natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The plaster cast treatment of low-energy tibial shaft fractures is more expensive for society than IMLN treatment.
Salpaydinaulalla hoidettaessa sääriluun murtuman potilaskohtaiset hoitokustannukset olivat keskimäärin 4 000 mk suuremmat kuin kipsillä hoidetun murtuma.
Of the 181 patients, 78 employed patients whose low-energy tibial shaft fracture required closed reduction under anesthesia before either immobilization in plaster cast or application of IMLN was selected.
Tässä satunnaistetussa tutkimussarjassa ydinnaulatuilla potilailla esiintyi yhtä paljon polven etuosan kipua huolimatta siitä, viedäänkö naula ydinonteloon polvilumpion jänteen läpi vai sen vierestä.
Treatment was considered successful if plaster cast treatment was continued until the fracture was consolidated and no malunion developed.
Tallaisia säärimurtumat on perinteisesti hoidettu ilman leikkausta käyttäen kipsihoitoa.
In the IMLN group the corresponding figures were FIM 26 952 and FIM 82 224 (218 days in plaster cast group and 124 days in IMLN group).
Suomen sairaaloissa hoidettiin vuonna 1999 sääriluun varren murtuman vuoksi 1422 potilasta.
Mean healing time, hospitalization time and sick leave in the plaster cast and IMLN groups were 19 (SD 6.7) and 12 (SD 4.4) weeks (p Fifty patients with a tibial shaft fracture requiring IMLN treatment were randomized into trans- or paratendinous groups (25 patients in both groups).
Kipsillä hoidetuilla potilailla murtuman luutumisongelmat ja nilkkanivelen jäykistyminen olivat selvästi yleisempiä kuin salpaydinnaulalla hoidetuilla potilailla, minkä takia kipsillä hoidettujen potilaiden kokonaiskustannukset olivat selvästi ydinaulalla hoidettujen potilaiden kokonaiskustannuksia suuremmat.
The Lysholm, Tegner, and Iowa knee scoring systems, muscle strength measurements and functional tests elicited no significant differences between the study groups.
Tämä kipu on yleensä lievää, mutta joissain ammateissa (autonasentaja, postinjakaja yms.) polven etuosan kipu saattaa pitkittää potilaan työkyvyttömyyttä.
Fractures were divided into groups according to true initial displacement (cut-off points 10% or less, 20% or less, 30% or less, 40% or less and 41-50% of the diameter of the tibial shaft).
Valtaosa säärimurtumista oli pienen vammaenergian aiheuttamia (kaatuminen; polkupyöräonnettomuus, jossa ei toisena osapuolena ole moottoriajoneuvoa; putoaminen alle 3 metrin korkeudelta; urheiluvammat).
The main findings of study I were that only 3% of the patients had both grafts disrupted and that other complications were infrequent.
Osatyössä I havaittiin, että molemmat jännesiirteet olivat poikki vain 3 prosentilla potilaista ja että muitakin komplikaatioita esiintyi vähän.
Tunnel enlargement was associated with tunnel communication that was seen in 11% of patients in the femur and in 29% of patients in the tibia.
Porakanavien suurentuminen oli yhteydessä kanavien yhtenemiseen, jota todettiin 11 %:lla potilaista reisiluussa ja 29 %:lla potilaista sääriluussa.
The mean enlargement of the 4 tunnels was 56% of the original size.
Porakanavat olivat suurentuneet keskimäärin 56 prosenttia alkuperäisestä koostaan.
The substantial proportion of intact grafts with increased SI 2 years after DB ACL reconstruction is a new finding with no similar previous reports in the literature.
Signaalilisän yleisyys ehjissä jännesiirteissä 2 vuotta leikkauksen jälkeen on uusi löydös aiempaan kirjallisuuteen verrattuna.
Increased graft SI was a common finding and not helpful in the diagnosis of graft rupture.
Jännesiirteiden signaalilisä oli yleinen löydös eikä siitä ole apua siirteen repeämän toteamisessa.
Tunnel location was not associated with the results of the clinical evaluation.
Kanavien sijainnilla ei ollut tilastollisesti merkitsevää yhteyttä kliinisen tutkimuksen tuloksiin.
T2-weighted images were sufficient in graft SI evaluation.
T2-painotteiset kuvasarjat olivat riittäviä jännesiirteiden signaalimuutosten arviointiin.
Increased SI was seen in 14% of the intact AM grafts, in 51% of the intact PL grafts, and in 60% and 93% of the partially torn AM and PL grafts, respectively.
Signaalilisää todettiin ehjistä AM-siirteistä 14 %:lla, ehjistä PL-siirteistä 51 %:lla, osittain revenneistä AM-siirteistä 60 %:lla ja osittain revenneistä PL-siirteistä 93 %:lla.
The prospective study comprised 66 patients who were operated on between 2004-2008 and were evaluated with follow-up 1.5T MRI and clinical evaluation 2 years postoperatively.
Prospektiivisessa tutkimusasetelmassa 66 potilaalle tehtiin eturistisiteen korjausleikkaus kaksoissiirretekniikalla vuosina 2004-2008.
Two radiologists evaluated the MRI data blinded to the patients’ clinical data and all measurements were done independently.
Kaksi radiologia tulkitsi kuvauslöydökset sokkoutettuna kliinisen tutkimuksen tuloksille ja suoritti mittaukset kuvista itsenäisesti.
The inter-observer agreement between the two radiologists’ measurements was estimated.
Mittaajien välinen tulosten yhtäpitävyys arvioitiin hyväksi.
Increased graft signal intensity (SI) has been previously associated with partial graft tears, graft impingement, and knee laxity in clinical evaluation.
Jännesiirteen signaalilisän on aiemmin todettu olevan yhteydessä siirteen osittaiseen repeämään, ahtaaseen kulkureittiin ja polven väljyyteen kliinisessä tutkimuksessa.
The frequency of tunnel communication was high in our material compared to the previous reports.
Porakanavien yhteneminen oli aineistossamme yleisempää kuin aiemmin on kirjallisuudessa kuvattu.
Magnetic Resonance Imaging of Double-Bundle Anterior Cruciate Ligament Reconstruction
Kaksoissiirretekniikalla tehdyn eturistisiteen korjausleikkauksen magneettikuvantaminen
The MRI findings of the grafts and bone tunnels were assessed and the locations of the tunnels were measured with the modified quadrant method that was applied for the first time to MRI.
Porakanavien sijainnit reisiluussa ja sääriluussa mitattiin quadrant method –mittaustavalla, jota sovellettiin ensimmäistä kertaa magneettikuviin.
Based on the findings of this study and previous literature, a simple method for assessing the graft locations by measuring the tibial tunnel locations and the AM graft angle with sagittal MR images is proposed for clinical use.
Tämän tutkimuksen tulosten ja kirjallisuuden perusteella esitämme uuden kliiniseen työhön soveltuvan mittausmenetelmän, jolla eturistisiteen jännesiirteen anatominen sijainti voidaan määrittää polven magneettikuvauksessa.
The associations of the MRI findings and between the MRI and the clinical findings were calculated.
Tilastollisesti merkitsevät yhteydet magneettikuvauslöydösten välillä ja magneettikuvauslöydösten ja kliinisen tutkimustulosten välillä selvitettiin.
If the patient experiences symptoms of knee laxity in daily activities or wishes to return to pivoting sports such as football, surgical treatment with ACL reconstruction is indicated.
Leikkaushoidon aiheita ovat häiritsevä polven väljyys päivittäisissä toiminnoissa ja potilaan halu palata polvea kuormittaviin urheiluharrastuksiin.
The anteromedial (AM) and the posterolateral (PL) grafts are inserted in separate bone tunnels that are drilled at the native ACL insertions at the femur and at the tibia.
Anteromediaalinen (AM) ja posterolateraalinen (PL) jännesiirre pyritään kiinnittämään alkuperäisen eturistisiteen säiekimppujen kiinnityskohtiin ja näin korjaamaan ennalleen eturistisiteen rakenne ja polven toiminta.
The best imaging method to evaluate the postoperative knee is magnetic resonance imaging (MRI).
Polvivaivojen selvittelyssä magneettikuvaus on paras kuvantamistutkimus myös polvileikkauksen jälkeen.
However, tunnel communication or increased graft SI was not associated with knee laxity.
Porakanavien yhtenemisellä tai jännesiirteen signaalilisällä ei kuitenkaan ollut yhteyttä polven väljyyteen kliinisessä tutkimuksessa.
In study IV, tibial tunnel communication was associated with increased knee flexion range and increased AM graft SI was associated with reduced knee flexion.
Sen sijaan osatyössä IV kanavien yhteneminen sääriluussa oli yhteydessä polven suurempaan liikelaajuuteen koukistuksessa ja toisaalta AM-siirteen signaalilisä yhteydessä pienempään liikelaajuuteen polven koukistuksessa.
In study III, a more anterior location of both tibial tunnels was associated with more partially visible and invisible grafts in MRI.
Osatyössä III havaittiin, että jännesiirteiden näkymättömyys tai näkyminen osittain oli yhteydessä porakanavien sijaintiin edempänä sääriluussa.
The aim of the present study was to evaluate the MRI findings of DB ACL reconstruction.
Tämän väitöskirjatutkimuksen tavoitteena oli tutkia kaksoissiirretekniikalla tehdyn eturistisiteen korjausleikkauksen magneettikuvauslöydöksiä.
Because non-anatomical tunnel locations are a major cause of graft failure, the postoperative evaluation of tunnel locations with MRI is important.
Koska jännesiirteiden kiinnittäminen epäanatomisiin kohtiin on yleinen siirteen pettämisen syy, kiinnityskohtien mittaaminen magneettikuvista on tärkeää aiemmin leikatun potilaan polvivaivojen selvittelyssä.
Contrary to previous reports, the findings of increased graft SI and tunnel communication were not associated with knee laxity.
Toisin kuin aiemmissa tutkimuksissa, magneettikuvauksessa todettu jännesiirteiden signaalilisä tai porakanavien yhteneminen ei ollut aineistossamme yhteydessä polven väljyyteen.
The oblique course of the PL graft was identified as a possible cause of volume-averaging artifact that might cause increased SI. Study II showed that the tunnel locations were close to anatomical.
Osatyössä II porakanavien paikat quadrant method -menetelmällä mitattuna olivat lähellä anatomisia eturistisiteen kiinnityskohtia.
Rupture of the anterior cruciate ligament (ACL) is a common knee trauma and often related to sport activities.
Eturistisiteen repeämä on yleinen urheiluun liittyvä polvivamma.
In DB ACL reconstruction, both fiber bundles of the torn ACL are reconstructed with grafts to reproduce the native anatomy and knee function.
Kaksoissiirretekniikassa revenneen eturistisiteen molemmat säiekimput rakennetaan uudelleen jännesiirteistä.
This thesis describes the MRI findings and the frequency of complications of the grafts and tunnels after anatomical DB ACL reconstruction.
Väitöskirjatyössä esitetään jännesiirteiden ja porakanavien normaalilöydökset ja komplikaatiot ja niiden yleisyys polven eturistisiteen magneettikuvauksessa.
New surgical techniques, anatomical double-bundle (DB) and anatomical single-bundle (SB) ACL reconstructions, have been recently developed in an attempt to obtain better rotational stability and better long-term outcome compared with conventional ACL reconstruction.
Niillä pyritään saavuttamaan parempi polven tukevuus kiertoliikkeessä ja paremmat hoidon pitkäaikaistulokset kuin tavanomaisella leikkausmenetelmällä.
Molecular dynamics of talin-integrin interaction
Taliini-integriini-vuorovaikutuksen molekyylidynamiikkaa
These mechanical and biochemical signals affect the shape and motion of the cell, and regulate gene expression.
Nämä mekaaniset ja biokemialliset signaalit puolestaan vaikuttavat solun muotoon ja liikkumiseen sekä geenien ilmentymiseen.
In the second and third studies, we studied the talin-αIIbβ3 integrin complex in the presence of a lipid bilayer.
Toisessa ja kolmannessa osatyössä tutkimme taliinin ja αIIbβ3-integriinin vuorovaikutuksia simulaatioissa, jossa oli mukana solukalvomalli.
We found that the mechanical stability of the talin-integrin interface requires a set of anti-parallel β-sheet-like hydrogen bonds, but not the binding of the β-integrin NPxY motif.
Havaitsimme, että taliini-integriini-kompleksi kesti hyvin rasitusta, kun integriini oli sitoutuneena taliiniin vastakkaissuuntaisena β-säikeenä, ja integriinin NPxY-motiivi sitoutui taliiniin vain löyhästi.
In this thesis I focus on the interactions of integrin and the talin head domain using molecular dynamics simulations.
Väitöskirjassani keskityn tutkimaan integriinin ja taliinin vuorovaikutuksia molekyylidynamiikkasimulaatioilla.
These simulations were carried out using two different talin models: an extended talin head conformation based on a published crystallographic structure, and our proposed compact talin conformation, whose design is based on homologous 3-D structures.
Näissä simulaatioissa tarkasteltiin sekä julkaistuun kristallografiseen rakenteeseen pohjautuvaa pitkänomaista mallia että kompaktia muotoa, jonka mallinsin taliinin sekvenssihomologian perusteella.
Despite numerous studies on talin-integrin interactions, it is not yet fully clear how talin activates integrin, and the complete structure of the integrin-binding talin head domain remains to be solved.
Taliinin ja integriinin vuorovaikutuksia on tutkittu laajasti, mutta vielä ei ole selvää, miten taliini aktivoi integriinin.
Cells sense their environment and adhere to substrates with the help of cell surface receptors, integrins.
Solut tunnustelevat ympäristöään ja tarttuvat alustaansa integriineillä, solukalvon reseptoriproteiineilla.
The talin-integrin complex mediates mechanical signals between the extracellular matrix and the intracellular actin cytoskeleton, and the tension dictates the coupling of further adaptor and signaling proteins to talin.
Taliini-integriini-kompleksi välittää mekaanisia signaaleja soluväliaineen ja solutukirangan välillä, ja taliiniin näin kohdistuva venytys kytkee päälle ja pois päältä erilaisia signaalireittejä.
Simulations of the extended talin conformation showed that the integrin dimer could become perturbed, and even activated, by acidic phospholipids in the cell membrane.
Pitkänomaiseen muotoon perustuvissa simulaatioissa havaitsimme, että solukalvon fosfoinositidit voivat häiritä integriinin alayksiköiden välisiä vuorovaikutuksia, ja mahdollisesti myös aktivoida integriiniä.
Experiments carried out in vitro and in cellulo supported the proposed compact conformation of the talin head and provided evidence for the predicted interaction between the talin loop and integrin.
Biofysikaaliset kokeet ja solukokeet tukevat sekä kompaktia taliinimalliamme että taliinin silmukkarakenteen ja integriinin välistä vuorovaikutusta.
Talin both activates integrin and connects it to the force-bearing machinery of the cell.
Taliini-proteiini sitoutuu integriinin solunsisäiseen häntään, aktivoi integriinin ja kytkee sen solutukirankaan.
In the first study we analyzed how mechanical load affects the talin-integrin binding interface in a set of constant force pulling simulations.
Väitöskirjan ensimmäisessä osatyössä tutkimme miten taliinin ja integriinin vuorovaikutukset muuttuvat mekaanisessa rasituksessa.
With our own, compact domain model, our MD simulations predicted an interaction between a flexible loop and integrin.
Kompaktilla taliinimallilla tehdyistä simulaatioista ennustimme, että taliinin joustava silmukkarakenne asettuu solukalvolla suoraan kontaktiin integriinin kanssa.
The use of the Tough Construction has increased since the 18th century in the material investigated.
Tough-rakenteen käyttö on lisääntynyt 1700-luvulta nykypäivään tutkitussa materiaalissa.
First the passive variant was ousted by the Tough Construction, and in the 20th century the use of the Tough Construction increased at the expense of the extraposed IT Construction (It is easy to please John).
Ensin passiivinen muoto katosi, ja 1900-luvulla tough-rakenne on vallannut alaa ekstrapositiorakenteelta (It is easy to please John).
The passive form then functions as a disambiguating device (The chicken is ready to eat / The chicken is ready to be eaten).
Passiivinen muoto on silti yhä käytössä epätyypillisten tough-sanojen kanssa (esim. ready), jotka voivat esiintyä myös ns. control-rakenteessa, ja näin ollen ovat monitulkintaisia (The chicken is ready to eat / The chicken is ready to be eaten).
The research revealed that there used to be a passive Tough Construction (John is easy to be pleased), but it vanished from use in the 19th century with prototypical Tough-adjectives.
Korpustutkimus osoitti, että tough-rakenteella oli rinnakkainen, passiivinen muoto (John is tough to be pleased), joka kuitenkin hävisi käytöstä 1800-luvulla tyypillisten tough-sanojen kanssa.
Also, the study showed that the Tough Construction functions as a topic-creating mechanism, which brings the object of the activity into the limelight, especially if the object is given information.
Tutkimus myös osoitti, että tough-rakenteen funktio on tuoda toiminnan kohde fokukseen, varsinkin jos kohde on tuttu aiemmasta yhteydestä.
It was discovered that there is a set of semantic features common to prototypical Tough-predicates, and that the abstract construction itself has a meaning input.
Tutkimuksessa löydettiin yhdistävät tekijät prototyyppisille sanoille, jotka esiintyvät tough-rakenteessa, sekä havaittiin, että myös itse rakenteella on oma, itsenäinen merkityksensä.
The disappearance of the passive variant can be explained by the functional similarity of the two Tough Constructions, but the increase of the Tough Construction at the expense of the IT Construction is not as straightforward to explain.
Passiivisen rakenteen katoaminen on selitettävissä rakenteiden samankaltaisuudella, mutta alan valtaaminen ekstrapositiorakenteelta, jolla on erilainen funktio, viittaa perustavammanlaatuiseen muutokseen kielenkäytössä ja sitä kautta maailman ja kokemuksen jäsentämisessä.
The thesis discusses the Tough Construction (John is tough to please) in English and its development and use in recent centuries.
Englannin kielen tough-rakenne ja sen käyttö Väitöskirjassa tarkastellaan englannin nk. tough-rakennetta (John is tough to please), sen käyttöä ja kehitystä 1700-luvulta nykypäivään, sekä verrataan sitä lähirakenteisiin, joilla on samankaltainen merkitys.
The development of the Tough Construction was investigated using historical and contemporary English corpora.
Tough-rakenteen kehitystä tutkittiin laajojen tekstitietokantojen eli korpusten avulla.
The studies were conducted in the units of pediatric neurology in Tampere University Hospital and the Central Hospital of Kanta-Häme.
Tutkimukset suoritettiin Tampereen yliopistollisen sairaalan ja Kanta-Hämeen keskussairaalan lastenneurologisissa yksiköissä.
No major changes in grips were observed.
Yhtään vakavaa haittavaikutusta ei ilmennyt.
Botulinum toxin A (BTXA), an acetylcholine-blocking chemical denervant when injected into a muscle, has been used since 1993 in the management of spasticity in children with cerebral palsy (CP).
Botuliini tyyppi A on Clostridium botulinum-bakteerin erittämä toksiini, jota on 1980-luvun lopulta lähtien käytetty CP-lasten spastisuuden ja dystonian hoitoon.
The reduction in muscle tone should be effective and selective, which requires optimal dosage and injection site for each muscle ­ factors not yet clearly defined even for the most commonly injected gastrocnemius muscles.
Botuliinihoidossa lihaksen ylijäntevyyden laskun pitäisi olla tehokasta ja selektiivistä, mikä puolestaan vaatii optimaalista annostusta ja pistopaikkaa per lihas.
Though not significantly, the incidence of adverse effects was higher in the multiple-points group.
Haittavaikutuksia esiintyi kaiken kaikkiaan vähän ja jonkin verran enemmän korkea-annosryhmissä, mutta tämä ero ei ollut tilastollisesti merkitsevä.
The treatment indications include equinus and crouch gait, hip flexion and hip adduction in the lower limbs, and various spastic or dystonic upper limb deformities (e.g. elbow or wrist flexion, arm pronation, clenched fist, thumb-in-palm deformity).
Hoitoaiheita lapsilla ovat spastisuuden aiheuttama varvaskävely, takareiden tai lonkan koukistajien tai sisäreiden lähentäjien ylitoimivuus ja spastisen/dystonisen yläraajan erilaiset virheasennot.
Nineteen children (1.5-7 years; 9 hemiplegics, 8 diplegics, 2 quadriplegics; levels I-IV by the Gross Motor Function Classification System GMFCS) with 25 treated limbs were randomized into two groups: the proximal group received a BTXA injection into the proximal part of both heads of the gastrocnemius, the distal group into the mid-belly of the muscle bulks.
Väitöskirjatyössä tutkittiin kahden erilaisen pistostekniikan (Osatyö I: pistos joko lähelle tai kauemmas oletettua pohjelihaksen päätelevyaluetta; Osatyö II: pistos joko yhteen tai kahteen kohtaan per pohjelihas) vaikutusta lihasjäntevyyden alentumiseen ja kävelymalliin pohjelihaksen botuliinihoidossa.
Thus, doses over 6 Units/kg injected into the gastroc-soleus muscle do not necessarily yield superior results compared with lower doses.
Botuliini ruiskutetaan lihakseen, jossa se vaikuttaa ainoastaan lihas-hermopäätelevyissä estäen asetylkoliinin eteenpäin menon ja aiheuttaen keskimäärin 2-4 kk kestävän lihaksen ylijäntevyyden vähentymisen.
In the functional goal group, children benefited in terms of reduction in muscle tone at elbow and wrist and increase in passive wrist extension and House classification scores.
Nykyisin botuliinia käytetään lapsilla myös mm. hyvänlaatuisen varvaskävelyn, synnynnäisen kierokaulaisuuden, syljen liikaerityksen ja ylitoimivan virtsarakon hoitoon.
In addition, the effects and side-effects of low and high doses were compared in a clinical setting of equinus gait in the lower and focal spasticity in the upper limb.
Haittavaikutuksia tuli esille vähän ja suurin osa lieviä, joten botuliinitoksiini näyttää olevan turvallinen CP-lasten spastisuuden hoidossa.
Improvements in MAS, active ROM, GAS, SMC and OGS scores were similar in both groups, the only differences between the treatment groups being observed at 2 and 4 months in terms of change in passive ankle ROM and at 4 months in change in selective dorsiflexion, favoring the low-dose group.
Ala- ja yläraajan annostöissä sekä matala- että korkea-annosryhmät hyötyivät hoidosta eikä tutkimusryhmien välille tullut kliinisesti merkitseviä eroja.
The median change from baseline in OGS Initial Foot Contact and Total scores at 8 weeks showed a significant difference favoring the distal group, the clinical relevance remaining however tenuous.
Botuliinin farmakologisesta ominaisuudesta johtuen kaikki haittavaikutukset olivat ohimeneviä ja enemmistö vaikeusasteeltaan lieviä.
Active and passive ROM and MAS in both groups and OGS Total scores in the distal group improved at all time-points.
Lisäksi katsottiin sekä alaraajan (Osatyö III) että yläraajan (Osatyö IV) osalta kahden eri annosryhmän (matala- ja korkea-annosryhmät) eroavuuksia vaikutusten ja haittavaikutusten ilmaantuvuudessa.
The first study compared BTXA injections given as close as possible and remote from the neuromuscular junctions (NMJs) in CP children with spastic equinus gait.
Tutkimuksen perusteella voidaan sanoa, että vaikka spastisen varvaskävelyn botuliinihoidossa pistos mahdollisimman lähelle pohjelihasten päätelevyaluetta onkin suositeltavinta, pistos tavoiteltuun lihakseen ja yhteen kohtaan lihaksessa riittää vaikutuksen esille saamiseen.
The treatment sessions per child ranged from 1 to 5 and the effects on a total of 80 legs in 55 sessions were evaluated.
Lasten osalta pistosteknisiä asioita ei ole aiemmin tutkittu ja annostenkin osalta tutkimuksia on ainoastaan muutama.
Assessments of active and passive range of movement (ROM), dynamic muscle length (Modified Tardieu Scale, MTS), calf tone (Modified Ashworth Scale, MAS), and video gait analysis (Observational Gait Scale, OGS) were made before treatment and 3, 8 and 16 weeks post-treatment.
Väitöstutkimuksen pistostöissä havaittiin, että molemmat tutkimusryhmät hyötyivät hoidosta eikä mitatuissa vasteissa (lihasjäntevyys, nivelen liikerata, kävelymalli) tai haittavaikutusten ilmaantuvuudessa tullut esille kliinisesti merkitseviä eroja.
In conclusion, higher doses in the spastic upper limb do not necessarily yield superior results compared with lower doses but increase the incidence of side-effects.
Suuret annokset saattoivat aiheuttaa toiminnallisen haitan esim. yläraajoissa sormien otteen voimakkuuden alenemisena ja alaraajoissa kompastelun lievänä lisääntymisenä.
BTXA is a potentially toxic agent.
Vaste on annosriippuvainen.