natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The results suggest that at the population level, self-report dieting may be associated with greater subsequent weight gain and an increased risk of developing T2D in the long term.
Tulosten perusteella itseraportoitu laihduttaminen voi olla väestötasolla yhteydessä suurempaan riskiin lihoa ja sairastua T2D:een pitkällä aikavälillä.
Failed dieting may lead to repeated weight loss attempts and thus, to weight cycling.
Epäonnistunut laihduttaminen voi johtaa toistuviin laihduttamisyrityksiin ja painon "jojoiluun".
Information on dieting attempts (having tried to lose weight), IWL (having tried and having lost weight), and changes in weight during the previous year was collected via a questionnaire at baseline.
Tieto laihduttamisyrityksistä (yrittänyt laihduttaa), tarkoituksellisesta laihtumisesta (onnistunut laihduttamisessa) ja painonmuutoksista edellisen vuoden aikana kerättiin kyselylomakkeen avulla lähtötilanteessa.
The results that the risk of T2D is tentatively pronounced among those with IWL and some unfavorable lifestyle habits suggest that poorly conducted dieting in conjunction with unhealthy lifestyle habits in particular may be associated with disadvantageous consequences.
Tarkoituksellisen laihtumisen ja T2D:n ilmaantuvuuden suuntaa antavasti korostunut yhteys henkilöillä, joilla oli epäterveellisiä elintapoja viittaa siihen, että etenkin kehnosti toteutettu laihduttaminen voi olla yhteydessä haitallisiin seurauksiin.
Dieting, however, should be conducted properly with evidence-based strategies and an emphasis on weight maintenance after weight loss.
Laihduttaminen tulee kuitenkin toteuttaa suunnitelmallisesti myönteisiin elintapamuutoksiin perustuen painottaen laihduttamisen jälkeisen painonhallinnan tärkeyttä.
Weight loss, however, is difficult, and further, weight maintenance after weight loss appears to be nearly impossible for the majority of individuals.
Laihduttaminen ja laihduttamisen jälkeinen painonhallinta on suurimmalle osalle kuitenkin haastavaa.
A validated food frequency questionnaire (FFQ) was used to measure the habitual diet of the participants, and dietary data were used to form a modified Alternate Healthy Eating Index (mAHEI), representing quality of diet.
Näihin tietoihin pohjautuen muodostettiin ruokavalion terveellisyyttä kuvaava ’terveellisen syömisen indeksi’ (modified Alternate Healthy Eating Index, mAHEI-indeksi).
Height, weight and WC were measured during the health examinations in both Health 2000 and Health 2011.
Tutkittavien pituus, paino ja vyötärönympärys mitattiin molemmilla tutkimuskerroilla terveystarkastusten yhteydessä.
Weight loss is not limited solely to individuals with obesity, but dieting is common among individuals within each weight category.
Laihduttaminen ei rajoitu pelkästään ylipainoisiin ja lihaviin, vaan se on yleistä myös normaalipainoisilla.
Accordingly, self-report dieting attempts and intentional weight loss (IWL) have been indicated to predict subsequent weight gain in the long term.
Havainnoivissa pitkittäistutkimuksissa on osoitettu, että laihduttamisyritykset ja tarkoituksellinen laihtuminen ovat yhteydessä myöhempään lihomiseen pitkällä aikavälillä.
IWL during the previous year predicted an increased risk of T2D during the follow-up.
Edellisen vuoden aikainen tarkoituksellinen laihtuminen oli yhteydessä suurentuneeseen riskiin sairastua seurannan aikana.
Conversely in those with initial obesity, the increases among dieters and non-dieters did not differ.
Sen sijaan lihavien kohdalla samanlaista eroa ei havaittu.
Ischaemic diabetic foot : perspectives on long-term outcome
Diabeettisen jalan ahtauttava valtimotauti : näkökulmia pitkäaikaisennusteeseen
Background: Diabetes increases the risk of major amputation 7.6-fold compared to the nondiabetic population in Finland.
Pahimmillaan haavat johtavat koko alaraajan amputaatioon, jonka riski on 7,6-kertainen muuhun väestöön verrattuna.
Of the patients with ischaemic ulcers, 75% underwent revascularisation, whereas the remaining 25% received conservative treatment.
Suonensisäinen eli endovaskulaarinen toimenpide tai valtimoleikkaus tehtiin 75 %:lle, mutta 25 %:lla potilaista toimenpiteet eivät tulleet kyseeseen.
The risk of amputation is highest in patients with ischaemia and an infection.
Riskiä lisäävät ja kudospuutoksiin johtavat erityisesti ahtauttava valtimotauti ja infektiot.
Aim: We aimed to study lower extremity arterial disease (LEAD) and its risk factors in a cohort of type 2 diabetic patients, in addition to investigating the long-term outcome of patients with ischaemic diabetic foot tissue defects according to the mode of treatment.
Väitöskirjassa selvitetään alaraajojen valtimotaudin ilmaantumista ja riskitekijöitä, valtimohaavojen ennustetta ja vaikeiden kudospuutosten peittämiseksi tehtyjen omakudossiirreleikkausten tuloksia diabetestä sairastavilla potilailla.
Fifty-two percent of the patients were able to ambulate with the preserved leg at two years.
Valtimohaavaa sairastavista potilaista 59 % oli hengissä ja säilytti jalkansa vuoden ja 11 % 10 vuoden ajan.
Even in the absence of options for revascularisation, moderate AFS can be achieved with careful individual assessment.
Verisuonitetulla omakudossiirteellä voidaan välttää amputaatio huolellisesti valitussa potilasryhmässä.
A large ulcer size and location in the heel were associated with amputation after FTT – in diabetic patients also smoking and uraemia.
Diabetestä sairastavilla amputaatiot liittyivät kookkaisiin haavoihin erityisesti kantapäässä, tupakointiin ja vakavaan munuaissairauteen.
Main results: At baseline, LEAD in type 2 diabetic patients was associated with age, the duration of diabetes, smoking and the urinary albumin excretion rate.
Valtimotautiin liittyivät korkea ikä, tupakointi, munuaissairaus ja pitkä diabeteksen kesto ja uuden taudin ilmaantumiseen matalat HDL ja korkeat LDL-kolesteroliarvot.
The one- and five-year limb salvage rates were 73% and 66%, survival rates 91% and 63%, and amputation-free survival rates 70% and 41%, respectively.
Vuosi yhdistetyn kudossiirre- ja valtimoleikkauksen jälkeen 70 % ja 5 vuoden jälkeen 41 % potilaista oli elossa jalkansa säilyttäneinä.
In diabetic patients, the amputation-free survival (AFS) rates at one, five and ten years were 90%, 79% and 63%, respectively, among those not requiring revascularisation; 66%, 25% and 18%, respectively, among those who underwent revascularisation; and 50%, 42% and 17%, respectively, among those with uncorrectable ischaemia.
Diabeettisen jalan ahtauttava valtimotauti ̶ näkökulmia pitkäaikaisennusteeseen Huonosti paranevat haavat heikentävät elämänlaatua 15-25%:lla diabetestä sairastavista elämän varrella ja aiheuttavat yhteiskunnalle diabeteksestä syntyvistä kustannuksista 20-40 %.
Minor ulcer recurrence was observed in 54% of the patients with primary skin healing.
Haavat paranivat vuodessa 13 %:lla potilaista, joiden verenkierto ei ollut parannettavissa.
Ninety-nine consecutive patients admitted for angiography due to a suspicion of an ischaemic ulcer were examined and interviewed in 1999 (Study IV).
Alaraajojen valtimotauti ilmaantui diabeteksen oheen viidennekselle n. 60-vuotiaista tutkittavista 11 vuoden seurannassa.
Of patients who underwent revascularisation, 7 had type 1 diabetes and 33 type 2 diabetes, and 31 were non-diabetic.
Erityisesti lisätutkimusta kaipaavat tyypin 1 diabetestä sairastavien ennuste ja haavojen uusimisen estäminen.
Smoking, urine albumin excretion rate, LDL cholesterol and HDL cholesterol are modifiable factors that should be addressed in order to decrease the risk of LEAD.
Valtimoverenkiertoa voidaan kohentaa toimenpitein ja vaikeita luun, tärkeän jänteen tai verisuoniohitteen paljastavia kudospuutoksia peittää omakudossiirteillä amputaation välttämiseksi.
The development of new LEAD 11 years later, after the death of the most morbid group of patients, was associated with low density lipoprotein (LDL) and high density lipoprotein (HDL) cholesterol levels.
Väitöstutkimuksen perusteella alaraajojen valtimotauti diabetestä sairastavalla aiheuttaa korkean kuolemariskin ja valtimohaava alaraaja-amputaatioriskin.
Data on all free tissue transfer (FTT) operations for diabetic and ischaemic tissue defects of the lower extremities from the beginning of operations in Helsinki in 1989 to 2003 were collected mainly from medical records (Studies II and III).
Vaikeiden kudospuutosten peittämistä muualta kehosta siirretyillä verisuonitetuilla kudossiirteillä tutkittiin 98 potilaan aineistossa, jossa n. 79 % sairasti diabetestä.
(Study IV.) Conclusions: A low ABI predicts cardiovascular mortality in diabetic patients with no other signs of cardiovascular disease.
Verenkierron korjaamisen jälkeen 2 tyypin diabetekseeen liittyvä amputaatioriski ei eronnut muista valtimohaavaa sairastavista.
Ulcer healing was similar in nondiabetic (65%) and type 2 diabetic patients (67%) with revascularisation.
Valtimohaavojen ennustetta seurattiin 95:llä peräkkäisellä verisuonikirurgiseen arvioon tulleella potilaalla, joista 56 % sairasti diabetestä.
Long-term outcome was analysed mainly based on follow-up data from medical records and, in Study I, based on a new measurement of (ABI).
Tutkimuksissa tunnistettiin joukko riskitekijöitä, joihin vaikuttamalla voidaan parantaa ennustetta.
The dissertation is a compilation of a synopsis chapter and four articles, of which three are empirical and one methodologically focused.
Tämä väitöskirja koostuu yhteenvetoluvusta ja neljästä osatutkimuksesta, joista kolme on painotukseltaan empiiristä ja yksi metodologinen.
While crisis research has traditionally focused mainly on organizational actors, the communicative actions of other social actors have not received as much attention.
Kriisi- ja katastrofitutkimus on perinteisesti painottunut organisaatioiden ympärille, jolloin muiden sosiaalisten toimijoiden kommunikatiivinen rooli jäänyt vähemmälle huomiolle.
Theoretically, this dissertation combines media and communication studies and crisis and disaster research.
Väitöskirja yhdistää mediatutkimusta ja kriisi- ja katastrofitutkimusta.
Theoretically, the dissertation also contributes to the mediatization-from-below approach by developing a framework of three crisis-related media practices: witnessing a crisis, volunteering in a crisis and building crisis communities.
Väitöskirjassa kehitetään kolmen kriisiliitännäisen mediakäytänteen viitekehys: todistaminen kriisissä, vapaaehtoisuus kriisissä ja kriisiyhteisön rakentaminen.
By applying the mediatization-from-below approach, this dissertation illuminates the ways in which the media practices of ordinary people are reshaping contemporary crises.
Soveltamalla alhaalta käsin nousevan medialisaation käsitettä, tämä väitöskirja valottaa niitä tapoja, joilla tavallisten ihmisten mediakäytänteet uudelleen muovaavat nykyisiä kriisejä ja katastrofeja.
Further, the dissertation argues that digital media platforms encourage ordinary people to become socialized in the construction of crises.
Lisäksi väitöskirja toteaa, että digitaaliset media-alustat rohkaisevat tavallisia ihmisiä osallistumaan kriisien sosiaaliseen rakentamiseen ja tuottamiseen.
The mixed methods approach in this dissertation prioritizes qualitative research strategies – most prominently digital media ethnography – that is complemented by content analysis, close-reading and computational methods.
Väitöskirjan monimenetelmällinen tutkimusasetelma painottaa laadullisia tutkimusmenetelmiä ja erityisesti digitaalista mediaetnografiaa, jota täydennetään laadullisella sisällönanalyysillä, lähiluvulla sekä laskennallisilla menetelmillä.
This doctoral dissertation investigates the changing communicative role of ordinary people in times of crisis and disasters in the context of hybrid media environment and develops related methodology.
Tämä väitöskirja tutkii tavallisten ihmisten muuttuvaa kommunikatiivista roolia kriiseissä ja katastrofeissa hybridin mediaympäristön kontekstissa sekä kehittää aiheen tutkimukseen liittyvää metodologiaa.
It applies a mixed methods approach to the collection and analysis of four different data sets that consist primarily of YouTube and Twitter materials.
Aineisto koostuu neljästä erilaisesta, pääosin Twitteriin ja YouTubeen keskittyvästä aineistosta.
The results from the empirical sub-studies show that crisis-related media practices allow ordinary people to assume active agency, new roles and moral responsibility in contemporary crises and disasters.
Väitöskirja esittää, että sivusta seuraamisen sijaan tavalliset ihmiset voivat näiden käytänteiden avulla omaksua aktiivisen toimijuuden, uusia rooleja sekä moraalista vastuuta kriiseissä ja katastrofeissa.
Hence, the hybrid media environment presents a context in which the connected individuals operating on digital platforms can respond to crises and disasters alongside established actors.
Väitöskirja esittää, että hybridi mediaympäristö muodostaa kontekstin, jossa digitaalisilla media-alustoilla toimivat tavalliset ihmiset vastaavat kriiseihin perinteisten organisatoristen toimijoiden rinnalla.
In order to guide attention to the ordinary people who are participating in crises within mediatized conditions, this dissertation engages with a mediatization-from-below approach and focuses on the agency and practices of ordinary people in the context of a hybrid media environment.
Huomion kiinnittämiseksi tavallisten ihmisten mediakäytänteisiin ja toimijuuteen kriiseissä, tämä väitöskirja kytkeytyy alhaalta käsin nousevan medialisaation käsitteeseen hybridin mediaympäristön kontekstissa.
This creates ephemeral and complex social dynamics in crises and disasters which can be grasped with a methodological approach where digital media ethnography is complemented by computational analytics.
Väitöskirja esittää, että tähän dynamiikkaan on mahdollista tarttua metodologisella otteella, jossa digitaalista mediaetnografiaa täydennetään laskennallisella analytiikalla.
However, while ordinary people can act more independently during a crisis, these practices are still connected with other actors of the hybrid media environment, and they reflect and represent pre-existing cultural and physical social conditions.
Loppupäätelmissä tuodaan kuitenkin esille, että vaikka tavallisten ihmisten toimijuus ja käytänteet voivat muuttaa kriiseihin liittyviä hierarkioita, heijastavat ne silti olemassa olevia yhteiskunnallisia ja kulttuurisia olosuhteita.
By applying the mediatization-from-below approach, the dissertation argues that the media practices of ordinary people have become an important feature that contributes in ambiguous ways to the making and shaping of contemporary crises.
Väitöskirjassa esitetään, että tavallisten ihmisten aktiivinen toimijuus digitaalisilla media-alustoilla on nykyisten kriisien tärkeä piirre, joka muovaa sekä niiden kehittymistä että lopputulemia.
The theoretical framework draws on mediatization, which highlights the role of mediated communication in the construction of contemporary crises.
Väitöskirjan teoreettisena viitekehyksenä toimii keskustelu medialisaatiosta, joka tarkastelee mediavälitteisyyden merkitystä yhteiskunnallisissa muutoksissa.
This approach enables researchers to bridge the gap between particular and in-depth understanding of the crisis-related practices of ordinary people and their interpretation in the context of a more global communication scale.
Tämä lähestymistapa auttaa tutkijaa tarkastelemaan tavallisten ihmisten toimintaa digitaalisilla media-alustoilla yhtäältä tarkasti ja yksityiskohtaisesti, ja toisaalta suhteessa laajempaan viestintäympäristöön, sekä rakentamaan sillan näiden kahden eri tarkasteluskaalan välille.
Still, the various computational validations and this experimental validation show that the R²T² works well and can be used in the near future as a characterization tool.
Lisäksi R²T²:ta sovellettiin todellisen kappaleen valonsirontaominaisuuksien laskemiseen, millä osoitettiin, että menetelmää voidaan käyttää lähitulevaisuudessa pintojen karakterisointiin.
In the geometric optics regime, there are the generalized Snel's law and Fresnel matrices that can be used to simulate light scattering from large objects.
Geometrisen optiikan alueella partikkelit ovat suuria aallonpituuteen verrattuna, ja siksi säteenseurantaa voidaan käyttää valonsirontaongelman ratkaisemiseen.
Physical characterization of planetary objects would be accelerated by the capability of simulating light scattering from an arbitrary dense multiparticle medium.
Tiheän monipartikkelipinnan valonsirontaominaisuuksien tarkka simulointi nopeuttaisi Aurinkokunnan kappaleiden pintojen ominaisuuksien kartoittamista.
Even though the computational methods are validated against each other, the methods need to be validated experimentally against controlled samples with well-known physical properties in order to be a reliable source of information.
Vertailut menetelmien välillä osoittivat, että menetelmä nopeuttaa simulaatiota ilman merkittävää tarkkuuden menettämistä.
The RT theory has been derived for the sparse random medium, and it fails when applied to the dense random medium.
Säteilynkuljetusteoria on johdettu Maxwellin yhtälöistä olettamalla sirottava systeemi harvaksi ja siksi menetelmä tuottaa virheellisiä tuloksia tiheillä väliaineilla.
In order to extend the applicability to dense random media, we have been working with the incoherent volume-element treatment for the RT called the radiative transfer with reciprocal transactions (R²T²).
Tässä väitöskirjassa esitellyt julkaisut näyttävät menetelmän laajentavan säteilynkuljetuksen käyttöaluetta vertailemalla R²T²:n, eksaktien menetelmien ja normaalin säteilynkuljetuksen tuloksia.
We replace the classical extinction mean free path with more informative extinction distance distribution that is gathered numerically.
Radiative transfer with reciprocal transactions), jossa yksittäinen sirottava partikkeli on korvattu epäkoherenteilla tilavuuselementeillä.
Even though exact methods that solve the Maxwell equations exist, such as the superposition T-matrix method (STMM), they are too compute-intensive to be applied to large macroscale objects such as an asteroid or a planetary surface.
Nykyiset eksaktit teoreettiset menetelmät pystyvät ratkaisemaan valonsirontaongelmat numeerisesti, mutta ne ovat laskennallisesti raskaita monipartikkelisysteemeille.
In the thesis, radiative transfer (RT) based tools are developed, studied, and offered as an approximation to simulate light scattering from dense particulate media.
Valonsironta tiheistä monipartikkelipinnoista, kuten asteroidien pinnoista, täytyy siis ratkaista käyttämällä approksimatiivisia menetelmiä, joissa valonsironnan fysiikka on yksinkertaistettu.
For dense particulate media, the computation can be slow, so diffuse scattering as a tool to speed up the computation is studied.
Säteenseurannassa valonsäde voi jakautua jokaisen sirontaprosessin yhteydessä, mikä tekee menetelmästä laskennallisesti raskaan.
Breast (BC), prostate (PC) and colorectal (CRC) cancer are the three most common cancer types in Finland.
Rinta-, eturauhas- ja kolorektaalisyöpä ovat kolme yleisintä syöpätyyppiä Suomessa.
Outcomes and costs of the care should be measured routinely in health care to ensure scare resources are used to maximize patients’ health.
Vaikuttavuutta ja kustannuksia tulisi seurata terveydenhuollon arjessa säännönmukaisesti, jotta rajalliset resurssit voidaan kohdentaa mahdollisimman tehokkaasti potilaiden hyvinvoinnin maksimoimiseksi.
Conclusions All instruments were applicable for the evaluation of HRQoL of cancer patients in all states of the disease, however the results the different instruments provided varied significantly.
Johtopäätökset Kaikki tutkimuksessa käytetyt mittarit toimivat tässä potilasjoukossa, vaikkakin niiden antamat tulokset vaihtelivat merkittävästi keskenään.
Background and aims Cancer is a huge burden to patients, families and to societies in both human and monetary terms.
Tutkimuksen tausta ja tavoitteet Syöpä on globaalisti valtava haaste: siitä aiheutuu niin potilaille, läheisille kuin yhteiskunnille merkittävää inhimillistä ja taloudellista rasitusta.
Patients were recruited between 2009 and 2011 from different phases of the disease and divided into five mutually exclusive groups according to the stage of their disease: primary treatments; rehabilitation; remission; metastatic disease; and palliative care.
Potilaat rekrytoitiin taudin eri vaiheista ja jaettiin syövittäin viiteen eri ryhmään: primaarihoidot, kuntoutumisvaihe, remissio, metastaattinen vaihe ja palliatiivinen vaihe.
Due to improved survival, health-related quality of life (HRQoL) aspects are gaining increasing attention in cancer care.
Syövän parantuneen ennusteen myötä terveyteen liittyvä elämänlaatu on tullut yhä tärkeämmäksi asiaksi syövän hoidossa.
The total six-month costs of CRC varied between disease states from €2106 in rehabilitation to €22,200 in the primary treatment state.
Syövästä aiheutuneet kustannukset vaihtelivat merkittävästi taudin vaiheen mukaan (€2106 – €22 200).
Most of the CRC-related costs were direct medical costs.
Merkittävin osa kustannuksista oli suoria terveydenhuollon kustannuksia.
The aims of this thesis were to evaluate costs and patient-reported HRQoL using three standard instruments (15D, EQ-5D-3L+VAS and EORTC QLQ-C30) in all phases of CRC, to assess HRQoL among end-stage BC, PC and CRC patients, and to assess the direct economic burden of BC, PC and CRC for patients and analyse what are its implications for HRQoL.
Tämän väitöskirjatutkimuksen tavoitteena oli selvittää kolmea yleisesti käytettyä elämänlaatumittaria (15D, EQ-5D-3L+VAS and EORTC QLQ-C30) hyödyntäen kolorektaalisyöpäpotilaiden elämänlaatu ja kustannukset taudin eri vaiheissa diagnoosista palliatiiviseen hoitovaiheeseen saakka, arvioida rinta-, eturauhas- ja kolorektaalisyöpäpotilaiden loppuvaiheen elämänlaatua ja selvittää syöpäpotilaille sairaudesta aiheutuvia kustannuksia ja taloudellisten vaikeuksien vaikutusta.
Results The HRQoL of CRC patients is fairly good compared to age-, gender- and education-standardized general population except for those under palliative care.
Tulokset Kolorektaalisyöpäpotilaiden raportoima terveyteen liittyvä elämänlaatu verrattain oli hyvä verrattuna ikä-, sukupuoli- ja koulutusvakioituun normaali väestöön lukuun ottamatta palliatiivisen vaiheen potilaita.
The costs were highest at the beginning and in the advanced phases of the disease.
Kuuden kuukauden jaksolta korkeimmat kustannukset olivat taudin alkuvaiheessa ja ne nousivat jälleen taudin edettyä.
Patients completed a questionnaire, which in addition to the HRQoL questionnaires, enquired about demographic factors, health care and informal care resource utilization and work capacity.
Potilaskyselyssä potilaita selvitettiin elämänlaatukyselyiden lisäksi demografisia taustatietoja, terveydenhuollon ja epävirallisten palveluiden käyttöä ja työkykyä.
Productivity costs were highest in the primary treatment state (40%) and informal care costs highest in the palliative phase (33%).
Vastaavasti epävirallisesta hoidosta aiheutuneet kustannukset olivat suurimmat palliatiivisessa hoidon vaiheessa (33%).
Outpatient medication was responsible for the major part of patients’ out-of-pocket (OOP) payments.
Avohoidon lääkemenot aiheuttivat potilaiden omavastuutaakasta suurimman osan.
High OOP payments were associated with financial difficulties and deteriorated HRQoL.
Potilaiden maksamat korkeat omavastuut olivat yhteydessä syövästä aiheutuneisiin taloudellisiin vaikeuksiin ja alentuneeseen elämänlaatuun.
Cost of CRC is driven by direct health-care costs in the intense primary care and metastatic phase.
Kolorektaalisyövän kustannukset aiheutuvat enimmäkseen suorista terveydenhuollon kustannuksista ja ne olivat korkeimmat taudin primaarihoitovaiheessa ja taudin edettyä.
Patients and methods A total of 1978 cancer patients from the Helsinki and Uusimaa region having either BC (840), PC (630) or CRC (508) participated in this observational cross-sectional study.
Potilaat ja menetelmät Kaikkiaan 1978 rinta-, eturauhas- ja kolorektaalisyöpäpotilasta HUS:n alueelta osallistui tähän havainnoivaan poikkileikkaustutkimukseen vuosina 2009-2011.