natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The tyrosine and the leucine residues at the binding site were replaced with alanine residues in PVA infectious cDNA (icDNA, PVAVPgmut) and in a VPg expression construct (VPgmut).
Sitoutumisen konsensusmotiivin tyrosiinin ja leusiinin kodonit vaihdettiin alaniinin kodoneiksi PVA:n infektiivisessä cDNA:ssa (PVAVPgmut) ja VPg:n ekspressiokonstruktissa (VPgmut).
HCPro was found to be unable to stabilise CP in a virus-free system.
HCPro ei kuitenkaan pystynyt stabiloimaan CP:tä itsenäisesti ilman virusinfektiota.
Increased CP concentrations have been shown to represses potyviral gene expression.
Tiedetään, että korkeat CP määrät tukahduttavat potyviruksen geeniekspression.
Together, the findings described in this dissertation revealed important mechanisms that underlie potyvirus recessive resistance and the factors that affect stable virion formation.
Yhteenvetona, tässä väitöskirjassa kuvatut molekulaariset mekanismit toimivat joko potyvirusten resessiivisen resistenssin taustalla tai vaikuttavat normaaliin stabiilien viruspartikkeleiden muodostumiseen.
Studies on potyvirus resistance have shown that minute changes in either eIF4E/(iso)4E or VPg can cause the interaction to fail, resulting in the development of viral resistance.
Potyviruskestävyyttä tutkittaessa on todettu, että hyvin pienetkin muutokset eIF4E/(iso)4E:ssä ja VPg:ssä voivat johtaa infektion epäonnistumiseen ja viruskestävyyden kehittymiseen.
Therefore, CP concentrations are maintained at low levels during active gene expression in the early infection stage through a host-mediated degradation system.
Siksi isäntäkasvin hajoitussysteemi pitää CP konsentraation matalana viruksen aktiivisen geeniekspression aikana infektion alussa.
Most potyvirus resistance is recessive and occurs due to the loss of interaction between the viral protein genome linked (VPg) and the host eukaryotic initiation factor [eIF4E/(iso)4E].
Suurimmaksi osaksi tunnettu kestävyys potyviruksia vastaan on resessiivistä ja johtuu siitä, että viruksen genomiin linkittyvän VPg-proteiinin ja isäntäkasvin eukaryoottisen initiaatiofaktori eIF4E/(iso)4E:n välillä esiintyvä vuorovaikutus on estynyt.
The present study showed that ectopically expressed VPg enhances reporter expression more pronouncedly from the 3' side of the genome than from the 5’ side.
Tutkimuksessa näytettiin, että VPg:n ylimäärä edistää reportteriproteiinin ilmentymistä huomattavasti enemmän silloin, kun se tuotetaan virusgenomin 3’ pään puolelta kuin 5’ puolelta.
In the second study, an alternative mechanism was explored involving the production of large quantities of coat protein (CP), which is a multi-functional protein.
Seuraavassa osajulkaisussa tutkittiin PVA infektioissa useisiin tehtäviin osallistuvan kuoriproteiinin (CP:n) laajamittaiseen kertymiseen vaikuttavia mekanismeja.
A number of additional host and viral factors are necessary to produce stable particles.
Lisäksi, stabiilien partikkeleiden muodostus vaatii monia muitakin isäntäkasvin ja viruksen tekijöitä.
Tight control over CP production is necessary, depending on the stage of virus infection.
CP määrän kontrollointi infektiovaiheen vaatimalla tavalla on välttämätöntä.
A similar phenomenon was observed towards the later stages of the infection, in which the 3’ CP cistron and the 3’ reporter cistron were expressed more pronouncedly than the central cylindrical inclusion (CI) cistron and the 5’ reporter cistron.
Samankaltainen ilmiö havaittiin infektion loppua kohden, kun CP:tä ja reportteriproteiinia tuotettiin 3’pään kistroneista voimakkaammin, kuin CI-proteiinia genomin keskellä olevasta kistronista tai reportteriproteiinia genomin 5’ puolella olevasta kistronista.
CP expression levels were observed to increase in the presence of overexpressed VPg, during both the early infection stage and towards the later infection stage.
VPg:n ylimäärä saa aikaan CP:n ilmentymistason kasvua sekä infektion alussa, että lopussa.
Plants infected with PVAVPgmut showed an increased number of PG-like foci in infected cells as compared to the plants infected with PVAWT.
PVAVPgmut mutanttiviruksella infektoiduissa soluissa PG:n kaltaiset rakenteet lisääntyivät villityyppisellä PVA:lla infektoituihin soluihin verrattuna.
The function of this motif during the VPg–eIF(iso)4E interaction, in the context of PVA infection, was investigated in the present study.
Tässä tutkimuksessa selvitettiin VPg–eIF(iso)4E vuorovaikutuksen tehtävää PVA infektiossa.
The helper component proteinase (HCPro) induces the generation of PVA-induced granules (PGs) during infection and the assembly of vRNA within these PGs to safeguard vRNA from being silenced.
Viruksen HCPro proteiini aloittaa PVA infektion indusoimien granuloiden (PG) muodostuksen ja virus RNA:n (vRNA) assosioituminen näihin rakenteisiin suojaa sitä geenihiljennykseltä.
The 3’CP and 3’ reporter protein showed different production/accumulation dynamics than were observed for the rest of the genome.
Genomin 3’ puolelta CP:n ja reportteriproteiinin tuoton tai akkumulaation dynamiikka oli siis erilaista kuin muista osista PVA genomia.
However, in compare to the PVAWT the percentage of PVA RNA colocalising with PGs was significantly low in PVAVPgmut infected leaf samples.
Kuitenkin vRNA:n assosioituminen PVAVPgmut infektiossa esiintyviin rakenteisiin oli merkittävästi vähäisempää kuin normaalin infektion aikana.
CP stability by HCPro is unrelated to its capacity for silencing suppression and, therefore, cannot be complemented by other viral silencing suppressors.
HCPro:n stabilioiva vaikutus CP:in ei liity HCPro:n geenihiljennyksen tukahduttajana toimimiseen.
Systemic infection in PVAVPgmut-infected plants only occurred upon reversion to the wild-type PVA, which occurred in 26% of PVAVPgmut-infected plants by 15 days postinfection.
PVAVPgmut mutanttivirus aiheutti systeemisen infektion kasvissa vain silloin, jos se muuntui takaisin villityyppiseksi PVA:ksi.
This process could represent the mechanism through which potyviruses increase CP production for sufficient virion formation.
Siksi on mahdollista, että sen prosessin, jonka avulla partikkeleiden muodostukseen tarvittava CP:n määrä saavutetaan, mekanismi liittyy VPg:n määrän säätelyyn.
Furthermore, the possibility of blasphemous presentation is investigated.
Lisäksi tutkin jumalanpilkan mahdollisuutta.
Keywords: Laughter, humor, comic, genre art, cat, peasants, carnivals, charivari, commedia dell’arte, blasphemy, pitture ridicole, early modern, sixteenth century, seventeenth century, Lombardy, Dutch art, Flemish art, French art, Italian art, attribution, provenance, art market, copy.
Asiasanat: Nauru, huumori, koominen, laatukuva, kissa, talonpojat, karnevaalit, charivari, commedia dell'arte, jumalanpilkka, pitture ridicole, uusi aika, 1500-luku, 1600-luku, Lombardia, hollantilainen taide, flaamilainen taide, ranskalainen taide, italialainen taide, attribuutio, alkuperä, taidemarkkinat, kopio.
One of my premises in interpreting the theme is that it is linked to peasantry, folk rituals, Carnival, and theater.
Teeman tulkinnassa lähtökohtani on, että aihe liittyy talonpoikiin, kansanrituaaleihin, karnevaaleihin ja teatteriin.
This dissertation examines a group of ten images (eight paintings and two engravings), here called Serenade to a Cat after the painting located at the Sinebrychoff Art Museum in Helsinki.
Väitöskirjani tutkii kuvaryhmää, kahdeksaa maalausta ja kahta grafiikantyötä, jotka olen nimennyt "Kissaserenadiksi" Sinebrychoffin taidemuseossa Helsingissä sijaitsevan maalauksen mukaan.
My research reveals that one could consider several explanations for the theme; thus, the artists or schools involved in the timeframe of 1580–1640 remain open for speculation.
Tutkimukseni osoittaa, että Kissaserenadi-teema voidaan selittää monella tapaa, ja teoksen taiteilijan tai koulukunnan attribuoimiseen aikavälillä 1580–1640 on monia vaihtoehtoja.
Cats had many powerful symbolic connotations and were associated with folkloristic beliefs.
Kissoihin liittyy monia vahvoja symbolisia merkityksiä.
The method of my investigation is a combination of iconography, a comparison of other closely related works, and historical contextualization.
Pyrin selvittämään kuvien teemaa, ja tutkimukseni metodina on ikonografian, muiden läheisesti liittyvien teosten vertailun sekä historiallisen kontekstualisoinnin yhdistelmä.
Two other painting groups, which I have titled as the Lombard group and the Carnival group, function as comparison groups, as they share a common and prominent visual feature—the cat.
Kaksi muuta maalausryhmää, jotka olen nimennyt tutkimuksessani Lombardialaiseksi ja Karnevaali-ryhmäksi, toimivat vertailuryhminä Kissaserenadi-teemalle.
This study advances our understanding of risible images in the early modern period, as well as how such images were appreciated in their own time.
Valotan myös taustoja, miksi koomisia kuvia alettiin tehdä ja miten niitä arvostettiin omana aikanaan.
Serenade to a Cat images reveal the intensive artistic and cultural exchanges that took place in the early modern era between the North and Italy.
Joka tapauksessa Kissaserenadi -maalaukset todistavat, että Pohjois-Euroopan ja nykyisen Italian alueen välillä tapahtui merkittävää taiteellista ja kulttuurista vaihtoa uuden ajan alussa.
The motifs of laughter or the comic permeated visual art both in Italy and in the North with the rise of genre painting and commedia dell’arte at the end of the sixteenth century.
Koomiset aiheet ja nauravat hahmot levisivät kuvataiteisiin sekä Italiassa että Pohjois-Euroopassa laatukuvamaalauksen ja commedia dell’arten suosion myötä.
The peasants and the cat were common figures right from the start in early modern comic images.
Talonpojat ja kissat olivat suosittuja hahmoja koomisissa kuva-aiheissa uuden ajan alusta lähtien.
The subject and comic plot of Serenade to a Cat are already alien to a modern viewer, yet the quantity of images employing the theme is striking.
Kissaserenadi –aihe ja sen sisältämä huumori ovat nykyajan katsojalle jo vieraita, mutta teema on ollut aikoinaan hyvin suosittu, mistä osoituksena ovat lukuisat toisinnot.
This study also illuminates art markets and the role of copies.
Käsittelen tutkimuksessani myös 1500-luvun loppupuolen taidekauppaa ja kopioiden merkitystä.
Motivated by the relationship between art and humor, my research locates the emergent theme in its historical and social context, seeking to resolve artist, date, and provenance by using the Helsinki painting as a case study.
Käyttämällä Helsingissä olevaa maalausta ns. tapaustutkimuksena, pyrin ajoittamaan ja paikantamaan sen historiallisessa ja sosiaalisessa kontekstissaan sekä selvittämään maalauksen taiteilijan, ajoituksen ja alkuperän.
My work offers insights into the sociological and cultural attitudes toward cats during the early modern era.
Tutkimukseni valottaa myös ihmisten ja kissojen välistä suhdetta uuden ajan alussa.
In the assessment of attribution, the provenance, stylistic, and compositional elements of the painting, in addition to the history of costumes, are taken into consideration.
Olen käyttänyt apunani konservaattoreiden materiaalisteknistä tutkimusta ja teoksen attribuoinnissa olen ottanut huomioon maalauksen provenienssin eli omistushistorian, sommittelu- ja tyylipiirteet sekä pukuhistorian.
As charivaris, faire le chat, and other carnivalesque and festive examples of cat-torturing show, abuse and cruelty toward animals was also considered entertaining in the early modern era.
Charivarit ja monet muut karnevalistiset juhlat osoittavat, että eläinrääkkäys oli jopa yleistä kansanhuvia.
The subject belongs to the so-called pitture ridicole, or "ridiculous pictures," which were intended to provoke laughter in the viewer.
Niiden kuva-aihe kuuluu 1500-luvulla syntyneeseen koomisten kuvien ns. "pitture ridicole" –traditioon, joiden tarkoituksena oli viihdyttää ja naurattaa mutta usein myös satiirin varjolla opettaa moraalia.
The peasants had connotations of being laughable, ugly, and acting foolishly, and the peasant became the most popular character in genre painting.
Talonpoikiin liitettiin negatiivisia konnotaatioita kuten rumuus ja laiskuus, ja heidät kuvattiin niin ajan kirjallisuudessa kuin kuvataiteissa "toisena", varoittavana ja naurettavana esimerkkinä siitä, kuinka ylemmän luokan ei tullut käyttäytyä.
In hindsight, one can see that these nations later developed their relationship with the EU as their political leaders had implicitly indicated in their public speeches years earlier.
Nyt myöhemmin voimme todeta, että kyseiset jäsenmaat etenivät EU-suhteissaan suuntaan, johon maiden pääministerit implisiittisesti osoittivat poliittisissa puheissaan vuosia aiemmin.
The data for the study consist of introductions to public speeches by delegates (from Brazil, France, Jordan and the United States) at the United Nations General Assembly plenaries in 2006–2015, speeches by the Prime Ministers of the European Union member states (Britain, Finland and France) in 2004–2005, and Part 1 of the strategy report of the United Nations Alliance of Civilizations initiative.
Tutkimuskohteina ovat YK:n yleiskokouksen täysistunnoissa vuosina 2006–2015 pidettyjen Brasilian, Ranskan, Jordanian ja Yhdysvaltojen edustajien puheiden avaukset, EU:n jäsenvaltioiden Ranskan, Englannin ja Suomen pääministereiden puheet vuosina 2004–2005, sekä vuonna 2005 perustetun (United Nations) Alliance of Civilizations strategiaraportin osa 1.
Additionally, the study shows that rhetorical choices construct future realities (Verschueren 1999).
Retoriset valinnat rakentavat merkityksiä ja luovat uutta todellisuutta (Verschueren 1999).
The notion of positioning (Bamberg 1997, De Fina 2013) from narrative analysis was used as an additional method in this data-driven study.
Pragmatiikkaan sijoittuva, narratiivista positiointinalyysia (Bamberg 1997, 2012) lisämetodina käyttävä tutkimus peräänkuuluttaakin uudenlaisia menetelmiä institutionaalisten poliittisten puheiden tutkimiseen.
By using deictic pronominal markers in their public speeches, the leaders of Britain, France and Finland positioned themselves as proponents of the integrating European Union in 2004-2005.
Tarkastelin miten Ranskan, Englannin ja Suomen poliittiset johtajat käyttivät deiktistä ‘me’-pronominia suhteessa Euroopan Unionin integraatioon ja koherenssiin vuosina 2004–2005.
The findings suggest that public discourse in formal institutional settings need to be approached as a socio-cultural phenomenon.
Tutkimus osoittaa, että institutionaalisia puheita ja niiden retorisia strategioita on syytä tarkastella sosio-kulttuurisista lähtökohdista.
This cross-cultural study examines rhetorical strategies used by political leaders of UN and EU member states to position themselves in statements expressing coherence and societal responsibility.
Tarkastelen tässä poikkitieteellisessa, kulttuurienvälisessä tutkimuksessa poliittisissa diskursseissa esiintyviä retorisia strategioita ja analysoin, miten vastuu ja koherenssi (coherence), rauhanomaisen kehityksen edellytykset, ilmenevät YK:n ja EU:n julkisissa puheissa ja lausunnoissa.
The findings are acutely relevant in the post-truth era, when audiences question to what extent public speakers, and politicians particularly, are responsible for their statements.
Poliittisia puheita on tutkittu laajalti eri tieteenaloilla, mutta harvoin tarkastelemalla, miten julkiset puheet itsessään toimivat.
The study also illustrates how actors seek balance between socio- cultural responsibility and global societal responsibility in their political discourse.
Vastuuta ilmaisevissa kannanotoissaan puhujat pyrkivät tasapainoon paikallisten versus globaalien haasteiden välillä.
Public Speaking in International Fora : Rhetorical strategies, coherence and responsibility in political discourse
Retoriikkaa kansainvälisillä foorumeilla Vastuu ja koherenssi poliittisissa puheenvuoroissa Yhdistyneiden Kansakuntien ja Euroopan Unionin visiot pohjautuvat lähtökohdiltaan kansainvälisen harmonian ja stabiliteetin vaalimiseen.
The results further suggest that actors can self- position themselves and their nation in global leadership by using a number of linguistic strategies.
Puhuja voi säädellä ilmaisemansa vastuun määrää asemoitumalla ‘organisaation’, ‘alueen’, ‘valtion’ tai ‘maailman’ edustajaksi käsitellessään kansallisia, kansainvälisiä tai universaaleja kysymyksiä.
The results show that linguistic strategies of self-presentation and politeness used to construct coherence reflect socio-cultural patterns, e.g. data from member-states with high power distance manifest most communicative acts of complimenting.
Eri maiden edustajat avaavat puheensa eri strategioin korostamalla tai minimoimalla yhteyttä yleisöön, joko suosimalla tuttavallisia tervehdyksiä tai virallisia kohteliaisuuksia.
Depending on age, the immunological characteristics of rapid progressors were diverse.
Eri iässä nopeiden sairastujien immunologiset piirteet vaihtelivat.
Eligible infants were invited to clinical follow-up, including assessment of islet cell antibodies (ICA) and autoantibodies to insulin (IAA), glutamic acid decarboxylase (GADA), islet antigen-2 (IA-2A), and zinc transporter 8 (ZnT8A) as markers of islet autoimmunity.
Tutkittavat autovasta-aineet olivat saarekesoluvasta-aineet (ICA), insuliiniautovasta-aineet (IAA), GAD-vasta-aineet (GADA), IA-2 -vasta-aineet (IA-2A) ja sinkkitransportteri 8 -autovasta-aineet (ZnT8A).
Slow progressors were distinguished from other progressors by immunological characteristics present at seroconversion, but no factors were explicitly predictive of slow progression.
Hitaasti sairastuvien lasten immunologisissa piirteissä todettiin eroja verrattuna muihin sairastujiin, mutta yksiselitteisiä hitaaseen sairastumiseen liittyviä tekijöitä ei voitu osoittaa.
In young children, IAA and ZnT8A emerged commonly as the first autoantibodies, but at preschool age, IA-2A- and especially GADA-initiated autoimmunity became common.
Alle 2-vuotiailla lapsilla IAA tai ZnT8A ilmaantuivat yleisimmin ensimmäisenä autovasta-aineena, kun leikki-iässä IA-2A- ja GADA-alkuinen tautimuoto yleistyivät.
The findings in this thesis improve the estimation of preclinical diabetes risk and the timing of disease onset, providing a clinically valuable framework for individualizing the efforts to delay or prevent T1D.
Löydökset tuovat arvokasta lisätietoa tautiprosessin heterogeenisyydestä ja ovat hyödyksi suunniteltaessa yksilöllisiä keinoja tyypin 1 diabeteksen ehkäisemiseksi tai viivästyttämiseksi.
Rapid progression occurred in both young (age <5 years) and prepubertal children (age >7 years).
Nopeaa sairastumista havaittiin paitsi nuorilla alle 5-vuotiailla lapsilla, myös toisessa ikähuipussa esimurrosikäisillä lapsilla.
A presymptomatic period of highly variable duration precedes the onset of clinical T1D, during which autoantibodies to multiple beta-cell antigens are detected in the circulation.
Taudin puhkeamista edeltää vaihtelevanpituinen oireeton jakso, jonka aikana verenkiertoon ilmaantuu autovasta-aineita beetasolurakenteita kohtaan.
Type 1 diabetes (T1D) is an immune-mediated endocrine disorder driven by progressive destruction of pancreatic insulin-producing beta cells.
Tyypin 1 diabetes on immuunivälitteinen sairaus, jossa elimistön puolustusjärjestelmä hyökkää haiman insuliinia tuottavia beetasoluja kohtaan.
This thesis aimed at improving the early prediction of T1D by characterizing the genetic, immunological, and demographic factors associated with the progression rate to T1D and by describing the islet autoantibody dynamics during the first 15 years in human leukocyte antigen (HLA) -predisposed children.
Tämän väitöskirjatutkimuksen tavoitteena oli tunnistaa sairastumisnopeuteen liittyviä geneettisiä, immunologisia ja demografisia tekijöitä ja tutkia, miten autovasta-aineiden ilmaantuminen ja häviäminen ensimmäisten 15 ikävuoden aikana vaikuttavat sairastumisriskiin.
Rapid progressors to T1D were characterized by positivity for multiple (≥2) autoantibodies, high autoantibody titers, especially ICA, IAA, and IA-2A at seroconversion, and the homozygous FUT2 secretor genotype and the high-risk HLA-DQB1*02/*03:02 genotype.
Nopeaan sairastumiseen viittaavia piirteitä ensimmäisen autovasta-aineen ilmaantuessa olivat nuori ikä, positiivisuus usealle autovasta-aineelle, korkean riskin HLA-genotyyppi ja korkeat autovasta-ainetasot, erityisesti ICA-, IAA- ja IA-2A -tasot.
Multiple non-HLA single-nucleotide polymorphisms (SNPs) were analyzed for potential associations with the progression rate.
Tutkituilla HLA-alueen ulkopuolisten geenien polymorfismeilla ei havaittu yhteyttä hitaaseen sairastumiseen.
Newborn infants participating in the Finnish Type 1 Diabetes Prediction and Prevention (DIPP) study were screened for HLA genotypes predisposing to T1D from cord blood.
Tutkimuksessa seurattiin autovasta-aineiden ilmaantumista suomalaisille lapsille, joilla on HLA-geenien määräämä alttius tyypin 1 diabetekselle.
Dynamics of the disease process leading to type 1 diabetes in children with HLA-conferred disease susceptibility
Johtopäätökset: Ensimmäisten autovasta-aineiden ilmaantuessa tyypin 1 diabetekselle perinnöllisesti alttiilla lapsilla voidaan osoittaa piirteitä, jotka ennakoivat sairastumisen ajankohtaa.
Thus far, the factors decisive for individual disease risk and the timing of disease onset have remained obscure.
Korkeassa sairastumisriskissä olevat lapset voidaan jo tunnistaa HLA-riskigenotyyppien ja autovasta-aineiden perusteella, mutta yksilölliseen riskiin ja sairastumisen ajankohtaan vaikuttavat tekijät tunnetaan vain osin.
The labile state of islet autoantibodies affects the risk for T1D.
Autovasta-aineiden, erityisesti insuliiniautovasta-aineiden, häviäminen vaikuttaa sairastumisriskiin.
The primary islet autoantibody is characteristic of age, suggesting that age and the stage of immunological maturation contribute substantially to the disease process.
Geneettisten ja etiologisten tekijöiden ohella lapsen ikä ja immunologinen kehitysvaihe vaikuttavat beetasoluihin kohdistuvaan autoimmuunivasteeseen.
Loss of IAA positivity indicated delayed progression from seroconversion to diagnosis compared with stable IAA positivity.
ICA-positiivisuuden ilmaantuminen kiihtyi kohti murrosikää, mutta esiintyessään ilman muita autovasta-aineita ICA ei liittynyt sairastumisriskiin.
The origin of this disease is unknown.
Taudin alkusyy on tuntematon.
Juvenile idiopathic arthritis and related uveitis is a persistent childhood-onset inflammatory disease affecting one or more joints and one or both eyes.
Lastenreuma ja siihen liittyvä uveiitti eli suonikalvoston tulehdus on lapsuusiässä alkava pitkäaikainen sairaus, jossa yksi tai useampi nivel ja toinen tai molemmat silmät tulehtuvat.
The median visual acuity remained high among the patients with good control of uveitis 3 to 12 months preoperatively.
Näöntarkkuus säilyi hyvänä silmissä, joissa suonikalvoston tulehdus oli ollut lievempi 3-12 kuukauden ajan ennen leikkausta.
In the second study, patients experienced better control of uveitis when methotrexate was combined with adalimumab than adalimumab-treated patients without methotrexate.
Tässä osatyössä todettiin, että lääkityksen teho oli parempi, jos lapsi käytti adalimumabia yhdessä metotreksaatin kanssa kuin ilman metotreksaattia.
In the eye, the inflammation can cause vision impairing complications such as cataract and glaucoma as well as oedema and scarring of the central retina.
Pitkittynyt suonikalvoston tulehdus johtaa näköä heikentäviin seurauksiin kuten kaihiin, glaukoomaan ja verkkokalvon tarkan näön alueen turvotukseen ja arpeutumiseen.
The third study concluded that if oedema of central retina does not respond to antirheumatics and systemic glucocorticoids, a sustained-release glucocorticoid implant may help in controlling the oedema and improving visual acuity.
Kolmas osatyö osoitti, että silmänsisäisesti asetettu pitkävaikutteinen glukokortikoidi-istute vähensi verkkokalvoturvotusta, jos reumalääke tai glukokortikoidihoito suun kautta ei ollut parantanut turvotusta.
In the fourth study, better control of inflammation prior to cataract surgery was associated with a better postoperative visual outcome.
Neljännessä osatyössä todettiin, että kaihileikkauksen tulokset olivat parempia silmissä, joissa oli vähemmän tulehdusta.