoMaMo!-elintapainterventiotutkimukseen osallistuneista 19–40-vuotiaista koehenkilöistä (n=37).
It is possible that open individuals prefer music-related hobbies over exercising and sports.
Avoimet ihmiset saattavat käyttää mieluummin aikaansa musiikki- kuin liikuntaharrastuksiin.
Non-communicable diseases related to obesity, physical inactivity and poor fitness are widespread public health concerns.
Ylipainoon, liikkumattomuuteen ja heikkoon fyysiseen suorituskykyyn yhteydessä olevat elintapasairaudet ovat kansanterveydellinen ongelma.
The aim of future studies should be examining these relationships in a community sample and assessing the mechanisms underlying them.
Jatkotutkimuksissa olisi tärkeää tutkia näitä yhteyksiä muussa kuin elintapaintervention kontekstissa sekä kartoittaa mekanismeja niiden takana.
The aim of this study is to examine if and how five-factor-model personality traits and use of music are related to risk factors of non-communicable diseases.
Tässä tutkimuksessa selvitetään, miten viisi suurta persoonallisuuspiirrettä ja yksilön musiikkisuhde ovat yhteydessä elintapasairauksien riskitekijöihin.
Although the participants were obese and their fitness level was poor, they reported very high levels of physical activity.
Koehenkilöt olivat ylipainoisia ja huonokuntoisia, mutta arvioivat liikunta-aktiivisuutensa korkeaksi.