natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In this work, mutations in the tumour suppressor TP53 gene in cases of sinonasal cancer and lung cancer and the associations of these mutations with exposure factors were studied.
Tässä väitöskirjatyössä on tutkittu TP53-kasvurajoitegeenin mutaatioita nenän alueen syövässä ja keuhkosyövässä sekä tulehduksiin liittyvän proteiinin COX-2 ilmenemistä nenän alueen syövässä sekä näiden tekijöiden liittymistä altistumiseen riskitekijöille.
In lung cancer, we detected statistically significant associations between TP53 mutations and duration of smoking, gender and histology.
Keuhkosyövässä TP53 mutaatioiden esiintyminen liittyi pitkään tupakointiaikaan, kasvaimen solutyyppiin ja sukupuoleen.
Smoking was not associated with the overall occurrence of the TP53 mutation in sinonasal cancer, but was associated with multiple TP53 mutations.
Tupakointi ei vaikuttanut nenän alueen syövissä suoraan mutaatioiden esiintymiseen, vaan se liittyi useamman kuin yhden mutaation esiintymiseen samaan aikaan yksittäisessä syövässä.
In sinonasal cancer, the occurrence of TP53 mutation significantly increased in relation to long duration and high level of exposure to wood dust.
Nenän alueen syövissä mutaatioita esiintyi enemmän tapauksilla, jotka olivat työssä altistuneet pitkään ja suhteellisen suurille pitoisuuksille puupölyä.
Finnish starlings declined by 80% from the end of the 1960s up to the end of the 1980s.
Kottaraispopulaatio taantui 80 % 1960-luvun lopulta 1980-luvun loppuun mennessä.
The deteriorations in habitat quality decreased reproduction, which finally caused the decline.
Elinympäristön huonontuminen heikensi poikastuottoa, mikä johti kannan romahdukseen.
However, habitat deterioration was most severe in the southern breeding areas.
Elinympäristön häviäminen on ollut merkittävintä Etelä-Suomessa.
The decline was most severe in north Finland where populations largely become extinct.
Pohjois-Suomen populaatiot romahtivat eniten.
I analysed regional population data in order to exemplify the importance of agricultural change to bird population dynamics.
Paikallispopulaatiotasolla on osoitettu, että elinympäristömuutokset vaikuttavat lintupopulaatioiden elinvoimaisuuteen.
I found that southern Finnish starling population exhibits ten-year cyclic regularity, a phenomenon that can be explained with delayed density-dependence in reproduction.
Tutkimukseni osoitti myös, että Etelä-Suomen kottaraispopulaation tiheydenvaihtelu noudattaa kymmenvuotissykliä.
Dynamics of Finnish starlings in 1951-2005 : from monitoring to population modelling
Väitöskirjani päätavoite oli arvioida kottaraisen kannankehitys ja poikastuotto vuosina 1951 2005 ja mallintaa populaation romahduksen mekanismi matemaattisesti.
Integrated population monitoring, which gathers species-specific information of population size and demography, can be used to assess the response of a population to environment changes also at a large spatial scale.
Ainutlaatuinen rengastusaineisto mahdollisti maatalousympäristön ja populaation muutoksien yhteyden laajamittaisen tutkimisen.
In Finland, replacement of mixed farming, including rotational pastures, with specialized cultivation has been one of the most drastic changes from the 1960s to the 1990s.
Suomessa merkittävin muutos on ollut lypsykarjatalouden korvautuminen viljanviljelyyn perustuvalla tehomaataloudella.
Many declines have coincided with general intensification of farming practices.
Peltolintujen kannat ovat taantuneet hälyyttävästi viime vuosikymmenien aikana maatalouden tehostumisen takia.
The observed patterns and the model indicated that the population decline was due to the decline of the carrying capacity of farmland habitats.
Romahdus oli seuraus maatalousympäristön kantokyvyn romahduksesta.
I used nestling ringing and nest-card data from 1951 to 2005 in order to quantify population trends and per capita reproductive success within several geographical regions (south/north and west/east aspects).
Tutkin kottaraisen kannanvaihteluita ja poikastuottoa vuosien 1951 2005 pesäpoikasrengastusaineiston perusteella.
Habitat deterioration (replacement of pasture and grassland habitats with specialized cultivation areas) limits reproductive success of the species.
Karjatalousvaltaisella alueella poikastuotto on oleellisesti parempi kuin viljanviljelyyn erikoistuneella alueella.
I used matrix modelling, acknowledging age-specific survival and fecundity parameters and density-dependence, to model population dynamics.
Laajamittainen tutkimus antoi uutta tietoa ja syvensi ymmärrystämme kottaraispopulaatioden kannanvaihtelusta ja sen mekanismeista.
This work concentrates on the RADICAL-INDUCED CELL DEATH1 (RCD1) protein which is an important regulator of abiotic stress-related and developmental responses in Arabidopsis thaliana.
Tässä työssä on tutkittu lituruohon RADICAL-INDUCED CELL DEATH1-proteiinia (RCD1), jonka tiedetään olevan sekä stressi- että kehitysvasteiden tärkeä säätelijä.
Plants lacking this protein function display pleiotropic phenotypes including sensitivity to apoplastic reactive oxygen species (ROS) and salt, ultraviolet B (UV-B) and paraquat tolerance, early flowering and senescence.
Tämän proteiinin toiminnan häiriintyminen johtaa moninaisiin ilmiasuihin, kuten otsoni- ja suolaherkkyyteen sekä parantuneeseen UV-säteilyn kestoon, minkä lisäksi kasviyksilöiden elinkierto on nopeutunut ja niiden lehtien kehityksessä on muutoksia.
The identification of RCD1-interacting transcription factors, most of whose functions are still unknown, opens new avenues for studies on plant stress as well as developmental responses.
Tässä työssä on siis löydetty uusi transkriptiotekijöiden kontrollointijärjestelmä, jonka tunteminen tulee valaisemaan huomattavasti sekä kasvien stressi- että kehityssignalointia.
Stress and developmental responses in Arabidopsis thaliana : regulation through the transcription factor-interacting protein RCD1
RCD1-proteiini lituruohon stressi- ja kehitysvasteiden säätelyssä
Protein-protein interactions and post-translational modifications are important steps in this control system along with carefully regulated degradation of signaling proteins.
Kasvisoluissa onkin joukoittain geeniekspression säätelytekijöitä, eli transkriptiotekijöitä, sekä niihin liittyviä apuproteiineja, joiden toimintaa säädellään tarkoin kohdennetuilla proteiinien välisillä interaktioilla, proteiinien pintarakenteiden joustavalla muokkaamisella ja niiden tarkoituksellisella hajoittamisella.
The RCD1 gene is transcriptionally unresponsive to environmental signals and the regulation of the protein function is likely to happen post-translationally.
Tässä työssä on osoitettu, että RCD1 sisältää tähän asti tuntemattoman proteiinidomeenin, jonka avulla se pystyy olemaan kosketuksissa moniin erilaisiin transkriptiotekijöihin ja että proteiinin muut osat osallistuvat todennäköisesti näiden tekijöiden toiminnan säätelyyn.
They demonstrate astonishing metabolic flexibility in overcoming these challenges and one of the key responses to stresses is changes in gene expression leading to alterations in cellular functions.
On tärkeää selvittää mekaanisella tasolla, miten nämä proteiinit muokkaavat transkriptiotekijöitä vai muodostavatko ne esimerkiksi jonkin säätelyyn tarvittavan proteiinikompleksin rungon, jossa muut proteiiinit hoitavat varsinaisen biokemiallisen muokkauksen.
Plants constantly face adverse environmental conditions, such as drought or extreme temperatures that threaten their survival.
Kasvit taiteilevat jatkuvasti erilaisten haitallisten ympäristötekijöiden ristitulessa.
The C-terminus of RCD1 contains a novel domain called RST.
RCD1:n eikä sen sukulaisporteiinien biokemiallista toimintaa tunneta.
RCD1 belongs to a small protein family and, together with its closest homolog SRO1, contains three distinguishable domains: In the N-terminus, there is a WWE domain followed by a poly(ADP-ribose) polymerase-like domain which, despite sequence conservation, does not seem to be functional.
Lisäksi lituruohon genomista löytyi viisi RCD1:n sukulaisproteiinia, joiden toiminta on toistaiseksi hämärän peitossa.
Additionally, the mutant plants overproduce nitric oxide, have alterations in their responses to several plant hormones and perturbations in gene expression profiles.
Tämä puolestaan on osa kasvien kokonaisvaltaista toiminnan ymmärtämistä, joka on edellytyksenä kasvien rationaaliselle jalostamiselle ja vastaamiselle muuttuvan ympäristön maataloudelle asettamiin haasteisiin.
ExPEC strains are different, both from genetic and clinical perspectives, from commensal E. coli strains belonging to the normal intestinal flora and from intestinal pathogenic E. coli strains causing diarrhea.
ExPEC-kannat eroavat geneettisesti ja kliinisesti suoliston normaaliflooran ja ruoansulatuselimistön tulehduksia aiheuttavista E. coli-kannoista.
These strains have obtained a significant amount of DNA (predictably up to 25% of the genomes) through acquisition of foreign DNA from diverse related or non-related donor species by lateral transfer of mobile genetic elements, including pathogenicity islands (PAIs), plasmids, phages, transposons, and insertion elements.
Nämä bakteerit ovat saaneet arviolta neljäsosan DNA:staan toisilta bakteereilta erilaisten liikkuvien geneettisten elementtien (mm. patogeenisyys-saarekkeet, plasmidit, faagit, ja transposonit) välityksellä.
UTIs are responsible for serious morbidity and mortality in the elderly, in young children, and in immune-compromised and hospitalized patients.
Nämä tulehdukset kuormittavat huomattavasti yleistä terveydenhuoltoa, ja sen lisäksi aiheuttavat vakavia sairauksia ja kuolleisuutta riskiryhmissä, kuten vanhuksissa, nuorissa lapsissa, raskaana olevissa naisissa ja henkilöissä, joilla on huono vastustuskyky esimerkiksi diabeteksen takia.
However, neither the amount of unique DNA in different ExPEC strains (or UPEC strains) nor the mechanisms lying behind the observed genomic mobility are known.
Ei kuitenkaan ole tiedossa, kuinka suuri osa ExPEC- tai UPEC-genomeista koostuu vieraasta DNA:sta, eikä myöskään tiedetä, mitkä geneettiset mekanismit osallistuvat tähän perimän liikkuvuuteen .
Extraintestinal pathogenic Escherichia coli (ExPEC) represent a diverse group of strains of E. coli, which infect extraintestinal sites, such as the urinary tract, the bloodstream, the meninges, the peritoneal cavity, and the lungs.
Kuitenkin jotkut E. coli-kannat aiheuttavat tulehduksia ruuansulatuselimistössä (ns. enteric pathogenic E. coli) tai ruoansulatuselimistön ulkopuolella (ns. extraintestinal pathogenic E. coli [ExPEC]), kuten esimerkiksi virtsateissä, verenkierrossa, aivokalvoissa, vatsakalvoissa tai keuhkoissa.
The ExPEC genomes are highly diverse mosaic structures in permanent flux.
ExPEC-kantojen genomit ovat mosaiikkimaisia.
In this project, we presented a novel virulence gene algorithm (VGA) for the estimation of the extraintestinal virulence potential (VP, pathogenicity risk) of clinically relevant ExPECs and fecal E. coli isolates.
Tässä projektissa kehitettiin uudenlainen virulenssitekijä-algoritmi (ns. virulence gene algorithm), jonka avulla erilaisten ExPEC-kantojen taudinaiheutuskykyä (ns. pathogenicity risk) voidaan arvioida.
The ability of ExPEC strains to cause disease is mainly derived from this horizontally acquired gene pool; the extragenous DNA facilitates rapid adaptation of the pathogen to changing conditions and hence the extent of the spectrum of sites that can be infected.
Tämä genomin ulkopuolinen DNA-osa on suurimmalta osalta vastuussa ExPEC:ien taudinaiheutuskyvystä se mahdollistaa kannan nopean sopeutumisen muuttuviin ympäristöihin (esimerkiksi suolistoon ja virtsateihin).
Due to this extreme heterogeneity of the UPEC and ExPEC populations in general, the routine surveillance of ExPEC is exceedingly difficult.
Koska ExPEC- ja UPEC-kannat ovat erittäin heterogeenisiä, eli niillä on lukuisia erilaisia virulenssitekijöitä, niiden aiheuttamien tautien rutiininomainen tarkkailu ja diagnostisointi on hyvin vaikeaa.
Urinary tract infections (UTIs) caused by uropathogenic E. coli (UPEC), the major subgroup of ExPEC, are among the most prevalent microbial diseases world wide and a substantial burden for public health care systems.
UPEC:ien aiheuttamat virtsatietulehdukset kuuluvat yleisimpiin bakteeri-tulehduksiin maailmanlaajuisesti.
We showed that the ExPEC pathoarray and the VGA could be readily used for the differentiation of highly virulent ExPECs both from less virulent ExPEC clones and from commensal E. coli strains as well.
Tämä tutkimus osoitti, että suurella mahdollisuudella tautia aiheuttavat ExPEC-kannat on mahdollista erottaa sekä suoliston normaaliflooran kannoista, että vähemmän vaarallisista ExPEC-kannoista.
In total, 25 of DNA probes homologous with known virulence factors and 36 of DNA probes representing putative extraintestinal virulence determinants were found at significantly higher frequency in virulent ExPEC isolates than in commensal E. coli strains.
61 DNA-sondia (25 tunnettua ja 36 tähän asti tuntematonta virulenssitekijää) tavattiin suurimmalta osalta vain virtsatietulehduskannoissa.
Conversely, 15% of clinical ExPECs and 19% of fecal E. coli strains failed to raster into their respective pathogenic and non-pathogenic groups.
Mielenkiintoista oli myös se, että 15% virtsateistä eristetyistä ExPEC-kannoista ja 19% normaaliflooran kannoista luokittuivat väärin (vastaavasti normaaliflooraa ja ExPEC:ja).
Clinical data and virulence gene profiles of these strains warranted the estimated VPs; UPEC strains with atypically low risk-ratios were largely isolated from patients with certain medical history, including diabetes mellitus or catheterization, or from elderly patients.
Koska normaaliflooran-kaltaiset ExPEC-kannat olivat pääosin eristetty henkilöistä, jotka kuuluivat virtsatietulehdusten riskiryhmään (esim. diabetes- potilaista tai katetroiduista vanhuksista), tämä tutkimus osoitti, että ExPEC-kantojen mahdollisuus aiheuttaa virtsatietulehduksia on osaksi riippuvainen henkilön vastustuskyvystä.
Interestingly, a large fraction of DNA probes associated with the ExPEC phenotype corresponded to novel DNA sequences without any known function in UTIs and thus represented new genetic markers for the extraintestinal virulence.
Mielenkiintoista oli myös se, että yksi tutkituista DNA-sekvensseistä oli osa plasmidia (eli liikkuvaa geneettistä elementtiä), joka tähän asti on tunnettu vain E. coli:n lähisukuisista Salmonella-bakteereista, jotka yleensä aiheuttavat suolistotulehduksia ihmisissä.
These DNA probes included unknown DNA sequences originating from the genomic subtractions of four clinical ExPEC isolates as well as from five novel cosmid sequences identified in the UPEC strains HE300 and JS299.
Virulenssitekijä-algoritmi perustui DNA-mikrosiruun, joka sisälsi 77 DNA-sondia, jotka edustivat sekä tunnettuja, että myöskin otaksuttuja ExPEC-virulessitekijöitä.
The data presented in this project supplemented previous whole genome sequencing projects of E. coli and indicated that each E. coli genome displays a unique assemblage of individual mosaic structures, which enable these strains to successfully colonize and infect different anatomical sites.
Nämä kannat tuottavat monia erilaisia virulenssitekijöitä (eli tekijöitä, jotka antavat kannalle kyvyn aiheuttaa tartuntoja), joihin kuuluu muun muassa erilaisia myrkkyjä ja ympäristön raudan sitomiseen tarvittavia systeemejä, sekä elimiä, jotka mahdollistavat bakteerien kiinnittymisen erilaisiin pintoihin ja kehon soluihin.
In addition, fecal E. coli strains with VPs characteristic for ExPEC were shown to represent the diagnostically important fraction of resident strains of the gut flora with a high potential of causing extraintestinal infections.
Mikrosirua arvioitiin vertaamalla suoliston normaaliflooran E. coli -kantoja virtsatietulehduksen aiheuttavien kantojen kanssa.
Characterization of genomic diversity in extraintestinal pathogenic Escherichia coli (ExPEC) and development of a diagnostic DNA microarray for the differentiation of ExPEC isolates causing urinary tract infections
Tämä huomio korotti rutiininomaisen tarkkailun tärkeyttä riskiryhmissä ja osoitti, että mikrosiruja voidaan käyttää tehokkaaseen tautia aiheuttavien kantojen seulontaan.
ExPEC strains are characterized by a broad range of alternate virulence factors, such as adhesins, toxins, and iron accumulation systems.
Voi olla mahdollista, että ExPEC-kannat ja Salmonellat vaihtavat geneettistä materiaalia (esimerkiksi virulenssitekijöitä) myös luonnollisissa ympäristöissä, kuten esimerkiksi suolistossa.
Among the primary forces that have potential to affect the genetic variation within and among populations, including those that may lead to adaptation and speciation, are genetic drift, gene flow, mutations and natural selection.
Pääasialliset evolutiiviset tekijät, jotka tuottavat geneettistä monimuotoisuutta populaatioihin, mukaanlukien ne jotka voivat johtaa lajin adaptaatioon sekä lajiutumiseen, ovat luonnonvalinta, geneettinen ajautuminen, geenivirta sekä mutaatiot.
Applications of gene sequence polymorphisms in evolutionary genetic studies of Atlantic salmon (Salmo salar) and other teleost fish species
Geenisekvenssissä esiintyvän erilaisuuden käyttö evolutiivisen genetiikan tutkimuksissa Atlantin lohella (Salmo salar) ja muilla luukalalajeilla
Firstly, the level of Darwinian adaptive evolution affected coding regions of the growth hormone (GH) gene during the teleost evolution was investigated based on the sequence data existing in public databases.
Ensin tutkin Darwinin positiivisen valinnan vaikutusta luukalojen kasvuhormonigeeniin lajien evoluution aikana, ja tutkimus perustui Geenipankista haettuun sekvenssiaineistoon.
Evolutionary genetics incorporates traditional population genetics and studies of the origins of genetic variation by mutation and recombination, and the molecular evolution of genomes.
Evolutiivinen genetiikka yhdistää perinteisen populaatiogenetiikan sekä ne DNA-sekvenssien erilaisuuden tutkimukset, joilla pyritään selvittämään lajin/lajien geneettisen monimuotoisuuden alkupeää.
The novel approach to SNP discovery in species with duplicated genome fragments introduced here proved to be an effective method, and this may have several applications in evolutionary genetics with different species - e.g. when developing gene-targeted markers to investigate quantitative genetic variation.
Vertailu osoitti, että jo muutama SNP-molekyylituntomerkki antoi vertailukelpoisia tuloksia useissa analyyseissä Atlantin lohella ja näinollen tulokset voivat rohkaista näiden molekyylituntomerkken karakterisointia ja käyttöä uusilla lajeilla varsinkin sellaisten kohdegeenien kanssa, joilla voidaan olettaa olevan funktionaalista merkitystä mm. ekologiassa sekä luonnonsuojelugenetiikassa.
The thesis also demonstrated that only a few SNPs performed highly similar signals in some of the population genetic analyses when compared with the microsatellite markers.
Lopuksi vertasin näitä uusia SNP- molekyylituntomerkkejä eri populaatiogeneettisissä analyyseissä mikrosatelliitteihin, jotka ovat tällä hetkellä yleisimmin käytettyjä tämäntyyppisissä geneettisissä tutkimuksissa.
The main challenges in knowing the genetic basis of evolutionary changes is to distinguish the adaptive selection forces that cause existent DNA sequence variants and also to identify the nucleotide differences responsible for the observed phenotypic variation.
Yksi tärkeimmistä menetelmistä evolutiivisten muutosten geneettisten taustojen ymmärtämisessä on karakterisoida DNA:n geenisekvensseissä esiintyvää erilaisuutta sekä lajien välillä että niiden sisällä, ja selvittää näiden syy-seuraus -suhteita lajin/lajien ilmiasuun.
This thesis showed that the gene sequences in databases can be utilized to perform comparative studies of molecular evolution, and some putative evidence of the existence of Darwinian selection during the teleost GH evolution was presented.
Tutkimus osoitti, että suurin osa eri lajien välisistä eroista kasvuhormonigeenissä oli neutraalien mutaatioiden aiheuttamaa, mutta myös spekulaatioita Darwinin adaptiivisesta valinnasta esitettiin.
The main aim of this thesis was to assess different forms of teleost gene sequence polymorphisms in evolutionary genetic studies of Atlantic salmon (Salmo salar) and other species.
Tässä väitöskirjassa karakterisoin kalojen DNA-sekvenseissä esiintyvää erilaisuutta sekä selvitin niiden käyttöä evolutiivisen genetiikan tutkimuksissa luukalalajeilla (Teleost), pääasiallisen tutkimuskohteen ollessa Atlantin lohi (Salmo salar).
Then, a new strategy for single nucleotide polymorphisms (SNPs) discovery in salmonid fishes was introduced, and, finally, the usefulness of a limited number of SNP markers as molecular tools in several applications of population genetics in Atlantic salmon was assessed.
Tämän lisäksi kehitin väitöskirjassani uuden menetelmän yhden emäksen erilaisuuden (Single Nucleotide Polymorphism, SNP) karakterisoimiseen lohikalojen DNA-sekvensseistä.
To understand the effects of various forces, interpretation of gene sequence variation has been the principal basis of many evolutionary genetic studies.
Tulokset osoittivat, että kyseisen geenin proteiinia koodaava sekvenssi oli muuttumaton johtuen mitä luultavimmin kasvuhormonin elintärkeästä merkityksestä lohelle.
Purifying selection is suggested to be the predominant evolutionary force controlling the genetic variation of this gene in salmon, and some support for gene flow between continents was also observed.
Lisäksi erilaisuudet kyseisen geenin ei-koodaavilla alueilla antoivat aiheen olettaa jonkintasoista geenivirtaa tapahtuneen historiassa eri mannerten välillä.
The role of MADS and TCP transcription factors in Gerbera hybrida flower development
MADS ja TCP säätelytekijöiden rooli Gerbera hybridan kukan kehityksessä
The four Gerbera B class genes were phylogenetically grouped into three clades; GGLO1 into the PI/GLO clade, GDEF2 and GDEF3 into the euAP3 clade and GDEF1 into the TM6 clade.
Gerberalla tähän B-geenien ryhmään kuuluu neljä geeniä, GGLO1, GDEF1, GDEF2 ja GDEF3.
The Gerbera inflorescence is comprised of hundreds of tightly clustered flowers that differ in their size, shape and function according to their position in the inflorescence.
Gerberan kukinto koostuu sadoista yksittäisistä kukista, jotka ovat erilaistuneet sekä rakenteeltaan että toiminnaltaan.
The centrally located disc flowers are smaller, have less pronounced bilateral symmetry and carry functional stamens.
Kukinnon keskellä olevat kehräkukat ovat pienempiä ja vain niissä on toiminnalliset heteet.
The MADS-box genes determine floral organ identities, whereas the TCP genes are known to regulate flower shape and the number of floral organs.
MADS-box geenit säätelevät muun muassa kukkaelinten identiteettiä kun taas TCP-geenit ohjaavat yleisemmin kasvien muodon kehitystä kuten haaroittumista ja kukkien symmetrian kehitystä.
Putative orthologs for GDEF2 and GDEF3 were identified in other Asteraceae species, which suggests that they appeared through an Asteraceae-specific duplication.
Sekvenssianalyysin perusteella GDEF2 ja GDEF3 ovat peräisin geenin kahdentumisesta, joka on tapahtunut spesifisesti auringonkukkien heimossa.
Early stages of flower development were studied in Gerbera to understand the differentiation of flower types better.
Gerberan kukkatyyppien välisten rakenteellisten erojen havaittiin muodostuvan jo hyvin varhaisessa mykerönkehityksen vaiheessa.
After morphological analysis, we compared gene expression between ray and disc flowers to reveal transcriptional differences in flower types.
Geenien ilmentymisen vertailu mikrosirukokeella laita- ja kehräkukkien välillä osoitti, että useat MADS-box geeniperheen jäsenet ilmentyvät eri tavalla eri kukkatyypeissä.
Functional analysis of a CYCLOIDEA-like TCP gene GhCYC2 provided evidence that TCP transcription factors are involved in flower type differentiation in Gerbera.
TCP geeniperheeseen kuuluva GhCYC2 ilmentyy spesifisesti laitakukissa kehitysvaiheissa, joissa laitakukkien morfologia eriytyy kehräkukista.