natgillin/translations-raw huggingface dataset:
They felt themselves as empowered to solve collegially future social ethical dilemmas in any teacher community when they immersed into the virtual simulation according to their professional identity.
Aineenopettajaharjoittelijat tunsivat voimautuneensa kollegiaalisesti ratkaisemaan tulevaisuuden yhteisöllisiä sosiaalieettisiä dilemmoja heittäytyessään verkkosimulaation leikkimaailmaan esittämänsä roolin habituksen mukaisesti.
The instrument of this process, a pedagogical innovation VIRESIMU, is a combination of simulation and virtual learning.
Verkkokeskusteluprosessin instrumentti VIRESIMU oli pedagoginen innovaatio, jossa yhdistettiin opettajayhteisön luontainen mikropoliittinen pelillisyys simulaatioksi.
The researcher wrote herself the teachers’ role cards for the participants.
Tutkija kirjoitti osallistujille simuloidut opettajaroolit.
Young subject teachers need support when they enter their teaching profession.
Kun uudet aineenopettajat astuvat vastavalmistuneina opettajina heille tuntemattomiin opettajanhuoneisiin, he tarvitsevat tukea.
The principal was the chairperson who moderated the meetings.
Rehtorina virtuaalimentori oli opettajien kokouskeskustelujen moderaattori.
It was the evaluation instrument of Community of Inquiry (CoI) model developed by Garrison et al.
Se perustui Community of Inquiry -verkkokeskustelumallin evaluaation mukaiseen 34 väittämän evaluaatioinstrumenttiin.
The current study shows that the designer-researcher of VIRESIMU was able to operationalize community of practice, collaborative community practice and social ethical reflection research in these mentored and simulated asynchronic virtual discussion context of subject teacher training.
Kysely osoittaa, että tutkija onnistui operationalisoimaan yhteisöllisyys-, verkkokeskustelu- ja simulaatiotutkimusten pohjalta aineenopettajakoulutuksen mentoroituihin ja simuloituihin verkkokeskusteluihin yhteistyöyhteisöllisen sosiaalieettisen yhteisön piirteitä.
Virtual simulated discussions consisted of different school dilemmas to confront the kinds of the typical everyday situations, to find professional solutions for these dilemmas on the realistic basis, to understand the atmosphere of the diverse teacher communities, and to combine relevant theory and practice.
Virtuaalisten keskusteluiden kohteet olivat luonteeltaan kouluyhteisön arjen keskeisiä ongelmatilanteita eli dilemmoja, joihin verkkosimulaatioon osallistuvat opiskelijat mentorinsa kanssa etsivät ammatillisesti kestäviä ja realistisia ratkaisuja ja samalla yrittivät ymmärtää opettajayhteisön ilmapiiriä.
Then the same problem and its solution were analysed by the participants without any simulation roles.
Jokaista dilemmakeskustelua seurasi jälkipuinti, jonka aikana tapausta ja sen ratkaisua analysoitiin aineenopettajina ilman simulaatiorooleja.
The main goal was to measure with its 34 scaled (1–7) statements, how the participants experienced their on-line VIRESIMU discussions as social presence, cognitive presence and teaching presence.
Sen avulla mitattiin, miten osallistujat kokevat verkkokeskustelun vuorovaikutusprosesseissa sosiaalisen läsnäolon, ammatillisen tiedonrakentelun läsnäolon ja mentoriuden läsnäolon.
The measured social ethical thinking statements were interpretations of the writer, mainly, from the ideas of the characteristics of social ethically mature teacher community as represented by Grossman et al.
Tutkijan itsensä kehittämien väittämien avulla mitattiin, miten eettisesti kypsä opettajayhteisö toteutui VIRESIMUssa.
More collegial discussions and professionally shared value clarification are needed among all the training school mentors.
Heidän tulee osata toimia toimia koulun muiden opettajien ja koulun henkilökunnan kanssa.
It is more than believable that it depends on their developing teacher identity created by the subject matter and its culture, which is interpreted and stressed for them by their mentors in question.
Tutkimus rohkaisee opettajankouluttajaa suunnittelemaan sekä toteuttamaan tutkivana ohjaajana alansa innovaatioita.
The study shows that the operationalization of the theories in concern was successful and the simulated virtual discussions were able to promote collaborative social ethical avwerness among student teachers.
Vuorovaikutusprosessien aikana virtuaalimentori pyrki vahvistamaan opettajien yhteisöllisyyden tunnetta.
An ancient letter by Clement of Alexandria (ca. 150–215 CE) to Theodore, in which two passages from the Longer Gospel of Mark (also known as the Secret Gospel of Mark) are quoted, has long been suspected of having been forged by Morton Smith (1915–1991), its putative discoverer.
Tässä väitöskirjassa tarkastellaan Klemens Aleksandrialaisen (n. 150-215 jaa.) kirjettä Theodorokselle, joka sisältää Salaisen Markuksen evankeliumin nimellä tunnettuja tekstikatkelmia.
The bulk of this dissertation consists of four different articles that each use different methodological approaches.
Väitöskirjan ytimen muodostavat neljä artikkelia, joissa tarkastellaan Klemensin kirjettä eri näkökulmista ja kuvataan myös yleisemmin historiallisten väärennösten paljastamiseen liittyviä sudenkuoppia.
While such an approach works reasonably well with relatively poor forgeries, more skilfully done counterfeits have tended to divide expert opinions, demanding protracted scholarly attention.
Historiantutkijat ovat joutuneet arvioimaan epäiltyjä väärennöksiä tapauskohtaisesti, ja taidokkaasti toteutetut väärennökset johtavatkin usein pitkään ja kiivaaseen keskusteluun.
The first, a discourse analysis on scholarly debate over the letter’s authenticity, illuminates the reasons behind its odd character and troubled history.
Ensimmäinen artikkeli kuvaa diskurssianalyysin keinoin väärennösväitteistä käytyä sananvaihtoa, jota leimaa puhuminen toisten tutkijoiden ohi ja yli.
Second, archival research unearths how data points have become corrupted through unintended additions in digital-image processing (a phenomenon labelled line screen distortion here).
Ne paljastavat, että digitaalinen kuvankäsittely on tahattomasti muokannut käsialan yksityiskohtia.
In response to these shortcomings, this dissertation argues that a key characteristic of inquiry in historically minded disciplines should be the ability to distinguish between knowledge-claims that are epistemically warranted—i.e., that can be asserted post hoc from the material reality they have become embedded in with reference to some sort of rigorous methodological framework—and knowledge-claims that are not.
Analyysin perusteella todetaan, että aiemmin tutkijat ovat saattaneet langeta kehittelemään villejä väärennösteorioita erilaisten kuviteltujen vihjeiden ja salakirjoitusten pohjalta.
A topical case study—a first step on the road to creating a rigorous standard for constrained criteria in determining counterfeits—is the alternative narrative of an imagined creation of Clement’s Letter to Theodore by Smith around the time of its reported discovery (1958).
Neljäs artikkeli tarkastelee ja problematisoi tutkijoiden tapaa perustella väärennösväitteitä luomalla kuvitteellisia tarinoita, joilla selitetään väärennöksien yksityiskohtien syntymistä.
Finally, a study of the conceptual distinctions and framing of historical explanations in contemporary forgery discourse reveals the power of the methodologic approach of WWFD (What Would a Forger Do?
Yhteenvetoluvussa analysoidaan mystifikaatiolle (kirjallinen genre) tyypillistä tapaa piilottaa "kätkettyjä tekijyyden indikaattoreita" väärennöksiin.
The solution to the poor argumentation that has characterized the scholarly study of forgeries is suggested to be an exercise in demarcation: to decide (in the abstract) which features should be acceptable as evidence either for or against the ascription of the status of forgery to an historical artefact.
Vertailuaineisto osoittaa, ettei Klemensin kirjeen käsiala sisällä "väärentäjän vapinaa" tai muita yleisiä väärennöksen tuntomerkkejä.
As there has not been a widespread scholarly consensus on a constrained set of criteria for detecting forgeries, a pragmatic maximum for such dissimilarities—as there are potentially an infinite numbers of differences that can be enumerated between any two artefacts—has been impossible to set.
Jotta vältytään tämänkaltaiselta "kryptoanalyyttiseltä hyperaktiivisuudelta," tarvitaan "kätkettyjen tekijyyden indikaattoreiden" käytölle kriteerejä.
In strigolactone perception the F-box protein MAX2 functions together with the strigolactone receptor, D14 protein.
Strigolaktonin biosynteesissä toimivat mm. MAX3 ja MAX4-proteiinit sekä strigolaktonin signaloinnissa F-box-proteiini MAX2 ja strigolaktonireseptori D14.
Phytohormones affect all the developmental stages of plant from germination to flowering but also plant responses to biotic (e.g. pathogens) and abiotic stresses (e.g. drought and cold) and furthermore, acclimation to environmental changes.
Kasvit altistuvat ympäristössään niin abioottisille (mm. kylmyys, kuivuus) kuin bioottisillekin (mm. bakteerit, sienet) stressitekijöille, joihin vasteena kasveissa aktivoituu molekyylitason signalointimekanismeja, jotka mahdollistavat kasvien selviytymisen muuttuvissa ympäristöolosuhteissa.
Interestingly, it was concluded that MAX2 acts in a parallel signal pathway to the well characterized guard cell ABA signalling pathway, which was discovered by crossing max2 with the well-known guard cells affecting mutants (ABA biosynthesis mutant aba2, guard cell ABA signalling mutant ost1, and ghr1 required to regulate ion channel activity).
Ilmarakosignaloinnin tutkimuksessa MAX2-proteiinin havaittiin vaikuttavan signalointiin toistaiseksi tuntemattomalla mekanismilla, joka on rinnakkainen hyvin tunnetun abskissihapon signalointireitin kanssa.
In this thesis first MAX2 and later also all the other strigolactone-related proteins were discovered to have a role in susceptibility to pathogens.
Lisäksi MAX2-proteiinilla havaittiin olevan erityinen rooli verrattuna muihin strigolaktonin synteesissä/signaloinnissa vaikuttaviin proteiineihin.
This thesis concentrates mainly on effects of two phytohormones; auxin and the rather newly discovered class of phytohormones, strigolactones.
Väitöskirja keskittyy kasvihormonien, erityisesti strigolaktonin ja auksiinin, merkitykseen ilmarakojen säätelyssä sekä kasvien selviämisessä patogeeni-infektioista.
However, MAX2 was found to have an exceptional role compared to the other strigolactone-related proteins; only max2 plants have higher stomatal conductance than the wild-type plants and only max2 was found to contribute to sensitivity to oxidative stress.
Mikäli kasvissa on toimimaton MAX2-proteiini, niin kasvin ilmaraot olivat enemmän auki, eikä kasvi kyennyt sulkemaan ilmarakoja normaalisti vasteena bakteeri-infektioon.
Auxin is historically known for its role in plant growth and development, but it also affects stress and defence responses by interacting with other hormones; auxin and the most important hormone in bacterial pathogen responses, salicylic acid, act in a mutually antagonistic manner and many pathogenic micro-organisms produce auxin within their interactions with plants.
Väitöskirjatutkimuksessa strigolaktonilla selvisi olevan keskeinen rooli patogeeni-infektioissa: mikäli kasvissa on strigolaktonin synteesissä tai signaloinnissa vaikuttava toimimattomaksi tehty proteiini, niin kasvit ovat herkempiä patogeeneille kuin sellaiset kasvit, joissa on vastaava normaalisti toimiva proteiini.
Stomata furthermore provide an entrance for pathogens but also for example air pollutants, like tropospheric ozone that causes oxidative stress in plants, employing stomata to enter the plant.
Auksiini on kasvien kasvuun ja mm. sivuhaaroittumiseen vaikuttava kasvihormoni, jonka on havaittu vaikuttavan myös patogeeni-infektiossa.
Thus, both strigolactones and auxin affect lateral branching in plants – auxin by classical polarity of auxin transport and strigolactones via affecting auxin.
Strigolaktoni on melko hiljattain löydetty kasvihormoni, joka vaikuttaa auksiinin kuljetusta heikentämällä kasvien sivuhaaroittumiseen, mutta myös vanhenemisreaktioihin ja kuivastressiin sopeutumiseen.
Stomata allow gas-exchange between air and leaf, thus optimizing between CO2 intake i.e. effectiveness of photosynthesis, and the inevitable evaporation of water through the open stomata.
Kasvi voi vaikuttaa haihtumisen määrään sulkemalla ilmaraot vasteena kuivuuteen ja moniin kasvihormoneihin.
The forest floor accounted only a few per cent of the total forest stand fluxes of monoterpenes in summer, while in spring and autumn it could be up to 90%.
Metsänpohjan monoterpeenipäästöjen merkitys koko ekosysteemin monoterpeenituotossa oli kesällä muutamia prosenttiyksikköjä, mutta kasvoi keväällä ja syksyllä merkittäväksi saavuttaen maksimissaan 90%-osuuden koko ekosysteemin päästöistä.
Forest floor VOC fluxes varied strongly depending on climate and tree species.
Metsänpohjan vapauttamien haihtuvien orgaanisten yhdisteiden päästöt vaihtelivat riippuen ilmastosta ja vallitsevasta puulajista.
Monoterpenes and oxygenated VOCs originated from fresh litter, microbial activity, and ground vegetation VOC biosynthesis.
Monoterpeenien ja hapettuneiden haihtuvien orgaanisten yhdisteiden pääasiallisia lähteitä olivat tuore karike, mikrobieliöstön aktiivisuus, sekä metsänpohjan aluskasvillisuus.
The forest floor VOC exchange was stable between years, while fluxes had clear seasonal dynamic.
Metsänpohjan vapauttamien päästöjen vuodenaikasivaihtelu oli merkittävää, mutta samaan aikaan vuosittainen vaihtelu oli pientä.
Emissions of biogenic volatile organic compounds (BVOCs) cool down the global climate via their impacts on aerosol and cloud formation.
Biogeenisten haihtuvien orgaanisten yhdisteiden päästöt kykenevät hidastamaan ilmaston lämpenemistä lisäämällä pilvien tiivistymisytiminä toimivien ilmakehän pienhiukkasten muodostumista.
Forest floor VOC exchange was determined using a steady-state flow-through chamber technique coupled with mass spectrometry in the boreal and hemiboreal climates.
Metsänpohjan haihtuvien orgaanisten yhdisteiden päästöt määritettiin tasapainotilassa olevalla läpivirtauskammiomittaustekniikalla ja massaspektrometrisillä analyysimenetelmillä pohjoisella ja eteläisellä havumetsävyöhykkeellä.
The aim of this study was to analyse the magnitude and variability of forest floor VOC fluxes, to determine the role of the boreal forest floor in the forest stand BVOC exchange and to estimate plant ecophysiological and microbiological processes, which drive forest floor VOC exchange.
Tutkimuksen tavoite oli määrittää metsänpohjan vapauttamien haihtuvien orgaanisten yhdisteiden päästöt, biologiset prosessit, jotka tuottavat näitä yhdisteitä aluskasvillisuudessa ja maaperässä sekä metsänpohjan merkitys koko ekosysteemin vapauttamien haihtuvien orgaanisten yhdisteiden tuotossa.
Atmospheric chemistry may be strongly affected by soils during periods when plant-related BVOC biosynthesis and fluxes are low.
Maaperällä on merkittävä rooli ilmakemiassa keväällä ja syksyllä, kun kasvillisuuden vapauttamien biogeenisten haihtuvien orgaanisten yhdisteiden päästöt ovat matalat.
In the future, we need continuous and simultaneous VOC exchange measurements from forest floors and forest stands in various ecosystems and climate zones.
Metsänpohjan rooli koko ekosysteemin vapauttamiin haihtuvien orgaanisten yhdisteiden päästöihin pitäisi määrittää jatkuvien mittausten avulla erilaisissa ekosysteemeissä ja ilmastovyöhykkeissä.
The global budget for soil VOC emissions should also be defined based on existing studies.
Olemassa olevien tutkimuksen avulla olisi myös tärkeää arvioida maaperän vapauttamien haihtuvien orgaanisten yhdisteiden päästöt globaalissa mittakaavassa.
Climate change will likely have a major impact on BVOC fluxes from the biosphere, including soils, due to temperature-driven plant biosynthesis of volatile organic compounds (VOCs), compound volatility and microbial activity.
Ilmaston lämpeneminen todennäköisesti lisää kasvillisuuden ja maaperän vapauttamien haihtuvien orgaanisten yhdisteiden päästöjä, koska kasvien ja mikrobieliöstön kyky tuottaa ja vapauttaa näitä yhdisteitä on riippuvainen lämpötilasta.
We revealed that the boreal forest floor contributes significantly to forest stand fluxes, but its importance varies between seasons.
Tutkimuksen tulokset osoittavat, että metsänpohjan rooli koko metsäekosysteemin vapauttamien haihtuvien orgaanisten yhdisteiden päästöissä on merkittävä ja vuodenajasta riippuvainen.
Air inside soil layers was found to contain diverse compounds.
Metsämaan huokosten sisältämät haihtuvien orgaanisten yhdisteiden pitoisuudet olivat myös merkittävät.
The theoretical background of the study is in Interactional Linguistics and the method used was Conversation Analysis.
Tutkimusmetodina ja teoreettisena lähtökohtana on etnometodologinen keskustelunanalyysi ja vuorovaikutuslingvistiikka ja aineistona aitojen vuorovaikutustilanteiden ääni- ja videotallenteita.
The "no"-prefaced indirect response is reserved for situations where there is a need to negotiate the matter that the question has brought up before possibly reaching a jointly constructed decision.
"No"-alkuisella epäsuoralla vastauksella, joka ei varsinaisesti anna vastausta kysymykseen, vastaaja voi osoittaa, että kysymys toi esiin ongelman, joka on tilanteessa ratkaistava.
In these contexts, the clausal "no"-prefaced answer aligns with the project of the question, whereas the "no"-prefaced minimal answer shows disalignment with the project.
– no mä oon kotona), vastaaja osoittaa ottavansa käsittelyyn projektin, kun taas "no"-alkuisella minimivastauksella (missä oot?
The study begins with a comprehensive overview of the sequential positions of the particle "no", showing that it is used equally often in responsive turns and in transitions that guide or correct the on-going project.
Yleisyys on jo yksi merkki siitä, että "no"-alkuisuudella on tärkeä tehtävä vastauksen muovaajana ja sen osoittajana, miten kysymys on tulkittu.
The "no"-prefacing of a response to questions shows the relevance of the response to the project in tandem with the form of the response, which can be minimal, clausal or indirect.
Kysymysten vastauksissa "no"-alkuisuus osoittaa, että vastaaja on tunnistanut, että kysymyksen taustalla on jokin laajempi projekti, laajempi tarkoitus, jonka vuoksi kysyjä on esittänyt kysymyksensä, ja "no" tuo sen esiin.
This study investigates the use of the Finnish particle "no", its meaning and use in conversation, especially in answers to questions.
Tässä tutkimuksessa tarkastellaan "no"-partikkelia sen erilaisissa käyttöyhteyksissä (esimerkiksi vastaukset, kannanotot, siirtymät) ja rakennetaan toiminnoittain jäsennelty kuvaus siitä, millaisen lisän partikkeli kussakin toimintotyypissä tuo vuoroon.
In both of these positions, the particle "no" implies that the turn or turn constructional unit (TCU) it is prefacing is relevant for the larger project that the turn is part of, and it either aligns or disaligns with that project.
Siirtymissä "no" osoittaa, että alkava vuoro tai lausuma on järkevä ja johdonmukainen osa jotakin meneillään olevaa kokonaisuutta.
The second goal was to investigate a specific action, answers to questions, to see what "no"-prefaced answers do when compared to non-prefaced answers, and what that reveals about the answering system of the Finnish language.
Tutkimus lisääkin tietoa myös laajemmin ja auttaa hahmottamaan tarkemmin jo aiemmin tutkittuja suomenkielisten vastausten piirteitä.
The two direct responses, minimal and clausal, occur in answers to specifying questions and in answers to telling questions.
Puheenvuoroa ja lausumaa aloittava "no"-partikkeli esiintyy erilaisissa siirtymissä: vuoronsisäisissä siirtymissä, kuten keskellä kertomusta, keskustelunsisäisissä siirtymissä, kuten puhelinkeskustelujen aloitusrutiineissa sekä vastausvuoroissa, kuten vastauksissa kysymyksiin.
When responding to a telling question, the "no"-prefaced clausal answer is the predominant way of answering when the topic is offered as new.
Lähemmän käsittelyn kohteena ovat vastaukset kysymyksiin, sillä "no"-partikkeli on tässä asemassa erityisen yleinen.
Some face-to-face conversations were also analyzed.
Erimuotoiset vastauksen käyttäytyvät eri tavoin.
First, to show what the use of the particle "no" accomplishes in interaction.
Tutkimus osoittaa, että "no" ei ole tyhjä "pikkusana" vaan tärkeä vuorovaikutusta jäsentävä keino.
We studied the clinical outcomes in 218 adult JIA patients, with health service-related costs available for 119 adult patients with JIA, 213 with PsA, 1086 with RA, and 277 with AxSpA.
Toisessa osatyössä tarkastelimme 119 aikuista lastenreumaa, 213 nivelpsoriaasia, 1086 nivelreumaa ja 277 selkärankareumaa sairastavaa potilasta.
During the past couple of decades, active treatment strategies and pharmacological advancements have altered their cost structures, with scarce data existing on modern cohorts.
Viimeisten vuosikymmenten aikana tapahtuneet kehitysaskeleet hoitoperiaatteissa ja lääkehoidossa ovat parantaneet sairausennustetta mutta samalla lisänneet lääkehoidon kustannuksia.
This study supports the existing evidence that active treatment of rheumatic diseases has entailed good outcomes and low healthcare resource utilization for the majority.
Tutkimuksessa havaittiin, että terveyspalvelujen kustannustaakka oli tutkituissa reumasairauksissa varsin samankaltainen ja suurimmalla osalla potilaista terveyspalvelujen käyttöön liittyvät kustannukset ovat matalat.
Rheumatoid arthritis (RA), psoriatic arthritis (PsA), juvenile idiopathic arthritis (JIA) and axial spondyloarthritis (AxSpA; including ankylosing spondylitis) are inflammatory rheumatic diseases contributing to a substantial burden on both the patient and society.
Nivelreuma, nivelpsoriaasi, lastenreuma ja selkärankareuma lukeutuvat tulehduksellisiin reumasairauksiin, jotka voivat aiheuttaa merkittävää haittaa potilaiden terveydelle ja elämänlaadulle.
For all diseases, comorbidities accounted for two thirds of the total costs.
Kaksi kolmasosaa terveyspalvelujen käytöstä johtui liitännäissairauksista ja etenkin suurkäyttäjillä liitännäissairauksista johtuva kustannustaakka oli merkittävä.
However, a tenth was recognizable as high healthcare utilizers (for JIA, 15%).
Heidän keskimääräiset palveluidenkäyttökustannuksensa olivat varsin samanlaiset ja noin yksi kymmenestä potilaasta tunnistettiin terveyspalvelujen suurkäyttäjäksi.
The majority of patients are doing overall well both in terms of patient-reported outcomes and health service-related costs, reflecting the effects of modern anti-rheumatic treatment.
Pieni osa potilaista käyttää suurimman osan reumapotilaiden terveydenhuollon kokonaiskustannuksista.
Particularly chronic pain, fatigue, and disability seem to be important areas needing attention in treatment of rheumatic diseases.
Tulehduksen rauhoittamisen lisäksi näiden potilaiden kohdalla tulee kiinnittää huomiota etenkin kivunhallintaan.
Particularly pain, fatigue and disability, but also comorbidity and disease activity emerged as key factors affecting healthcare resource utilization.
Liitännäissairauksien lisäksi terveyspalvelujen käyttöön vaikuttivat kipu ja alentunut toimintakyky.
Particularly for JIA in adulthood, the cost outcomes and clinical outcomes remain poorly documented.
Selkärankareumaa ja lastenreumaa sairastavat olivat keskimäärin selvästi nuorempia kuin nivelreuma- ja nivelpsoriaasipotilaat ja heidän elinaikainen kustannuskertymänsä voidaan siten olettaa suuremmaksi.
We linked two population-based databases: a longitudinal clinical dataset with high diagnostic validity from the Jyväskylä Central Hospital rheumatology unit, and administrative data covering all public healthcare in the area.
Kolmannessa osatyössä havaittiin ryhmittelyanalyysin keinoin keskeisimmäksi hoidon kehittämistarpeeksi krooninen kipu: noin kolmasosa nivelreumapotilaista koki kroonista kipua ilman merkittävää tulehdusaktiivisuutta.
The interviews were done in 2018.
Haastattelut toteutettiin vuoden 2018 aikana.
At the time, the children were aged between 6;2–10;0 years.
Tutkimushetkellä lapset olivat 6;2–10;0-vuotiaita.