natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the dissertation, the tort liability of public authorities, that is, liability arising from the exercise of public power, is looked at as a phenomenon with links to tort law, administrative law, constitutional law and European law.
Julkisen vallan käytön seurauksena vahinkoa kärsineen oikeuksien tehokas toteuttaminen aiheuttaa julkishallinnolle kustannuksia, työtä ja vaivaa.
The current restrictive provisions in the Tort Liability Act do not meet the legitimate requirements on the tort liability of public authorities, based on the development of tort law and considerations of modern administrative law and constitutional law.
Julkisen vallan käyttäjän korvausvastuuta kaventavat vahingonkorvauslain säännökset ovat ristiriidassa hallinto-oikeuden arvo- ja tavoitepohjan kanssa.
According to section 118.3 of the Constitution of Finland everyone who has sustained injury or loss through an unlawful act or omission by a public official or other person performing a public task has the right to request that the public corporation, official or other person in charge of the public task be held liable in damages, as provided in more detail by an Act.
Toistaiseksi viranomaistoiminnassa vahinkoa kärsineellä ei kuitenkaan ole oikeusturvaideaalin edellyttämää edullista ja joustavaa tapa saada asiansa tutkituksi ja oikeutta saada vahingonkorvausta silloin, kun vahingonkorvausvastuun edellytykset täyttyvät.
The scope of the administrative machinery and the variety of the tasks entrusted to this machinery have increased the risk of injury or loss in administrative action.
Viranomaistoimintaan kohdistuvat laajenevat velvoitteet yhdessä julkishallinnon niukkojen resurssien kanssa johtavat vahinkoriskien lisääntymiseen.Tämän riskin vastapainoksi on tärkeää tehostaa hallinto-oikeussuhteen yksityisen osapuolen oikeutta vahingonkorvaukseen, kun vahinko aiheutuu.
The author shows in the dissertation that it is essential, for reasonsof due process, that the tort liability of the public authorities is organised in an appropriate manner, so that it safeguards also in practice the interests of persons sustaining injury or loss by reason of administrative action.
Väitöskirjassa on ollut tavoitteena yhdistää vahingonkorvausoikeudellinen ja hallinto-oikeudellinen tarkastelutapa siten, että myös näiden oikeudenalojen arvo- ja tavoitepohja otetaan huomioon.
Sections 118 and 21 of the Constitution may be cited in support of an obligation to provide the victim with a better remedy than the one available at present.
Niitä voidaan kritisoida myös PL 118.3 §:n ja PL 21 §:n asettamien vaatimusten perusteella.
Freedom of expression and the protection of privacy and reputation Liability in damages for distress caused by a newspaper article
Sananvapaus ja yksilön suoja : Lehtiartikkelin aiheuttaman kärsimyksen korvaaminen
The attachment of liability to a punishable act, and hence also to the restrictions imposed by the principle of legality under criminal law, hampers the assessment of events from a tort law point of view and interferes with the application of the values, objectives and principles of tort law.
Tutkimuksessa katsotaan, että kärsimyksen korvattavuuden kytkentä rangaistavaksi säädettyyn tekoon ja sitä kautta myös rikosoikeudellisen laillisuusperiaatteen mukaisiin tulkintarajoituksiin jäykistää vahingonkorvausoikeudellista harkintaa ja vaikeuttaa vahingonkorvausoikeuden yleisten arvojen ja tavoitteiden mukaisen korvausratkaisun tekemistä.
The research topic of the present dissertation is the grounds on which a newspaper publisher, editor, reporter, or other journalist becomes liable in damages for distress caused by the contents of an article or image in the paper.
Tutkimuksen mukaan lehtien julkaisutoiminnan harjoittajan sekä lehden päätoimittajan, toimittajan tai muun toimitustyöhön osallistuneen korvausvastuuta harkittaessa keskeinen kriteeri on julkaistun viestin vaikutus yleisesti merkittävään keskusteluun.
According to chapter 5, section 6(1)(1), of the Tort Liability Act ( TLA ; vahingonkorvauslaki), the right to damages for distress appertains to a person whose liberty, peace, honour or privacy has been violated by a punishable act.
Tutkimuksen mukaan tahallisesti tai törkeästä tuottamuksesta tehtyä vakavaa ihmisarvon loukkaamista koskeva VahL 5:6.1:n 4 kohta kuitenkin voi mahdollistaa tapauskohtaisen vahingonkorvausoikeuden arvot, tavoitteet ja periaatteet sekä perus- ja ihmisoikeudet huomioon ottavan korvausvastuun arvioinnin.
This is the case especially with anonymous publication, where it may be very difficult to prove that the originator of an article or image with unlawful contents has acted deliberately.
Säännös saattaa tulla sovellettavaksi esimerkiksi silloin, kun anonyymin julkaisemisen oikeudesta johtuen teon rangaistavuuden edellytyksenä olevaa tahallisuutta ei pystytä näyttämään.
According to that provision, the victim of a violation has the right to damages for distress also where his or her dignity as a human being has been seriously violated, through a deliberate act or gross negligence, in a manner comparable to the violations referred to in subparagraphs (1) (3) of chapter 5, section 6(1), of the TLA.
Lainkohtaa voidaan muiden edellytysten täyttyessä soveltaa myös silloin, kun sisällöltään rikollinen lehtijuttu on usean henkilön yhteistoiminnan tulos, eikä kenenkään yksittäisen henkilön osuus muodosta VahL 5:6.1:n 1 kohdassa tarkoitettua rangaistavaksi säädettyä tekoa.
In the assessment of liability, it should be noted that both the freedom of expression and the protection of privacy and reputation have been enshrined as fundamental rights and human rights.
Sensaationhakuisen ja puhtaasti viihteellisen sananvapauden käyttämisen osalta kysymys ei ole sananvapauden ydinalueesta, jolloin yksityiselämän ja kunnian suoja saavat korostuneemman aseman.
In the assessment, the most important criteria are the impact that the article or image may have on generally significant public debate and, as regards defamation, also whether the defamatory allegation has been adequately substantiated.
Muita harkinnassa merkityksellisiä seikkoja ovat mm. viestin esittäjän ja viestin kohteen asema, viestin liityntä sen kohteen julkiseen tai yleisesti merkittävään toimintaan sekä lehtijutun kohteen mahdollisuudet vastata esitettyyn väitteeseen.
This criterion may be met e.g. where the negligence of any one person cannot be deemed gross, but the negligence evident in the operations of the newspaper in question and resulting in distress can be deemed gross when assessed as a whole.
Huomioon on otettava myös lehtijutun antama kokonaisvaikutelma sekä se, onko kysymyksessä journalistin oma kannanotto vai tietolähteeltä saadun tiedon eteenpäin levittäminen sellaisenaan.
The study belongs to the field of procedural dogmatics.
Työ on oikeusdogmaattinen.
The dissertation is concerned primarily with effective law in Finland, but uses Norwegian, Swedish and Danish material for comparative purposes.
Työssä on hyödynnetty myös norjalaista, ruotsalaista ja tanskalaista lähdemateriaalia.
The 2002 revision of the Finnish criminal legislation added a new chapter to the penal code.
Rikoslain 10 luvun menettämisseuraamuksia koskeva uudistus tuli voimaan vuonna 2002.
The concept of legal action has not been defined in law, but the dissertation concludes that an action consists of four elements: claims, grounds, a complainant and a defendant.
Työssä lähdetään siitä, että hyötykonfiskaatiokanteessa on neljä elementtiä, vaatimus, sen perusteet, kantaja ja vastaaja.
In addition, the circumstances that pose hinders for confiscation, also in cases where aforementioned prerequisites are at hand, are examined.
Lisäksi käsitellään seikkoja, jotka estävät menettämisseuraamuksen tuomitsemisen, vaikka perusteet olisivat voimassa.
One of the most significant impediments to confiscation is the priority of compensatory damages over confiscation when damages have been inflicted as a result of the crime.
Tärkeimpänä näistä voidaan mainita se, että jos rikoksesta on seurannut hyötyä vastaavaa vahinkoa, on vahingonkorvauksella etusija.
Furthermore, issues relating to alterations of the legal action, to res judicata and to the possibility of bringing new, additional actions for forfeiture before the court are examined.
Prosessioikeuden kannalta keskiössä ovat kysymykset vaatimis- ja väittämistaakan voimassaolosta, hyötykonfiskaatiokanteen muuttamisen sallittavuudesta ja mahdollisuudesta nostaa uusi kanne sekä näihin liittyvistä oikeusvoimakysymyksistä Oman lukunsa saavat myös syyttäjä ja asianomistaja hyötykonfiskaatiokantajana.
The study also examines the prerequisites stemming from criminal law for confiscation and extended confiscation of proceeds of crime.
Teoksessa selvitetään ne rikos- ja prosessioikeudesta ilmenevät edellytykset, joiden perusteella hyöty tai laajennettu hyöty voidaan tuomita menetetyksi.
It also, however, includes some criminal law aspects.
Näihin keskittyy työn erityinen osa.
Confiscation can, according to these rules, be carried out if there is reason to believe that property stems from criminal activities that are not trivial.
Lakiin sisältyy eri konfiskaatiolajeja koskevat säännökset, muun muassa säännös rikoksen tuottaman hyödyn menettämisestä, sekä uutuutena laajennetusta hyödyn menettämisestä annettu säännös, jonka mukaan menetetyksi voidaan tuomita omaisuus, jonka on syytä epäillä olevan peräisin vähäistä törkeämmästä rikollisesta toiminnasta.
The study also analyses the scope of persons competent to bring an action for forfeiture before the court.
Lisäksi käsitellään kysymystä, kenet hyötykonfiskaatioon voidaan tuomita.
The outset is that the prosecutor competent to bring criminal charges before the court also is competent to bring an action for forfeiture before the court in the matter.
Vastaus on selvä, menettämisseuraamuksen voi tuomita tuomioistuin, joilla on yleisestikin oikeus käsitellä rikosasioita.
This new tenth chapter includes norms relating to criminal forfeiture and makes reference both to general issues relating to forfeiture and to detailed norms on seizure of criminal proceeds by the state.
Lisäksi vähäisiä menettämisseuraamuksia voidaan määrätä suppeatutkintaisessa rikosprosessilajissa, rangaistusmääräysmenettelyssä, jota ei kuitenkaan laajemmalti käsitellä.
Proceeds are confiscated from the person, who has received the benefit.
Menettämisseuraamuksen tuomitseminen edellyttää, että on tehty rikos, josta on seurannut hyötyä.
The outset of the study is the competence of general courts to decide on matters of forfeiture.
Lopuksi käsitellään syyttäjän päätöksentekoa koskien hyötykonfiskaatiokanteen nostamista.
Claims on forfeiture are brought before the courts through legal action either by the prosecutor or the complainant.
Työssä on käytetty tavanomaista kotimaista lähdeaineistoa, eli lainsäädäntöä, lainvalmistelutöitä, tuomioistuinratkaisuja ja oikeuskirjallisuutta.
The responsibility is, in matters of normal confiscation of proceeds of crime, allocated objectively.
Lisäksi selvitetään, millä keinoilla konfiskaatiovastuu toteutetaan.
The main legal sources studied were the national legislation of Finland, Sweden and Norway, the Convention on Human Rights and Biomedicine of the Council of Europe and preparatory works of the mentioned legislation.
Vertailin myös Suomen, Ruotsin ja Norjan alkiotutkimusta koskevaa lainsäädäntöä suhteessa Euroopan neuvoston biolääketidespimukseen.
Article V analysed a fairly recent and significant decision of the Enlarged Board of Appeal of the European Patent Office (G 02/06) from November 2008, in which the patentability of inventions that require the use of human embryos was rejected.
Tutkin Euroopan patenttiviraston marraskuussa 2008 antamaa ratkaisua, jossa yksiselitteisesti evättiin patentit sellaisilta tuotteilta, joiden valmistaminen vaatii alkioiden tuhoamisen.
The field would be identified based its regulatory object, namely living material as created by modern biotechnology.
Esitin, että bio-oikeus on itsenäistymässä oleva oikeudenala, jolla on lääkintäoikeudesta erilliset kysymyksenasettelut johtuen siitä, että sääntelyn kohde on eri, modernin bioteknologian tuottamat objektit.
The resulting Regulation (2007/1394/EC) has been in force since 30 December 2008.
Pöytäkirjaa valmisteleva työryhmä on saanut jatkoaikaa toiminnalleen, ja sen tuorein mandaatti oli voimassa vuoden 2009 loppuun asti.
Based on the results obtained in the individual Articles, a model for biolaw, a legal discipline situated between medical law and environmental law, was constructed in the summary of the thesis.
Toiselta laidaltaan bio-oikeus on siis kiinni lääkintäoikeudessa, toiselta laidaltaan puolestaan ympäristöoikeudessa.
In contrast, Sweden was found to be most permissive, even allowing the creation of embryos for research purposes.
Myös alkioperäiset solutuotteet ovat potentiaalisesti taloudellisesti arvokkaita, ja tutkimuksessa pyrittiin selvittämään myös alkioiden kaupalliseen hyödyntämiseen liittyviä kysymyksiä.
Furthermore, it was envisaged that regulation of human embryonic and stem cell research would be a perfect case to enable analysis of the theoretical basis of a novel legal field, biolaw.
Väitöstutkimuksen tavoitteena oli paitsi analysoida edellä kerrotuista näkökulmista alkio- ja kantasolututkimuksen säätelyä myös tutkia, voisiko tuon analyysin perusteella hahmottaa bio-oikeuden yleisiä periaatteita ja käsitteitä, ja voisiko bio-oikeus tällä perusteella olla mahdollisesti itsenäinen oikeudenala.
The legislation of Finland was described in the article to be outdated, and it was referred to the outlaw status of the results of therapeutic cloning.
Kritisoin kansallista sääntelyä siitä, että terapeuttisen kloonauksen tuloksen asema on kotimaisessa lainsäädännössä sääntelemättä sekä sitä, että alkiotutkimukseen liittyvät kriminalisoinnit on mielestäni liian vähäisesti perusteltu vetoamalla ainoastaan kriminalisoitujen tekojen ihmisarvon vastaisuuteen.
Hence it is possible that the three Nordic countries studied can have a very different approach to the human embryonic research in spite of the fact that they all have signed the Convention.
Ihmisalkioilla tehtävä tutkimus on toimintaa, jonka sallittavuudesta on hyvin erilaisia näkemyksiä Euroopan sisällä globaalista tarkastelusta puhumattakaan.
Article IV put embryonic stem cell research into a larger context of genetic research and presented the related current legislation in Finland for such techniques as biobanks, human embryonic and stem cell research, pre-implantation genetic diagnosis, gene therapy and genetically modified organisms.
Väitöskirjassa selvitettiin alkioiden, kudosnäytteiden ja kantasoluviljelmien käytön oikeudellisia reunaehtoja alkion, tutkijan ja kudosnäytteen luovuttajan näkökulmasta.
More specifically, the aims of the research were: To systematize the legal rules affecting human embryonic research in Finland, and based on the analysis, construct the legal position of the human embryo in Finnish law; To analyse the legal restrictions, including restrictions to gain financial profit, for human embryonic research from the point of view of researchers; To compare the regulation of human embryonic research in the Nordic countries against the framework of Convention on Human Rights and Biomedicine of the Council of Europe (ETS No. 164); To study the legal status of tissue donors in Finland, and the possibilities to improve that status; and To construct a theoretical framework of the emerging field of biolaw based on the results on the case of regulation of human embryonic and stem cell research.
Patenttioikeudellisesta näkökulmasta eurooppalainen alkio- ja kantasolututkimus joutui ratkaisun myötä aikaisempaa huonompaan asemaan kahdesta syystä: ensinnäkin taloudellinen kannustin alkio- ja kantasolututkimuksen tekemiselle pieneni selvästi ja toisaalta eurooppalainen käytäntö pirstaloitui jälleen, kun kansalliset alkiopatentit ovat ainakin toistaiseksi periaatteessa mahdollisia niin kauan kuin EY-tuomioistuin ei ole antanut vastaavaa tulkintaa bioteknologiadirektiivistä.
The analysis concentrated on the scrutiny of Article 18 of the Convention, and its interpretative latitude was demonstrated: in order to achieve consensus among the parties, the wording of the Article leaves the fundamental definition of human embryo to be determined within national legislation.
Kun näitä kolmea eroavaa kansallista lainsäädäntöä peilattiin sopimuksen tekstiä vasten, oli ilmeistä, kuinka paljon harkintamarginaalia alkiotutkimuksen osalta sopimuksessa jää sopimusvaltioille.
However, allowing ownership of tissue samples would enable the donors to claim compensation if their samples were used against their consent and enable them to give the widest possible research consent if they so wished by giving up the ownership of a sample.
Kaikki ihmiset ovat potentiaalisia kantasoluviljelmien lähteitä, ja soluviljelmien ja kudosnäytekokoelmien ollessa uuden genomitiedon valossa mahdollisesti kaupallisesti hyvinkin arvokkaita, oli tarpeen tarkastella takaavatko nykyiset oikeussäännöt riittävät oikeussuojakeinot kudosnäytteiden luovuttajille.
Instead, it was proposed that tissue donors should be able to claim ownership of the detached tissue and then donate it to biomedical research as a sui generic gift.
Päädyin siihen, että sekä tutkijoiden että näytteenluovuttajien näkökulmasta olisi selkeämpää ja oikeudenmukaisempaa nähdä kudosnäyte esineenä, johon luovuttajalla on omistusoikeus, jonka hän voi sitten kokonaan tai osittain luovuttaa tutkijalle.
The main problem detected was that the definition of human embryo is linked to fertilisation in the Act, which leads to the fact that the Act does apply to entities resulting from therapeutic cloning.
Mikäli ihmisarvon vastaisuutta käytetään alkiotutkimuksen rajoittamisen perusteena, tulisi lakiehdotuksen perusteluissa avoimesti kertoa, miksi kiellettäväksi säädetty teko on ihmisarvon vastainen.
This could mean the avoidance of the rejection reaction of the cell grafts.
Niin ikään säännökset mahdollisesta hyvityksestä omistusoikeutta loukattaessa olisivat selkeämmät.
And although EPC and the Biopatent Directive (98/44/EC) are distinct legal documents, the case certainly set a precedent for the interpretation of the latter also, since the wording of the embryo clauses are identical.
Tästä seuraten bio-oikeuden periaatteet ja käsitteet ovat osittain toiset kuin lääkintä-oikeuden, vaikka niiden pohjana olevat oikeuslähteet ovatkin pitkälti samat.
The basis of the legal status of the in vitro embryo in Finland was also studied.
Tutkimuksessa analysoitiin myös kudosnäytteiden luovuttajan oikeusasemaa ja mahdollisuuksia parantaa sitä vallitsevan lainsäädännön puitteissa.
This study was conducted in order to clarify the regulation of human embryonic and stem cell research in Finland.
Alkio- ja kantasolututkimuksen sääntely bio-oikeudellisena mallina
It was concluded that the regulation of this type of research takes place at four distinct levels, namely: legislation, administrative control, professional self-regulation and public opinion.
Esitin, että eettisillä toimikunnilla voisi olla keskeinen rooli tällaisen keskustelun käynnistäjänä, analysoijana ja yhteenvetäjänä.
The subject is examined vis-à-vis tax systems in the United States, the United Kingdom, Germany, Sweden and Finland.
Tutkimuksessa hyödynnetään kauttaaltaan oikeusvertailevaa lähestymistapaa: kirja käsittelee tarkasteltavia ilmiöitä Suomen ohella Yhdysvaltojen, Ison-Britannian, Saksan ja Ruotsin vero-oikeudessa.
Form and substance in tax law With special emphasis on financial instruments
Muoto ja sisältö vero-oikeudessa - erityistarkastelussa rahoitus- ja sijoitusinstrumentit
Chapter 8 deals with issues of equity, debt and derivative instruments.
Instrumenttikohtaisessa luvussa tarkastellaan eräitä osake-, velka- ja johdannaisinstrumentteja koskevia erityiskysymyksiä.
In this book the relationship of form and substance is understood in a much broader way.
Tässä väitöskirjassa muodon ja sisällön suhdetta tarkastellaan tavanomaista laajemmin.
The writer argues that there is a tension between form and substance throughout the entire system of income taxation.
Kirjoittajan näkemyksen mukaan muodon ja sisällön jännitteet luonnehtivat tulojärjestelmää kokonaisuudessaan.
In tax literature the phrase form and substance is often used in the context of tax avoidance.
Muoto ja sisältö käsiteparina yhdistetään vero-oikeudellisessa yhteydessä usein veron kiertämistä koskeviin ja muihin vaikeisiin tulkintatilanteisiin.
Yet deviations from that principle are made for different reasons.
Valtiokohtaisesti säädetyt verotukselliset tulokäsitteet poikkeavat taloudellisen tulon käsitteestä useista eri syistä johtuen.
In Part I the subject is reviewed generally and theoretically, and the framework of the study is developed.
Tutkimusaihetta tarkastellaan sekä teoreettisesta että käytännöllisestä näkökulmasta.
In Part II a comparative approach is used.
Toinen osa keskittyy vertailuvaltioiden verojärjestelmiin.
This is the basic tension between form and substance, and it has implications at all levels and stages of income taxation.
Väitöskirjassa tarkastellaan muodon ja sisällön suhdetta lainsäädäntötason, lain soveltamistason sekä veron kiertämisen näkökulmasta.
The natural starting point in income taxation is the idea that taxable income reflects a person s economic income.
Perussyynä tähän on tuloverotuksen keskeisimpään käsitteeseen tuloon liittyvät ongelmat.
The classical tax policy problems, for instance, regarding hybrid and synthetic financial instruments, thin capitalization issues or dividend-stripping transactions can all be described in a trialistic way.
Aluksi tarkastellaan oman ja vieraan pääoman rajanvetoa hybridi-instrumentteihin liittyvien verotuskysymysten sekä ns. alikapitalisointia koskevan kysymyksen kautta.
Secondly, the subject is considered at the level of interpretation.
Kirjan ensimmäinen osa käsittelee aihetta yleisellä ja teoreettisella tasolla.
For those reasons, the taxable income which I call statutory-formal income to emphasise its decision-based political nature does not always reflect the economic income.
Vero-oikeus omaa luonteestaan johtuen aina liittymiä taloustieteiden puolelle.
Thirdly, a special question of tax avoidance is considered.
Kolmannessa osassa tarkastellaan valittuja konkreettisia rahoitus- ja sijoitusinstrumenttien verotukseen liittyviä erityiskysymyksiä.
The object of income tax law is basically an economic phenomenon; taxation itself means transferring economic resources from the private sector to the public sector.
Myös EY-oikeudellinen näkökulma sisältyy tutkimukseen, erityisesti siltä osin kuin EY-oikeus asettaa rajoja kansallisten veron kiertämisen ehkäisemiseksi suunnattujen normien sovellettavuudelle.
On the contrary, this trialistic relationship has always been right before our eyes.
Tästä poikkitieteellisestä näkökulmasta huolimatta kyseessä on kuitenkin nimenomaan oikeustieteellinen tutkimus.
They were nearly 200 in number and tried approximately 3,000 cases during the 2 3 months that they were in existence.
Vallankumousoikeuksia oli liki 200, niissä toimi lähes 2 000 lainkäyttäjää ja ne ratkaisivat muutamana toimintakuukautenaan noin 3 000 oikeustapausta.
The Revolutionary Courts in the Civil War of 1918
Tuomiovalta kansalle : Vallankumousoikeudet sisällissodassa vuonna 1918
The Revolutionary Courts were courts established by the Finnish revolutionaries during the Finnish Civil War of 1918.
Vallankumousoikeudet olivat punaisten sisällissodassa vuonna 1918 perustamia yleisiä tuomioistuimia, jotka korvasivat olemassa olleen tuomioistuinlaitoksen.
Consequently, certain key elements of due process of law were missing, although the accused were not deprived of all procedural rights.
Monista oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin kuuluneista periaatteista luovuttiin, mutta syytetyn asemaa myös parannettiin, esimerkiksi säätämällä, että kaikilla syytetyillä oli oikeus saada avustaja maksutta käyttöönsä.
The new judges were, however, men of some standing, the labour aristocracy.
Tuomarit valittiin paikallisissa työväenyhdistyksissä.