natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Thus, a tibial shaft fracture sustained in childhood or adolescence seems to only marginally interfere the attainment of peak bone density.
Alhainen luun huippumassa on riskitekijä osteoporoottisille murtumille ja lapsuusiässä saadut vakavat vammat eivät juuri näyttäisi haittaavan luun huippumassan kehittymistä.
This study thus indicates that early life tibial fracture leads to a small long-term BMD deficit in the fractured bone while the other sites of the skeleton seem not to be affected.
Aikuisilla pitkäaikaisten TULE-sairauksien vaikutus luuhun näyttäisi olevan vähäisempi kuin vammojen.
3) An early life tibial fracture creates a small but statistically significant injured-to-uninjured side BMD difference ( proximal tibia -1.7%; p=0.011, and distal tibia -2.6%; p=0.014), while the other sites show no significant side-to-side differences.
Lapsena saadut murtumat paranevat paremmin: säärimurtumissa emme havainneet luukatoa, sen sijaan reisimurtumissa (vakavampi vamma) luuntiheyden laskua oli jonkin verran todettavissa (tilanne yli 10 vuotta vamman jälkeen).
In the ulnar shaft, this difference is almost the same as in the patients (-0.2%) and controls (+0.2 %) (NS).
Luukato on myös osittain pysyvää, kuten osoitti tutkimuksemme olkapään kiertäjäkalvosinrepeämä potilailla (tilanne noin 10 vuotta vamman jälkeen).
There are neither significant differences in the spinal or radial BMDs between the patients and their age-, height- and weight- matched healthy controls.
Tutkimusten tarkoituksena oli selvittää luuntiheysmittauksilla erilaisten lasten ja aikuisten vakavien TULE-vammojen ja -sairauksien aiheuttama luukato sekä arvioida potilaan liikunnan ja toimintakykyisyyden merkitys luukadon ehkäisyssä.
Effect of Musculoskeletal Injuries and Disorders on Bone Mineral
Osteoporoosidiagnoosin perusteita ovat pienentenyt luuntiheys ja siihen liittyvä lisääntynyt murtumariski.
As an answer to the original research hypothesis (p.36) the summary and conclusions of this study are: 1) A surgically treated complete ACL rupture (group A) results in remarkable bone loss in the knee region ( distal femur -21%, patella -17% and proximal tibia -14%; p 2) The rotator cuff patients' mean side-to-side BMD difference is significantly lower in the proximal humerus (patients -3.5% vs. controls +2.4%, p=0.0002), humeral shaft (-2.6% vs. +1.6%, p=0.0005), radial shaft (-0.4% vs. +1.9%, p=0.0311), distal forearm (-0.2% vs. +2.4%, p=0.0158), and hand (+2.3% vs. +4.0%, p=0.0047).
Osteoporoosin keskeisestä kansanterveydellisestä merkityksestä huolimatta erilaisten tuki- ja liikuntaelinten (TULE) vammojen ja sairauksien aiheuttamaa luukatoa ja niiden mahdollisesti aiheuttamaa lisäriskiä osteoporoottisten murtumien kehittymiselle myöhemmällä iällä ei kovin hyvin tunneta.
Also, the lumbar spine BMD does not differ significantly between these groups.
Alhainen luun huippumassa on yksi merkittävä riskitekijä vanhuusiän osteoporoottisille murtumille.
Every death is unique and just at the moment of death one s life can reach its wholeness.
Jokainen kuolema on ainutlaatuinen, ja vasta kuolemassa yksittäinen elämä saavuttaa kokonaisuutensa.
When a dialogical nursing relationship is born, the place loses its purpose and the hospice care reaches its ideological purpose as an ambiguous and situational respect of individual value and liberty.
Kun dialogin kaltainen yhteys hoitosuhteessa syntyy, hoitopaikka menettää merkityksensä ja saattohoito toteutuu ideologiansa mukaisesti monimerkityksellisenä ja tilannesidonnaisena yksilön arvon ja vapauden kunnioittamisena.
A dying patient and his or her nurse must find from themselves those resources in order to write their own life stories.
Kuolevan potilaan ja omahoitajan on löydettävä itsestään ne voimavarat ja mielikuvat, joiden avulla he voivat kirjoittaa omaa tarinaansa sekä saattajana että saatettavana.
In this context an approach of dialogical philosophy has been applied.
Dialogisuuden maaperään juurtuu myös luottamus.
The research questions are 1) what kind of verbal descriptions appear in the relationship between a dying patient and a primary nurse 2) what kind of nursing culture is constructed based on these descriptions as seen from the viewpoint of dialogical philosophy.
Tutkimuksen tarkoituksena on selvittää, minkälaisia ovat kuolevien potilaiden ja heidän omahoitajiensa hoitosuhdetta koskevat kielelliset kuvaukset ja minkälaiseksi kuolevan potilaan hoitotodellisuus näiden kuvausten pohjalta rakentuu dialogisen filosofian näkökulmasta tarkasteltuna.
The idea of the hospice care when nothing can be done, many things can be done is related to a nurse and her professional competence to observe a dying patient as a human being.
Saattohoitoa kuvaava ajatus kun ei ole enää mitään tehtävissä, on vielä paljon tehtävissä kytkeytyy ennen kaikkea omahoitajaan ja hänen ammattitaitoiseen toimintansa hoitosuhteessa.
The wholeness and irreversibility of death touches both the patient and primary nurse in a similar way and makes their interdependency interesting from the viewpoints of nursing science and philosophy.
Siksi kuolemisen kokonaisvaltaisuus ja lopullisuus koskettavat saattohoidossa samalla tavalla sekä potilasta että hänen hoitajaansa.
There is not only one way in hospice care to ensure good care and good death of a dying patient.
Myöskään saattohoito ei toistu saman kaavan mukaisesti, joka varmistaisi hyvän kuolemisen ja kuoleman.
The research was carried out by using discourse analysis, which was based on epistemological constructionism.
Diskurssianalyysin käyttäminen analyysimenetelmänä auttaa puolestaan ymmärtämään elämän monimuotoisuutta olennaisesti rikkaammin kuin puheen tutkiminen faktanäkökulmasta.
With these ways of speaking the dying patients and their nurses expressed their own meanings of nursing relationship.
Tutkimus tuo esiin useita erilaisia kulttuurisia puhetapoja, joihin tukeutuen kuolevat potilaat ja omahoitajat tekevät ymmärrettäväksi hoitosuhteelle antamiaan merkityksiä.
The focus of the analysis was on the social hospice care.
Näin ollen hoitosuhdetta voi pitää hyvän hoidon ytimenä.
A dying patient ­- primary nurse relationship from the viewpoint of dialogical philosophy A terminally ill person is aware of his or her own mortality and he or she always prepares him/herself for the death independently.
Sairas ihminen ei ainoastaan kuole, vaan hän myös tajuaa kuolevansa ja valmistautuu siihen aina omalla tavallaan.
The purpose of the research was to find out how dying patients and their primary nurses construct their interaction.
Sosiaalikonstruktionistinen näkökulma ohjaa näkemään kuolevan potilaan ja omahoitajan hoitosuhteen sosiaalisesti rakentuneena toimintana.
The research data was collected on four hospital wards by observing interaction between dying patients and their nurses in ten nursing situations and by interviewing individually the same dying patients and their nurses.
Toteutetaan saattohoitoa sitten laitoksessa tai potilaan kotona merkittävimmäksi muodostuu kuolevan potilaan ja omahoitajan vuorovaikutussuhde.
It is assumed that the nursing of a dying patient is ethically justified only if it gives the patient a chance to live a good life and to maintain his or her autonomy until the end.
Tämä käsitys puolestaan ratkaisee sen, milloin samakin hoitosuhde toteutuu kuolevan potilaan hoitotodellisuudessa läheisenä ja luottamuksellisena yhteistyönä, milloin taas etäisenä tuuliajolla ajelehtimisena.
It is seen that good life at the imminence of death and preserving autonomy until the final end are ideals, which can be realised only in a dialogical nursing relationship.
Siihen kätkeytyy mahdollisuus löytää toisen ihmisen elämismaailman avain, jonka avulla teot ja puheen sisältämät sanat voivat saada oikean tulkintayhteyden.
We also suggest two possible directions for further research.
Lisäksi ehdotetaan kahta mahdollista suuntaa jatkotutkimukselle.
We then introduce three algorithms optimized for pathfinding on grid maps: Hierarchical Path-Finding A*, Rectangular Symmetry Reduction and Jump Point Search.
Tämän jälkeen esitellään kolme ruudukkokartoille erikoistunutta algoritmia: Hierarchical Path-Finding A*, Rectangular Symmetry Reduction ja Jump Point Search.
This literary review examines pathfinding on regular grid maps.
Tässä kirjallisuuskatsauksessa tutustutaan säännöllisillä ruudukkokartoilla tapahtuvaan polunetsintään.
We describe the operation of these algorithms and compare their performance to A* and other algorithms.
Esiteltyjen algoritmien toiminta kuvaillaan ja niiden suorituskykyä vertaillaan suhteessa A*:een ja muihin algoritmeihin.
We conclude that out of the presented algorithms, Jump Point Search appears to be the best choice considering its performance and other properties.
Tutkielman lopussa esitetään johtopäätös, jonka mukaan tarkastelluista algoritmeista Jump Point Search vaikuttaa suorituskykynsä ja muiden ominaisuuksiensa puolesta olevan paras ratkaisu ongelmaan.
Regular grid maps are common in many applications of pathfinding, such as robotics and video games, and they pose a challenging problem to traditional solutions such as the A* algorithm, slowing down its execution.
Ruudukkokartat ovat yleisiä monilla polunetsinnän sovellusalueilla, kuten robotiikassa ja videopeleissä, ja niiden sisältämien polkujen korkea symmetria muodostaa haasteellisen ongelman perinteisille polunetsinnän ratkaisuille, kuten A*-algoritmille, hidastaen sen toimintaa; tästä syystä on olemassa monia ruudukkokartoille optimoituja algoritmeja, jotka suoriutuvat A*:ä nopeammin.
It performs an order of magnitude faster than the A* algorithm used as the baseline, it is faster or at least as fast as the other examined algorithms, and it has no appreciable downsides.
Se suoriutuu jopa monikymmenkertaisesti lähtökohtana käytettyä A*-algoritmia nopeammin ja on kaikissa tarkastelluissa tilanteissa yhtä nopea tai nopeampi kuin muut vertaillut algoritmit, eikä sillä ole mainittavia varjopuolia.
In this paper we first go over the relevant basics of pathfinding --- Dijkstra's algorithm and its extension, A* --- by examining their pseudocode representations and running time properties.
Tutkielmassa perehdytään ensin polunetsinnän relevantteihin perusteisiin, Dijkstran algoritmiin ja sen jälkeläiseen, A*-algoritmiin, tarkastelemalla niiden pseudokooditoteutusta sekä suoritusaikaominaisuuksia.
The men interviewed come from Northern-Savo (Pohjois-Savo) (3) and South-Ostrobothnia (Etelä-Pohjanmaa) (7).
Tutkimuksessani haastattelen kymmentä miestä, joista kolme asuu Pohjois-Savossa ja seitsemän Etelä-Pohjanmaalla.
At the beginning of the interviews, the men first drew their lifelines, and with the help of them we continued by discussing informally.
Haastatteluiden alussa ja osin myös niiden aikana miehet piirtävät elämänviivansa, joita käytämme keskustelussa kerrontaa tukevina apuvälineinä.
In the biographies, there are, in connection with the models of manhood, both elements that are in a hegemonic position, and elements that are close to being relics and those that are emerging.
Mieheyden malleihin liittyen elämänkertomuksissa on hegemonisessa asemassa olevia, jäänteenomaisia ja orastavia aineksia.
At the end of the study, I bring up to the discussion the modernisation of values, the rationality of responsibility in everyday life, and the breaking of marginalization discourse, as important questions from the point of view of the emerging elements of manhood.
Orastavista mieheyden piirteistä nostan tutkimuksen lopussa haasteena ja jatkotutkimuksen aihepiireinä esille mieheyden perinteisten hyveiden modernisaation mahdollisuuden ja tarpeen, vastuurationaalisuuden osana miehen arkipäivää ja kurjuusdiskurssin murtamisen miehestä käytävässä keskustelussa.
I have named the anchorages accordingly: understanding the value of the work in the childhood, learning to work, trusting one s friends and future, and everyday family life.
Selviytymisen rakenteena miesten elämänkertomuksissa ovat työn merkityksen ymmärtäminen ja työlle oppiminen pärjäämisen ehtoina ja mahdollisuuksina, ystävät ja läheiset ihmiset tukena vaikeissa elämäntilanteissa sekä perhe-elämä ja erityisesti lapset ­ arkipäivän elämä ­ voimavarana elämän eri vaiheissa.
The analysis of the men s biographies produced so called anchorages, on which men talk about their survival in different points of their lives.
Tämän jälkeen jatkan analyysiä ns. kehyskertomuksen avulla, jossa yhden miehen haastattelussa kertynyt aineisto on taustana muun aineiston tarkastelulle.
The primary material of this study includes ten biographies based on personal interviews of ten men, aged between 35 and 64.
Maaseudun miehet elämäänsä kertomassa kääntää katseen 35­64 vuotiaisiin maaseudulla asuviin miehiin.
On the first round, I bring up from the material what men talk about a man and manhood.
Elämänkertomuksia jäsennän aluksi etsimällä vastauksia siihen, mistä ja miten miehet kertovat elämästään.
The lifelines used to support the interviews form a material of their own, and by their analysis, I return to men s narratives of their lives.
Haastattelu on tutkimuksessa ymmärretty kertojan ja haastattelijan yhteisenä tiedontuotantona ja tutkimusaineistona ovat miesten elämänkertomukset.
In my study, I will describe, with the help of biographies, the lives of men living in the rural areas and their ways of surviving.
Tarkoituksenani on paikantaa elämänkertomuksista miesten kuvausta selviytymisen rakenteista.
I do the second reading with the help of so called frame narrative.
Aineiston hankinta ja analyysi muotoutuvat narratiivis-elämäkerrallisen tutkimusotteen mukaisesti.
The change in talking about a man, his place and foundation in life, hold on life, and the picture of his manhood and its transition to the next generation came to be important themes in the reading.
Suhde isään ja luontevan työyhteyden mureneminen isän ja pojan välillä ovat puolestaan keskeisiä teemoja, kun he keskustelevat miehen mallin siirtymisestä sukupolvien välillä ja ylitse.
I divide Heikki s biography into following sections: the value of work as childhood heritage, doing as an understanding of growing and raising, values that clarify tribulations, caring responsibility and politeness.
Tutkimus tuo säröjä hegemonisen maskuliinisuuden mieskuvaan, mikä selkeimmin näkyy siinä, että haastatellut miehet hakevat ja rakentavat mieheyttään omaehtoisena mutta tasavertaisempana suhteessa naiseen, refleksiivisenä suhteessa vallitseviin mieheyden malleihin ja kriittisenä suhteessa aikaan, jota eletään.
The statistical material of the regional structure of man s well-being supports the general picture the studies on well-being have on the regional division of population s well-being.
Työ, terveys, luonto ja toimeentulo ovat teemoina keskeisiä miesten kuvatessa tekijöitä, joiden avulla he pitävät yllä otettaan elämään.
The central figure of the research is shoemaker Vihtori Lindholm (1868-1918), who lived in Urjala, a municipality in the province of Häme, south-western Finland.
Tutkimuksen keskushahmo on urjalalainen suutari Vihtori Lindholm (1868-1918), joka toimi paikallisessa työväenliikkeessä 1900-luvun ensikymmenellä.
This study addresses the breakthrough of the labour movement in the Finnish countryside during the first decade of the 20th century by focusing on one individual and his activity.
Sami Suodenjoen mikrohistoriallinen tutkimus lähestyy työväenliikkeen läpimurtoa 1900-luvun alun suomalaisella maaseudulla yksittäisen henkilön ja hänen toimintansa kautta.
In addition to being politically active, he was a self-taught writer with a multifaceted literary work.
Lindholm oli paitsi poliittisesti aktiivinen käsityöläinen, myös itseoppinut kirjoittaja ja yhteisössään ristiriitoja herättänyt kyläoriginelli.
The aim of this research is to use Lindholm as a prism that illuminates the forms and limits of contestation in the early labour movement of rural Finland.
Samalla Lindholmin monisärmäinen hahmo nostaa esiin työväenliikkeen sisälle muodostuneet rajalinjat ja jännitteet.
Hence, the socialist movement in Finland was by nature an exceptionally agrarian movement.
Sosialistinen työväenliike saavutti Suomessa kansainvälisesti vertailtuna poikkeuksellisen vahvan jalansijan 1900-luvun alussa.
As these denunciations became common after 1899, particularly in 1903, they evoked shock and irritation among the Finnish nationalists, who struggled against the imperial integration policies.
Edellytykset työväenliikkeen läpimurrolle tarjosi vuosien 1899-1904 ns. ensimmäinen sortokausi, jonka aikana Venäjän keisarillinen hallinto tiivisti otettaan Suomen suuriruhtinaskunnasta.
This was well discovered by shoemaker Vihtori Lindholm, who utilised newspaper writing wilfully to retaliate against his upper class adversaries.
Niinpä liikkeessä oli tilausta suutari Lindholmin kaltaiselle aloitekykyiselle ja uskaliaalle aktiiville, joka oli valmis avoimesti haastamaan paikalliset vallanpitäjät.
Furthermore, as the workers´ association lacked mass support, it was effectively marginalised in local politics by the landowners.
Ensimmäisinä vuosinaan Urjalan työväenyhdistyksen jäsenmäärä pysyi kuitenkin vähäisenä, ja yhdistyksen mahdollisuudet vaikuttaa säätyläisten ja talollisten hallitsemaan paikallispolitiikkaan olivat niukat.
As a result of the strike, the number of workers´ associations and their members multiplied in the cities and particularly in the countryside.
Työväenliikkeen jäsenmäärä ja joukkovoima kasvoivat tuolloin räjähdysmäisesti ja liike suuntautui eduskuntavaalikampanjointiin ja toimintaan kunnalliselimissä.
Shoemaker Lindholm, on the other hand, apparently regarded denunciations as just one extra form of opposing the local elite, not as an anti-national act.
Toisaalta suutari oli huonomaineinen käräjäpukari, joka ärsytti paitsi poliittisia vastustajia myös omia aatetovereita.
In the labour activists´ rhetoric, the organised worker was represented as civilised, stable and sober-minded, in brief, as respectable.
Urjalassa liike vetosi ennen muuta maataloustyöläisiin, palkollisiin ja käsityöläisten vähävaraisimpaan osaan sekä jossain määrin myös torppareihin.
Accession of the labour movement in local administration apparently had some moderating effects on the movement, as the labour activists had to be capable of peaceable dialogue and co-operation with the landowners and civil servants.
Sosiaalidemokraattisen puolueen organisaation yhdenmukaistuminen ja tarve varjella mainettaan johtivat aatteiltaan ja toimintatavoiltaan kiusallisten rönsyjen karsimiseen liikkeestä.vuoropuheluun pitäjän säätyläisten ja talollisten kanssa.
I apply this concept to the various forms of resistance and opposition expressed by the common people towards the dominant classes in rural Finland.
Hänen toimintansa välityksellä avautuu uudella tavalla se, millaisissa muodoissa maalaistyöväestön protesti vallanpitäjiä kohtaan ilmeni maalaisyhteisössä ja miten tämä protesti kanavoitui työväenliikkeeseen.
The general strike was linked to the revolutionary upheaval in the Russian empire and it caused a massive mobilisation of the working-class in Finland.
Tutkimus tuo näkyviin, että kenraalikuvernööri Bobrikovin käynnistämillä venäläistämistoimilla oli keskeinen rooli maaseudun työväestön omaehtoisen protestin mahdollistajana.
In traditional rural society, the culture of contestation usually remained hidden in folklore, or was manifested in various forms of everyday resistance, such as slander, pilfering, sabotage and foot-dragging in the workplace.
Vuoden 1899 helmikuun manifesti ja hallinnon aloittamat asevelvollisuuskutsunnat aktivoivat suomalaiset säätyläiset protestiin keisarihallintoa vastaan, mutta samalla ne avasivat tilattomalle väestölle väylän edistää omia tavoitteitaan esimerkiksi maanjakohuhujen ja virkavallalle lähetettyjen ilmiantojen välityksellä.
This resulted from his inability to participate in constructive dialogue with the upper class in local politics, but also from his difficulties in perceiving the labour movement as a modern national movement, which exceeded the boundaries of the local community.
Hänen värikkäät vaiheensa osoittavat, että jäsenistön kurittomuus aiheutti työväenliikkeelle jatkuvia ongelmia liikkeen pyrkiessä murtautumaan mukaan paikalliseen ja kansalliseen vallankäyttöön.
Around 1900, the socialist labour movement taking root in the Finnish countryside opened up new channels for this overt resistance.
Tämä tilattomien poliittinen aktivoituminen loi perustaa sosialismille, joka tarjosi poliittisesta vallankäytöstä suljetuille väestöryhmille uusia vastarinnan välineitä ja lupasi radikaaleja parannuksia työ- ja maanomistusolojen kaltaisiin yhteiskunnallisiin ongelmiin.
The research highlights the means of the labour movement in promoting its causes in rural Finland in the early 20th century.
Työväenliike juurtui Urjalaan vuodesta 1901 alkaen, samoihin aikoihin kuin muuallekin eteläisen Suomen maaseudulle.
Consequently, the Finnish Social Democratic Party became the strongest socialist party in Europe, and what is also worth noting, the party gathered most of its members from rural areas.
Poikkeuksellista oli myös se, että työväenliike sai Suomessa kannatuksensa pääosin maaseudulta, toisin kuin muualla Euroopassa.
R/Q192 genotype was also associated with coronary blood flow at rest.
R/Q192 genotyyppi vaikutti myös suonen seinämän jännitystilaan lepotilassa.
Subjects carrying the PON1 LL genotype had higher concentration of an in vivo oxidative stress marker and greater intima-media thickness in their carotid arteries than subjects carrying the M55 allele.
PON1:n LL genotyypin kantajilla oli virtsassaan enemmän hapettumista kuvaavaa tekijää verrattuna M55 alleelin kantajiin.
The gene of PON1 has two common coding region polymorphisms (M/L55 and R/Q192) that affect enzyme's activity and may modify the risk of coronary heart disease.
M/L55 ja R/Q192 polymorfismit osallistuvat PON1:n aktiivisuuden ja pitoisuuden säätelyyn verenkierrossa ja saattavat siten vaikuttaa rasvojen hapettumisherkkyyteen ja ateroskleroosin kehittymiseen.
Oxidative modification of low-density lipoprotein (LDL) particle in the artery wall is involved with the initiation of atherosclerosis.
Ateroskleroosin alkuvaiheessa rasvaa kulkeutuu low-density lipoprotein (LDL) partikkelin mukana valtimoiden sisäkerrokseen, rasvan pitoisuus seinämässä nousee ja osa siitä hapettuu.
High-density lipoprotein (HDL) retards the occumulation of lipid peroxides on LDL particles, which is partly related to HDL-bound enzyme, paraoxonase-1 (PON1).
Tämä johtuu osittain HDL:n kuljettamasta entsyymistä, paraoksonaasi-1:stä (PON1).
The impact of PON1 genotypes on atherosclerosis is, however, substantially related to smoking and may not be the same in all arteries.
PON1:n osuus ateroskleroosin kehittymisessä näyttää kuitenkin riippuvan paljolti siitä, mitkä ympäristötekijät, kuten tupakointi, kulloinkin vaikuttavat yhtäaikaa geneettisten tekijöiden kanssa.
In autopsy series, non-smoking subjects with the M55 allele had larger areas of fatty streaks in their arteries.
Ruumiinavausaineistoissa M55 alleelin kantajilla oli eniten varhaisia, harmittomia ateroskleroottisia muutoksia.
The increases in HDL cholesterol and apolipoprotein AI concentrations during pravastatin therapy were, however, greatest in men carrying the PON1 R192 allele.
R192 alleelin kantajat näyttivät kuitenkin erityisesti hyötyvän pravastatiinilääkityksestä, sillä heillä sekä ateroskleroosilta suojaava HDL-kolesteroli että HDL:ään kiinnittynyt apolipoproteiini AI kohosivat kaikkein eniten lääkityksen aikana.
The effects of PON1 genotypes on atherosclerosis are more clearly seen in the development of early fatty streak lesions, which could be due to differential abilities of PON1 isozymes to destroy oxidized LDL species.
Tulevaisuudessa PON1 genotyypin määritys saattaa osoittautua tärkeäksi ateroskleroosin ennaltaehkäisytoimien kohdistamisessa ja valinnassa, sillä PON1:n genotyyppi näytti muuntelevan hoitovastetta kolesterolia alentavan lääkityksen aikana.
There were, however, no differences in in vitro indices of LDL oxidation between genotypes.
PON1:n genotyyppi ei kuitenkaan vaikuttanut LDL partikkelin hapettumisherkkyyteen tai vasta-aineiden määrään hapettunutta LDL partikkelia vastaan verenkierrossa.