natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The smoother surface finish was concluded to be beneficial due to decreased defect formation after the coating deposition upon detachment of loose particles or mechanically fragile sites.
Näin saatiin vähennettyä pinnoituksen jälkeen partikkelien tai hauraiden rakenteiden irtoamisen kautta syntyvien virheiden muodostumista.
The substrate surface was found to significantly influence the ALD coating performance.
Teräksen esikäsittelyllä havaittiin olevan hyvin tärkeä vaikutus pinnoituksen onnistumiseen.
This enabled a more precise control of the coating-steel interface and led to improved durability of the ALD coatings.
Tämä mahdollisti täydellisemmän ALD-kalvon kasvun pinnalle ja johti virheettömämpään pinnoitteeseen.
While several methods exist for corrosion protection, atomic layer deposited (ALD) coatings have an advantage in applications where thin, fully conformal, highly precise and well-defined coatings both in composition and thickness are needed.
Menetelmä tarjoaa mielenkiintoisen vaihtoehdon korroosionestoon sovelluksissa, joissa suojapinnoitteen on oltava äärimmäisen ohut, tasalaatuinen, paksuudeltaan ja koostumukseltaan kontrolloitu sekä vain hyvin vähän virheitä sisältävä.
The protective performance of ALD coatings on steel was improved by focusing on three topics: substrate pre-treatment, optimisation of the ALD coating architecture, and combination of the optimised ALD coatings with layers deposited by other methods.
Tässä työssä tutkittiin teräksen suojaamista ALD:lla kasvatetuilla alumiini- ja tantaalioksidipinnoitteilla (Al2O3 ja Ta2O5) keskittyen erityisesti kolmeen osa-alueeseen: teräksen esikäsittely, ALD-pinnoitteiden optimointi ja näiden yhdistäminen muilla menetelmillä valmistettuihin pinnoitteisiin.
Secondly, pinhole defects in physical vapour and plasma-enhanced chemical vapour deposited hard coatings were sealed with ALD to afford coatings with both good corrosion protection performance and resistance against mechanical wear.
Lisäksi kovien ja mekaanisesti kestävien paksumpien pinnoitteiden korroosionkestävyyttä parannettiin tukkimalla niissä olevat huokoset ohuella ALD-pinnoitteella.
The H2-Ar plasma removed organic residues from the steel surface, therefore improving the quality of the first layers of the ALD coating.
Toisaalta argon vety -plasmalla pystyttiin poistamaan teräksen pinnasta orgaanisia epäpuhtauksia pelkkää liuospesua tarkemmin.
Improved protective properties were found on steel samples that were mechanically polished to a lower surface roughness, and efficiently cleaned with H2-Ar plasma in addition to the traditional degreasing with an organic solvent.
Näin syntyneelle hallitulle pinnalle kasvatettu ALD-pinnoite suojasi terästä tehokkaammin ja oli kestävämpi kuin suoraan teräkselle kasvatettu pinnoite.
Firstly, thin filtered cathodic arc sublayers were used to separate the ALD process from the steel surface.
Mekaanisilla kiillotusmenetelmillä, joista harjaus havaittiin toimivimmaksi, pystyttiin pienentämään teräksen karkeutta.
In these coatings Al2O3 provided sealing properties and Ta2O5 the chemical stability, therefore resulting in coatings with better long-term performance than could be achieved with either material alone.
Ta2O5-pinnoitteilla ei saavutettu yhtä tehokasta pinnan eristystä, mutta materiaali oli kestävämpää.
To further improve the coating-steel interface and to widen the application areas for the ALD based protective coatings, the optimised ALD coating processes were combined with layers deposited with other methods.
Näin pystyttiin parantamaan pinnoitteiden suojausta kiihdytetyssä altistuskokeessa kahdesta tunnista jopa yli viikkoon ja soveltamaan ALD-pinnoitteita kohteisiin, joissa se ei muuten olisi ollut mahdollista niiden ohuuden vuoksi.
Optimisation of the Al2O3-Ta2O5 nanolaminate and AlxTayOz mixture coating architectures further enhanced the protective properties.
Yhdistämällä nämä materiaalit nanolaminaatteina tai seoksina saavutettiin tavoiteltu hyvin eristävä ja kemiallisesti kestävä pinnoite.
The study is concerned with the interaction between Robert Boyle's experimentalism and medicine.
Väitöskirja tarkastelee Robert Boylen kokeellisen luonnonfilosofian ja ajan lääketieteellisten suuntausten välistä suhdetta.
In this study, Boyle's medical writings of various kinds, such as recipe books, natural historical works and treatises discussing medical practice, theory and medical reform are explored.
Tämän vuoksi hänen lääketieteellinen tuotantonsa on varsin kirjava sisältäen mm. reseptikirjoja, luonnonhistorioita, poleemisia tekstejä ajan lääketieteen tilasta sekä fysiologiaan liittyviä teoreettisia tekstejä.
First of all, I examine Boyle's role as a medical author and place his medical writings in the immediate context formed by contemporary medical literature.
Tutkimus lähestyy Boylen lääketieteellistä tuotantoa asettamalla tämän ajan lääketieteellisen kirjallisuuden muodostamaan kontekstiin.
On the other hand, however, he also applied his own ideas about experiment and its function to his medical work.
Kuitenkin hän pyrki osoittamaan miten kokeellisesta lähestymistavasta olisi hyötyä lääketieteessä ja toisaalta myös omaksui lääketieteellisen tradition tapoja käyttää koetta osaksi omaa luonnontieteellistä tutkimustapaansa.
My dissertation advances an argument about Boyle's experimentalism and method.
Väitöskirjan argumentti liittyy Boylen kokeellisuuteen tieteellisenä menetelmänä.
Boyle's involvement in medicine was a complicated exchange of ideas and practices.
Siten Boylen luonnonfilosofian ja lääketieteen välille rakentui monimutkainen vuorovaikutussuhde.
I seek to show that contrary to what has often been presumed, Boyle applied no single experimental method in his experimental activities but, instead, that his experimentalism embodied experimental methods of various kinds.
Koherentin kokeellisen metodin sijasta Boylen tapa lähestyä luonnontutkimusta piti sisällään erinäisiä metodeja, joita yhdistää kokeen keskeinen rooli.
Hence, this study presents his medical experimentalism as a somewhat disorderly effort and suggests that Boyle's experimental philosophy embodied no single and consistent methodological doctrine.
Boylen moninaiset, varsin erilaisista kokeista kertovat tekstit paljastavat myös että hänen tieteellisen kokeen käsitteensä oli väljä sisältäen erilaisia toimia yrityksen ja erehdyksen menetelmällä tehdyistä lääketesteistä aina tarkasti suunniteltuihin ilmapumppukokeisiin asti.
Secondly, I explore the different kinds of texts Boyle wrote on the basis of medical experiments and the functions these texts have in his published works.
Lähestymistapa nostaa esille erilaisia lääketieteellisten kokeiden tekstuaalisia käyttötapoja; reseptit, itsehoito-ohjeet, erikoisia sairaustapauksia ja niiden uusia hoitomenetelmiä kuvaavat tekstit olivat Boylelle keskeisiä tapoja hyödyntää lääketieteellisiä kokeita kirjallisessa tuotannossa.
On the one hand, medical literature and the medical notions of experiment had an impact on his experimental philosophy.
Hän myös osallistui ajan fysiologisista teorioista käytyyn keskusteluun arviomalla näitä teorioita ilmapumpulla suorittamiensa kokeiden perusteella.
Moreover, the manner in which Boyle's medical works describe his experimental activities shows that there hardly was much method in his manner of working.
Boyle on tunnettu kokeellisen menetelmän puolestapuhujana ja kemistinä mutta hänen lääketieteellinen työnsä ja tuotantonsa on heikommin tunnettua.
At the same time, however, medicine offered him a model of a discipline which, unlike other learned disciplines, embodied several notions of experiment and ways of writing about experiment.
Myös kirjallisessa tuotannossaan hän kokeili erilaisia tapoja käyttää koetta osana laajempaa tekstiä.
However, strict glucose control increased risk of hypoglycemia.
Tiukka verensokeritavoite kuitenkin lisäsi hypoglykemian esiintyvyyttä.
The study patients were randomized to strict (4 6 mmol/l) or moderate (6 8 mmol/l) glucose control for the first 48 hours.
Potilaat satunnaistettiin joko tiukan normoglykemian (4 6 mmol/l) tai kohtalaisen sokeritasapainon (6 8 mmol/l) ryhmiin ensimmäisten 48 tunnin ajaksi.
Results Therapeutic hypothermia was implemented widely in Finnish ICUs in a few years after international guidelines were published in 2003.
Tulokset Viilennyshoito elvytyksen jälkeen otettiin suomalaisilla teho-osastoilla laajamittaiseen käyttöön jo muutamassa vuodessa sen jälkeen, kun siihen kehottava kansainvälinen hoitosuositus annettiin 2003.
The use of some intensive care methods can make the survival better.
Eräillä tehohoidon menetelmillä on myös mahdollista merkittävästi parantaa toipumisennustetta.
The impact of ­recognition and treatment of myocardial depression on outcome requires further studies.
Ilmiön tunnistamisen ja hoitamisen vaikutus toipumisennusteeseen edellyttää lisätutkimuksia.
This was associated with better outcome, but causality is uncertain.
Menetelmän käyttöönotto oli myös ajallisesti yhteydessä toipumisennusteen paranemiseen, mutta syy-seuraussuhde on epävarma.
Conclusions Therapeutic hypothermia was implemented rapidly in Finnish ICUs, compared with other European countries or USA.
Johtopäätökset Viilennyshoito otettiin Suomessa nopeasti laajamittaiseen käyttöön teho-osastoilla, toisin kuin muualla Euroopassa tai USA:ssa.
Serum NSE measured at least 48 hours after resuscitation can be used as a prognostic tool together with other methods.
Seerumin NSE-pitoisuutta vähintään 48 tuntia elvytyksen jälkeen mitattuna voidaan käyttää ennustearvion tukena muiden menetelmien ohessa.
Patients and methods Implementation of therapeutic hypothermia and survival of postresuscitation patients in ICUs in Finland was analyzed retrospectively using data from the Finnish Intensive Care Consortium quality database.
Potilaat ja menetelmät Viilennyshoidon käyttöönottoa ja sydänpysähdyksen jälkeen teho-osastoilla hoidettujen potilaiden toipumisennustetta koko Suomen laajuisesti tutkittiin Suomen Tehohoitokonsortion laatutietokantaan kerättyjen tietojen perusteella retrospektiivisesti.
Myocardial depression, manifesting as low cardiac output (CI less than 1.5 l/min/m2), was ­observed during the first 12 hours in two thirds of patients monitored with pulmonary artery catheter.
Matalana sydämen minuuttivirtauksena (CI alle 1.5 l/min/m2) ilmenevä sydänlihaslama havaittiin ensimmäisten 12 tunnin aikana kahdella kolmasosalla potilaista, joilla tätä moni­toroitiin keuhkovaltimokatetrilla.
The optimal goal for blood glucose level is not known.
Optimaalinen verensokeritavoite on edelleen epävarma.
In the same time, mortality of postresuscitation patients treated in ICUs decreased.
Samaan aikaan myös teho-osastoilla elvytyksen jälkeen hoidettujen potilaiden kuolleisuus pieneni merkittävästi.
Serum NSE concentration at 48 hours after cardiac arrest and decreasing concentration at that time point correlated with neurologic outcome, but with 100% specificity, sensitivity was low.
Seerumin NSE-pitoisuus 48 tuntia sydänpysähdyksestä mitattuna sekä tuossa vaiheessa laskusuuntainen pitoisuus oli yhteydessä toipumisennusteeseen, mutta tavoiteltaessa 100% tarkkuutta menetelmän herkkyys oli kehno.
The main focus of this thesis was to analyze implementation of therapeutic hypothermia in Finnish intensive care units (ICU) and its impact on survival, impact of strict glucose control on the survival of postresuscitation patients, incidence of postresuscitation myocardial depression during therapeutic hypothermia and usefulness of serum NSE concentration for prognostication.
Tässä väitöskirjatyössä pyrittiin erityisesti selvittämään viilennyshoidon käyttöönottoa suomalaisilla teho-osastoilla ja sen vaikutusta toipumisennusteeseen, tiukasti normaaliksi hoidettavan verensokerin vaikutusta elvytettyjen toipumisennusteeseen, elvytyksen jälkitilaan liittyvän sydänlihaslaman esiintyvyyttä viilennyshoitoa saavilla potilailla sekä seerumin NSE-pitoisuuden käyttökelpoisuutta toipumisennusteen arvioinnissa.
Strict normoglycemia during intensive care of postresuscitation patients is not necessary.
Elvytyksen jälkeisessä tehohoidossa ei ole tarpeen pyrkiä tiukkaan normoglykemiaan.
Aims of the study Intensive care is usually necessary for the good survival of postresuscitation patients.
Tavoitteet Sydänpysähdyksestä onnistuneesti elvytettyjen potilaiden toipuminen edellyttää useimmiten alkuvaiheen tehohoitoa.
Impact of glucose control on survival of postresuscitation patients was studied in a randomized controlled study of patients treated with therapeutic hypothermia (24 hours at 33°C) in HUCH ICUs (n = 90).
Verensokeritasapainon vaikutusta elvytettyjen potilaiden toipumisennusteeseen tutkittiin satunnaistetussa kontrolloidussa tutkimuksessa HYKS teho-osastoilla elvytyksen jälkeen viilennyshoidetuilla (24 tuntia 33°C lämpötilassa) potilailla (n = 90).
Mortality or serum NSE concentration did not differ between patients treated with strict or moderate glucose control.
Tiukan tai kohtalaisen verensokeritavoitteen mukaan hoidettujen potilaiden 30 päivän kuolleisuudessa tai aivovaurion astetta kuvaavassa seerumin NSE-pitoisuudessa ei ollut eroa.
Usefulness of serum NSE and some other factors as prognostic tools were analyzed retrospectively from laboratory database of 90 postresuscitation patients treated with ­therapeutic hypothermia (24 hours at 33°C) in HUCH ICUs.
Seerumin NSE:n ja eräiden muiden tekijöiden yhteyttä toipumisennusteeseen tutkit­tiin retrospektiivisesti HYKS teho-osastoilla viilennyshoidettujen (24 tuntia 33°C lämpötilassa) potilaiden (n = 90) labo­ratoriotiedoista.
The incidence of myocardial depression was studied in a retrospective analysis of hemodynamic data from clinical information system database of 120 postresuscitation patients treated with therapeutic hypothermia (24 hours at 33°C) in HUCH ICUs.
Sydänlihaslaman esiintyvyyttä tutkittiin retrospektiivisesti keräämällä HYKS teho-osastoilla viilennyshoidossa (24 tuntia 33°C lämpötilassa) olleiden potilaiden (n = 120) verenkiertosuureita tehohoidon potilastietotietojärjestelmän tietokannasta.
Other hemodynamic parametres did not differ.
Muut verenkiertosuureet eivät näillä potilailla eronneet.
Myocardial depression manifesting as low cardiac output is common in postresuscitation patients, but difficult to detect without monitoring cardiac output.
Alentuneena sydämen minuuttivirtauksena ilmenevä sydänlihaslama on yleinen heti elvytyksen jälkeen.
This thesis covers only a tiny part of a huge number of problems existing in the material science.
Tämä työ kattaa vain pienen osan niistä ongelmista, joita materiaalitieteissä kohdataan.
Rapid technological development motivates the research community to find out new processing technologies for producing materials with unique properties.
Nopea teknologinen kehitys motivoi tutkimusyhteisöjä etsimään uusia prosessointiteknologioita luomaan materiaaleja joilla on ainutlaatuisia ominaisuuksia.
Production of new materials or improving the existing ones requires development of new methods, which sometimes involves processing under far-from-equilibrium conditions.
Uusien materiaalien tai olemassa olevien parantaminen vaatii uusia menetelmiä, jotka toimivat kaukana tasapainotilasta.
Usually underlying physical processes, taking place during such processing, are not well known.
Yleensä näiden menetelmien fysikaalista perustaa ei tunneta hyvin.
Understanding them is the key to the enhancement of processing methods.
Menetelmiin liittyvien ilmiöiden ymmärtäminen on hyvin tärkeää niiden parantamisen kannalta.
Discussion on the pathway of the self-propagating high-temperature synthesis in multilayer metallic films was also included in the thesis We studied the effect of ion irradiation on Cu64Zr36 metallic glass by means of molecular dynamics (MD).
Väitöstyössä käsitellään lisäksi monikerroksissa metallisissa ohutkalvoissa esiintyvän itsestään etenevän korkean lämpötilan synteesin reaktioreittejä.
The studies done here could be useful for solving the problem of metallic glass brittleness and for further development of the ion beam technology for controlling magnetic properties of thin films.
Työn tulokset auttavat kehittämään ionisäteilytyksen menetelmiä, joiden avulla muokataan ohutkalvojen magneettisia ominaisuuksia.
The study investigates the legal and regulatory aspects of credit default swaps (CDSs), a controversial financial transaction that functions as a type of credit risk insurance.
Väitöskirjatutkimus käsittelee kiisteltyjen credit default swap (CDS) -rahoitussopimusten oikeudellista sääntelyä.
Regarding their legal characterization, it is found that CDSs should normally be classified as insurance contracts unless such classification has been specifically excluded by legislation.
Oikeudellisen aseman osalta tutkimus esittää, että sopimukset ovat keskeiseltä luonteeltaan vakuutussopimuksia, vaikka niitä yleensä kohdellaankin rahoitusjohdannaisina.
In terms of transparency regulation, the post-crisis regulatory reforms have moderately reduced the opacity of the CDS market, and increased disclosures would probably fail to address the main problems associated with CDSs.
Rahoitusmarkkinakriisin jälkeinen sääntelykehikko korostaa sääntelemättömien sopimusten kanavoimista ns. keskusvastapuoliin, mutta suurin osa CDS-sopimuksista näyttää jäävän tämän säännön ulkopuolelle.
In the future, the most promising alternative is to apply the principles of credit insurance regulation in a way that addresses the peculiar concerns raised by CDSs.
Lupaavampi vaihtoehto on kohdistetun vakuutussääntelyn kehittäminen, niin että sopimusten mahdolliset osto- ja myyntirajoitteet määritettäisiin CDS-sopimusten systeemiriskejä silmällä pitäen.
Compulsory central counterparty (CCP) clearing has acquired prominence through the post-crisis regulatory reforms; it is however unlikely to work well for CDSs, which are functionally not swaps but credit insurance, so that their risk profile is asymmetric and involves significant fat tails and macroeconomic correlation.
Vakuutussääntelyn soveltaminen CDS-sopimuksiin tarkoittaisi muun muassa sitä, että niitä ei voisi ostaa ilman vakuutuksellista intressiä; lisäksi niiden myyjiin sovellettaisiin riskirajoitteita ja erityistä pääomasääntelyä.
Regarding regulatory policy, it is found that the problems created by CDSs should be tackled by a combination of regulatory strategies.
Tutkimus selvittää CDS-sopimusten oikeudellista asemaa ja sääntelyvaihtoehtoja.
It is incorrect to treat them as financial securities, because CDSs are strictly bilateral contracts that can be traded in secondary markets only improperly through novations.
CDS-sopimukset ovat 1990-luvulla kehitettyjä luottoriskin siirtosopimuksia, joiden käyttö on kasvanut räjähdysmäisesti vuodesta 2000 lähtien.
Targeted protection buying regulation is also an option, and the recent European short selling regulation provides a useful test case that will be studied empirically in order to evaluate its effectiveness and costs.
Tutkimus selvittää keskeisiä sääntelyvaihtoehtoja, jotka voisivat myös täydentää toisiaan.
Urbanization is progressing worldwide, with approximately 50% of the Earth s population currently living in urban areas, and this number is expected to increase to 60% by 2025.
Kaupungistuminen etenee nopeasti ympäri maailmaa, noin 50% Maan väestöä asuu nykyään kaupunkialueeilla ja vuoden 2025 mennessä odotettavasti nousee 60% asti.
At the moment, over 80% of Finns are living in urban areas.
Suomalaisista yli 80% asuu kaupungeissa.
Urban areas are also known to produce a significant load of various pollutants to the surrounding environment.
Kaupunkialueiden tunnetaan tuottavan merkittäviä määriä erilaisia haitta-aineita.
Pollution in urban surface runoff often comes from non-point sources, including motor vehicle emissions, coal and wood burning, tire wear, coal tar, creosote and asphalt leaching, oil spills, and runoff from building sites and other surfaces Our research was focused on distribution and toxicity of polycyclic aromatic hydrocarbons (PAHs), polychlorinated biphenyls (PCBs) and oil hydrocarbons.
Huomattavia päästölähteitä kaupungeissä ovat esimerkiksi liikenne, hiilen ja puun poltto, öljyvuodot, kreosootin ja asfaltin vuodot, huuhtominen rakennusmaista ja kaatopaikoista.
One of the significant forms of urban-derived pollutants emission to the surrounding environment is surface runoff.
Hulevedet ovat kaupunkiperäisille päästöille merkittävä kulkuväylä ympäristöön.
In our study, notable amounts of hydrophobic organic compounds were found in the Lake Vesijärvi sediments and water column as well is in stormwater, urban air and runoff sediment from stormwater traps.
Huomattavia määriä saasteita löydettiin Vesijärven sedimenteissa ja vedessä, Lahden alueen hulevedessä, ilmassa ja hulevesikaivojen sedimenteissa.
These findings suggest that runoff from Lahti urban area has a notable impact on the Lake Vesijärvi condition.
Nämä tulokset osoittavat että Lahden kaupunkialue vaikuttaa merkittävästi Vesijärven tilaan ja havaitut pollutantien pitoisuudet saattavat olla vaarallisia ympäristölle.
It indicates that hydrophobic organic pollutants are important contributors to the Lake Vesijärvi sediment contamination and their inputs should be regularly monitored in order to avoid possible decline in the lake sediment quality.
Hydrofoobiset orgaaniset aineet ovat tutkimuksen mukaan merkittäviä tekijöitä Vesijärven sedimenttien saastumisessa.
Contaminant concentrations in the lake tended to decline with the distance from the urban shore.
Sedimenttien toksisuusaste ei riippunut etäisyydestä kaupunkirannalta, vaan haitta-aineiden pitoisuudesta.
In urban area degree of contamination and toxicity of the sediments depended on traffic intensity in the area.
Hulevesikaivojen toksisuuteen vaikutti merkittävästi liikenteen määrä.
Expanding the understanding of local role of GABAA receptors and neuronal circuits mediating anxiolysis is relevant for the development of more selective and safe treatment for anxiety disorders.
Tutkimalla erilaisten GABAA-reseptorien paikallista merkitystä ja ominaisuuksia sekä ahdistuneisuutta vähentäviä hermoverkkoja pyritään edistämään täsmällisemmin vaikuttavien ja turvallisempien ahdistuneisuuslääkkeiden kehittämistä.
Firstly, the present in situ hybridization and receptor autoradiography studies in human LC revealed benzodiazepine binding sites indicating that LC may directly mediate the sedative and/or anxiolytic effects of benzodiazepines in humans.
Väitöskirjatyön ensimmäisessä osajulkaisussa löydettiin bentsodiatsepiinien vaikutuksia välittäviä GABAA-reseptoreita ihmisen aivorungon sinitumakkeessa viitaten siihen että sinitumake saattaa suoraan välittää bentsodiatsepiinien rauhoittavia ja/tai ahdistuneisuutta vähentäviä vaikutuksia ihmisessä.
In addition to demonstrating how neuronal excitability can be altered in different brain regions as a consequence of enhanced tonic inhibition, this result suggests that a widespread neuronal inhibition, as typically associated with benzodiazepines, may not be the exclusive mechanism of acute anxiolysis.
Tämä tulos osoittaa että laaja-alainen hermosolujen aktivoitumisen estäminen ei ehkä olekaan ainoa ahdistuneisuutta vähentävä mekanismi kuten usein on ajateltu bentsodiatsepiinien vaikutusmekanismin pohjalta.
The GABAA receptor forms a pentameric ligand-gated anion channel.
GABAA-reseptorit muodostuvat viidestä alayksiköstä, joita tunnetaan yhteensä parisenkymmentä.
Thirdly, by increasing tonic inhibition in specific forebrain structures, the anxiolytic dose of gaboxadol increased c-Fos expression in the transgenic mouse model especially in the limbic areas, such as the cingulate cortex, septal nuclei, central extended amygdala and basolateral nucleus of amygdala.
Kolmannessa osajulkaisussa osoitettiin että siirtogeenisessä hiirimallissa ahdistuneisuutta vähentävä annos gaboksadolia lisäsi hermosolujen aktiivisuutta etenkin limbisillä aivoalueilla aktivoimalla ekstrasynaptisia GABAA-reseptoreita.