natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The level of cytoplasmic FGF13 was associated with the PCa biochemical recurrence (BCR), demonstrated by increasing serum PSA value, and was able to act as an independent prognostic biomarker for PCa patients after RP.
Erityisesti korkea sytoplasminen FGF13-taso liittyi prostatasyövän uusiutumisriskiin (biochemical recurrence, BCR), joka todettiin seerumin kohonnneen PSA-tason perusteella, ja se toimi RP:n jälkeen itsenäisenä syövän uusiutumista ennustavana prognostisena markkerina.
Radical prostatectomy (RP) is an effective therapy for most PCa patients with localized or locally invaded tumors but in some cases the cancer recurs after RP. PCa is a heterogeneous disease, which is regulated by many factors, such as androgen receptor (AR), estrogen receptors and  (ER and ER), fibroblast growth factors (FGFs) and their receptors (FGFRs).
Prostatasyöpä on heterogeeninen kasvain, jonka syntyä ja etenemistä säätelevät monet tekijät, kuten androgeenireseptori, estrogeenireseptorit  ja  (ER ja ER) ja fibroblastikasvutekijät (FGF) sekä niiden reseptorit (FGFR).
Analysis of the TMAs showed increased expression of FGF13 in PCa.
Kliinisten monikudos-leikkeitten analysoiminen osoitti, että FGF13 on lisääntynyt prostatasyövässä.
Cytoplasmic and nuclear FGFRL1 was associated with high Gleason score and Ki67 level whereas the opposite was true for the cell membrane FGFRL1.
FGFRL1 oli myös lisääntynyt prostatasyövässä, missä sytoplasminen ja tumaan sijoittunut FGFRL1 korreloivat korkeaan Gleason-luokkaan ja proliferaatioaktiivisuuteen (Ki67-antigeenin värjäytyminen), kun taas solukalvolle sijoittuvan FGFRL1:n määrän suhteen tilanne oli päinvastainen.
Role of fibroblast growth factors and their receptors in prostate cancer
Fibroblastikasvutekijöitten ja niitten reseptorien osuus eturauhasen syövän kasvunsäätelyssä Prostatasyöpä on yleisin miesten pahanlaatuinen sairaus kehittyneissä maissa.
Transgenic mouse models were used to investigate the ability of inactivated ERβ to facilitate FGF8-induced prostate tumorigenesis.
Työssä tutkittiin geenimuunneltujen hiirimallien avulla, pystyykö ERβ, jonka on esitetty toimivan tuumorisuppressorina, suojaamaan prostataa FGF8:n indusoimalta syövältä.
The results show that deficiency of ERβ, which had been expected to have tumor suppressing capacity, seemed to influence epithelial differentiation but did not affect FGF8-induced prostate tumorigenesis.
Tulokset osoittavat, että ERβ näyttää säätelevän prostataepiteelin erilaistumista mutta sen inaktivoituminen poistogeenisessä, FGF8:aa ilmentävässä hiirimallissa ei lisännyt tai jouduttanut tuumoreitten muodostumista, kuten oli hypotetisoitu kirjallisuudessa esitetyn ER:n tuumorisuppressoriaktiivisuuden perusteella.
Human PCa tissue microarrays (TMAs) were used to study the expression pattern of FGF13 and FGFRL1 in PCa and the results were correlated to corresponding patient data.
FGF13:n ja FGFRL1:n ilmentymistä kliinisissä prostatasyöpänäytteissä tutkittiin monikudosleikkeitten avulla ja tuloksia verrattiin vastaaviin potilastietoihin.
Silencing of FGFRL1 in PC-3M cells led to a strongly decreased growth rate of these cells as xenografts in nude mice and the experiments with PCa cell lines showed that FGFRL1 is able to modulate the FGF2- and FGF8-induced signaling pathways.
Prostatasyöpäsoluilla tehdyt in vitro -kokeet osoittivat, että FGFRL1 pystyy säätelemään FGF2- ja FGF8-välitteisiä signalointireittejä ja RNA-sekvensointikokeitten perusteella tunnistettujen kohdegeenien ilmentymistä.
In summary, these studies provide new data on the FGF/FGFR signaling pathways in normal and malignant prostate and suggest a potential role for FGF13 and FGFRL1 as novel prognostic markers for PCa patients.
Yhteenvetona voi todeta tämän tutkimuksen tuottaneen uutta tietoa FGF/FGFR-reitin merkityksestä prostatasyövän kasvussa ja etenemisessä.
The next generation sequencing (NGS) experiments with FGFRL1-silenced PC-3M cells revealed candidates for FGFRL1 target genes.
FGFRL1:n inaktivoituminen PC-3M–prostatasyöpäsoluissa johti voimakkaasti estyneeseen tuumorikasvuun atyymisissä hiirissä.
The results of this study were compared to the previous studies.
Tämän työn tuloksia verrattiin aikaisempien tutkimuksien tuloksiin.
Automated regression tests verify that changes in the software do not introduce new errors into previously tested components.
Automatisoidut regressiotestit varmistavat, että muutokset ohjelmistossa eivät tuo uusia virheitä aiemmin testattuihin komponentteihin.
Additionally, three other reasons caused flakiness.
Lisäksi löytyi kolme muuta epädeterministisyyden aiheuttajaa.
One challenge with automated tests is that they can be flaky, which means that the same test can pass and fail on different test runs even though the tested code has not changed.
Yksi automatisoitujen testien kanssa ilmenevä haaste on testien epädeterministisyys, mikä tarkoittaa, että sama testi voi saada eri tuloksen eri testiajoilla, vaikka testattu koodi ei ole muuttunut.
The research questions in this study are: What problems flaky tests cause?
Työn tutkimuskysymykset ovat: Mitä ongelmia epädeterministiset testit aiheuttavat?
The main conclusion of this work is that test flakiness is a big problem in end-to-end testing, it makes testing more complicated and increases costs.
Tämän työn johtopäätös on, että testien epädeterministisyys on iso ongelma päästä päähän testauksessa, se tekee testauksesta monimutkaisempaa ja lisää kuluja.
At the end of the study, the fixing strategies were validated by running all tests 50 times in different modes.
Työn lopussa korjaukset validoitiin ajamalla kaikki testit erilaisissa moodeissa.
In addition, flakiness can be related to the testing tool or be caused by external reasons, such as remote services.
Epädeterministisyys voi liittyä myös testaustyökalun toimintaan tai ulkoisiin tekijöihin, kuten kolmansien osapuolien palveluihin.
And how to fix flaky test cases?
Ja kuinka epädeterministisiä testejä voidaan korjata?
In the second phase, end-to-end tests were implemented for a web application with Cypress testing tool.
Työn toisessa osassa web-sovellukselle toteutettiin päästä päähän testejä käyttäen Cypress testaustyökalua.
Developers rely on the results of these tests to decide whether the code changes are ready to be submitted or the system is ready for deployment.
Ohjelmistokehittäjät luottavat regressiotestien tuloksiin päättääkseen, voidaanko koodimuutokset viedä eteenpäin tai onko ohjelmisto valmiina käyttöönottoon.
Flakiness issue was first examined by researching previous studies.
Aihetta tarkasteltiin ensin käymällä läpi aikaisempia tutkielmia aiheesta.
The goal of this thesis is to study the flakiness issue in web application end-to-end testing.
Tämän työn tavoite on tutkia testien epädeterministisyyden ongelmaa web-sovelluksen päästä päähän testauksessa.
The root cause of flakiness is usually found from the test case, but flakiness can also be caused by the code of the application under test.
Epädeterministisyyden syy löytyy yleensä testin koodista, mutta myös testattavan ohjelmiston koodi voi olla epädeterministisyyden aiheuttaja.
6 out of 14 issues that were described in the previous studies, also caused flakiness in this study.
Aikaisemmista tutkimuksista löytyi 14 syytä testien epädeterministisyydelle ja tässä työssä niistä esiintyi kuusi.
What are the main reasons for test flakiness?
Mitkä syyt aiheuttavat epädeterministisyyttä?
Different reasons that caused flakiness in the test cases, and their fixing strategies, are discussed in this thesis.
Työssä käydään läpi erilaisia syitä, jotka aiheuttivat epädeterministisyyttä testeissä, ja niiden korjausvaihtoehtoja.
They formed in complex depositional conditions during the deglaciation of the Scandinavian ice sheet ca. 10 000 years ago.
Ne syntyivät monimutkaisissa kerrostumisoloissa Skandinavian jäätikön sulamisvaiheen aikana noin 10 000 vuotta sitten.
Interlobate eskers are the largest esker landforms in Finland.
Saumaharjut ovat Suomen suurimpia harjumuodostumia.
In addition, its depositional characteristics revealed changes in the ice dynamics as well as in the meltwater flow patterns.
Lisäksi sen kerrostumisominaisuudet paljastivat muutoksia jäätikködynamiikassa sekä sulamisvesien virtauskuvioissa.
The reliable locating of these elements influencing the groundwater flow is essential in terms of groundwater utilization.
Näiden pohjaveden virtauksen kannalta keskeisten rakenteiden luotettava paikantaminen on keskeistä pohjaveden hyödyntämisen kannalta.
Researching thick interlobate esker deposits down to the bedrock level has not succeeded so far because the depth penetration of the available geophysical methods in Finland has not been adequate.
Saumaharjujen jopa 100 metriä paksujen kerrostumien sisäisten rakenteiden tutkiminen kalliopintaan saakka ei ole onnistunut tähän mennessä, koska Suomessa saatavilla olevien soveltuvien geofysikaalisten menetelmien (maatutkan) syvyysulottuvuus ei ole siihen riittänyt.
In addition to protective legal procedures, thorough research and understanding of esker characteristics and groundwater conditions is vital for the sustainable use of eskers.
Lainsäädännöllisten toimien lisäksi harjujen ominaisuuksien ja pohjavesiolosuhteiden perusteellinen tutkimus ja ymmärrys ovat elintärkeitä harjujen kestävälle käytölle.
Their deposits can be 100 m thick, and they consist of high variety of sedimentary structures in large-scale depositional units.
Niiden kerrostumat voivat olla 100 m paksuja, ja ne muodostuvat suuren mittakaavan kerrostumisyksiköistä ja niiden lukuisista erilaisista kerrostumisrakenteista.
In addition, knowledge on bedrock level and the variations in bedrock topography are needed to obtain the correct thickness of the esker deposits.
Lisäksi tarvitaan tietoa kalliopinnan tasosta ja vaihteluista kallionpinnan topografiassa, jotta harjukerrostumille saadaan oikea paksuus.
The significance of these large landforms to society is great as they host significant groundwater resources and sand and gravel deposits.
Näiden maaperämuodostumien merkitys yhteiskunnalle on huomattava niiden sisältämien pohjavesiresurssien sekä hiekka ja soravarojen vuoksi.
The combined use of the sedimentological approach and geophysical methods (ground penetrating radar and high-resolution seismic reflection) is recommended for the comprehensive understanding of thick and complex interlobate esker deposits and in the future potentially for large ice-marginal landforms like the Salpausselkäs.
Sedimentologisen lähestymistavan ja geofysikaalisten menetelmien (maatutka ja tarkan resoluution heijastusseismiikka) yhteiskäyttöä suositellaan, jotta saavutetaan kokonaisvaltainen ymmärrys monimutkaisista saumaharjukerrostumista ja mahdollisesti tulevaisuudessa suurista reunamuodostumista, kuten Salpausselistä
In the case of this esker, the interlobate environment was altered by the readvance of the neighboring ice lobe, and therefore this esker is not purely an interlobate esker.
Jääkielekkeiden välinen saumaympäristö oli muuttunut toisen jääkielekkeen uudelleenetenemisen myötä, ja siksi tämä harju ei ole puhtaasti saumaharju.
The detailed sedimentological characterization of the Lohtaja-Kivijärvi esker revealed a new type of esker formed between two ice lobes, an ice-lobe margin esker.
Lohtaja-Kivijärvi-harjun yksityiskohtainen sedimentologinen luonnehdinta paljasti uuden tyyppisen, kahden jääkielekkeen välissä syntyneen harjun, jääloobin reunan harjun.
The results show the applicability of the landstreamer-based high-resolution seismic reflection method in the characterization of the interlobate esker architectural elements and bedrock level and topography variation.
Tulokset osoittavat landstreameriin perustuvan tarkan resoluution heijastusseismisen menetelmän soveltuvuuden saumaharjujen arkkitehtuuristen elementtien sekä kallioperän tason ja topografian vaihtelun tarkasteluun.
The results of the first landstreamer-based high resolution seismic reflection pilot surveys in Finland on complex and thick interlobate esker deposits are represented.
Tämä väitöskirjatyö esittelee Suomen ensimmäisen landstreamer-perusteisen tarkan resoluution heijastusseismisen pilottiluotauksen tulokset monimutkaisilta ja paksuilta saumaharjukerrostumilta.
This esker challenges the assumption of thick and extensive eskers being formed between two ice lobes due to its modest extent and thickness.
Tämä harju haastaa pienen laajuutensa ja paksuutensa takia oletuksen siitä, että kahden jääkielekkeen väliin syntyvät harjut ovat paksuja ja laajoja.
The combination of these two methods allows the characterization of large-scale architectural esker elements such as the coarse-grained esker core, overlapping esker fans and deformation structures (MUKHs) which form the basic hydrogeological units of the eskers.
Tämä voidaan saavuttaa harjujen suurten mittakaavan arkkitehtuuristen elementtien, kuten karkean harjuytimen, päällekkäisten harjuviuhkojen ja deformaatiorakenteiden (piilosupparakenteet), luonnehtimisella.
Possibly for this reason, the indices were found to be particularly prone to changes.
Luultavasti tästä johtuu, että hakemistot olivat aineistossa erityisen alttiita muutoksille.
The study shows that pre-modern book producers had an understanding of paratextuality as a phenomenon related to but separate from textuality.
Tutkimus osoittaa, että varhaisilla tekstintuottajilla oli käsitys paratekstuaalisuudesta tekstiin liittyvänä mutta siitä erillisenä ilmiönä.
The material for the study comprises fifteen manuscript copies and three early printed editions of John Trevisa’s Middle English translation (1387) of Ranulph Higden’s Polychronicon.
Tutkimuksessa käytetty aineisto koostuu John Trevisan latinasta keskienglanniksi kääntämän Polychronicon-maailmanhistorian (1387) käsikirjoituskopioista, yhteensä viisitoista käsikirjoitusta, ja kolmesta varhaisesta painetusta laitoksesta.
The producers’ interpretations of the structure of the text, and the relationships between text and paratext, are visible in the visual and textual presentation.
Tuottajien omat tulkinnat tekstin rakenteesta sekä tekstin ja paratekstin suhteista tulevat esiin visuaalisissa ja tekstiä jäsentävissä elementeissä.
The aim of the study is to critically evaluate the paratext framework in the context of handwritten and printed English texts from the late medieval and early modern periods, and to further develop the theoretical and methodological applications of the paratext framework to this material.
Tutkimuksen tavoitteena on tarkastella kriittisesti paratekstiviitekehyksen soveltuvuutta käsikirjoitusten ja kirjapainon varhaisvaiheiden aikakaudella tuotettuun englanninkieliseen aineistoon sekä kehittää viitekehyksen teoreettisia ja metodologisia sovelluksia tässä aineistossa.
The analyses focus on four major paratextual devices: prefatory and end matter, indices, marginal annotation, and elements of page layout, which includes text-organising devices as well as decoration and illustration.
Analyysi keskittyy erityisesti neljään paratekstityyppiin: alku- ja loppusanat, hakemistot, reunahuomautukset sekä sivun asettelun piirteet, joihin sisältyvät tekstin jäsentäminen sekä koristelu ja kuvitus.
Various paratextual elements demonstrate how scribes, printers and other producers of the new copies balanced between producing the abstract text of the work accurately and improving the usability or desirability of the physical copy.
Eri paratekstielementit osoittavat, miten kopioitsijat, painajat ja muut kirjatuottajat pyrkivät toisaalta toisintamaan teoksen tekstin tarkasti, toisaalta parantamaan fyysisen kirjan käytettävyyttä tai houkuttelevuutta.
By comparing the paratextual matter across the different material manifestations of the work, the study explores how authors and book producers conceptualised paratextuality and attempted to guide the readers.
Vertailemalla paratekstin piirteitä yhden teoksen eri materiaalisissa ilmentymissä tutkimus selvittää, miten teoksen tekijät ja kirjatuottajat käsittivät paratekstuaalisuuden ja hyödynsivät sitä lukijoita ohjatessaan.
In addition to the theory of paratext, this dissertation contributes to the wider study of the materiality of text and our understanding of late medieval and early modern authorship.
Paratekstiteorian lisäksi tutkimus tarjoaa uutta tietoa materiaalisesta tekstistä sekä tekijyydestä myöhäiskeskiajalla ja varhaismodernilla ajalla.
The approach taken in this study is philological and informed by textual scholarship; palaeographical and codicological methods are also used in the analyses.
Aineiston analysoinnissa käytetään myös paleografisia ja kodikologisia menetelmiä.
The term collectively refers to the various textual and visual elements which surround the main text in a book, and guide its use and reception.
Parateksti viittaa kaikkiin kirjassa varsinaista tekstiä ympäröiviin tekstuaalisiin ja visuaalisiin elementteihin, jotka ohjaavat lukijan tulkintaa ja kirjan käyttöä.
This study investigates the verbal and visual presentation of text across manuscript and print media through the concept of paratext.
Väitöstutkimuksessa tarkastellaan paratekstikäsitteen avulla tekstin sanallisen ja visuaalisen esittämisen keinoja käsikirjoituksissa ja varhaisissa painetuissa kirjoissa.
Accretion can also be a radiatively efficient process.
Massan kertyminen voi myös olla säteilyllisesti tehokas prosessi.
Physics of accretion discs is diverse, but the basic equations, equations of magnetohydrodynamics, remain the same.
Kertymäkiekkojen fysiikka on monipuolista, mutta perusyhtälöt eli magnetohydrodynamiikan yhtälöt pysyvät samoina.
GR effectively makes vertical gravity stronger, and so does inward heat advection.
Käytännössä GR voimistaa pystysuuntaista painovoimaa, kuten myös lämmön advektio sisäänpäin.
Accretion is one of the most important processes in astrophysics.
Massan kertyminen painovoimakentässä on yksi tärkeimmistä astrofysiikan prosesseista.
At the same time, normally ignored non-linear vertical gravity dependence on height in a thick disc slightly lowers the limit, resulting in an overall correction by about a factor of two with respect to the classical approach.
Samaan aikaan, tavallisesti huomiotta jätetty epälineaarinen pystysuuntainen painovoiman riippuvuus korkeudesta paksussa kiekossa hieman alentaa rajaa johtaen kaiken kaikkiaan kahden kokoluokkaa olevaan korjaukseen klassiseen verrattuna.
This model may be applied to a large variety of magnetized neutron stars accreting close to or above their Eddington limits: ULX pulsars, Be/X-ray binaries in outbursts, and other systems.
Tätä mallia voi soveltaa lukuisiin erityyppisiin magneettisiin neutronitähtiin, jotka kerryttävät massaa lähellä tai yli niiden Eddingtonin rajan: ULX-pulsarit, Be-/röntgenkaksoistähdet purkauksissa ja muut järjestelmät.
We have started our studies by deriving the critical luminosity for a disc around a black hole taking into account disc finite thickness, heat advection, and general relativity (GR) effects.
Olemme aloittaneet tutkimuksemme johtamalla kriittisen luminositeetin mustaa aukkoa ympäröivälle kiekolle ottaen huomioon kiekon rajatun paksuuden, lämmön advektion ja yleisen suhteellisuusteorian (general relativity, GR) vaikutukset.
However, the position of the disc-magnetosphere boundary is the most important link between the fundamental parameters of the system (magnetic moment of the star, mass accretion rate, viscosity parameter etc.) and the observables (such as spin period and its derivative, power density spectrum of the variability of the source).
Kiekon ja magnetosfäärin rajan sijainti on kuitenkin tärkein linkki järjestelmän perustavanlaatuisten parametrien (tähden magneettinen momentti, massan kertymismäärä, viskositeetti, jne.) ja havaittavien suureiden välillä (mm. pyörimisaika ja sen derivaatta sekä kohteen kirkkauden muutoksen tehospektri).
Ultraluminous X-ray sources (ULXs) are extragalactic non-nuclear sources with huge luminosities L È few£1039 erg s¡1 exceeding the Eddington luminosity limits for a stellar mass black hole.
Ylikirkkaat röntgenkohteet (ultraluminous X-ray sources, ULX:t), ovat galaksin ulkopuolisia kohteita, joiden huimat luminositeetit L È few£1039 erg s¡1 ylittävät Eddingtonin luminositeetit tähdenmassaiselle mustalle aukolle.
Accretion discs are observed in a very large wavelength range, from infrared to X-rays, and in a very large range of scales: from several kilometers (accretion onto a neutron star) to parsecs (gas tori in active galactic nuclei).
Kertymäkiekkoja voidaan havaita laajalla aallonpituusalueella aina infrapunasta röntgensäteisiin, ja useissa kokoluokissa useista kilometreistä (kertyminen neutronitähdelle) parsekeihin (aktiivisten galaksiydinten kaasurenkaat).
Though studied for already about 30 years, they remain interesting both as an extreme case of accreting sources and as an outcome of violent and poorly understood stellar evolution.
Vaikka kohteita on tutkittu jo noin 30 vuotta, ne ovat edelleen kiinnostavia äärimmäisiä massaa kerryttäviä kohteita ja rajun sekä huonosti ymmärretyn tähtien elinkaaren lopputuloksia.
As a consequence, radiation pressure easily becomes dynamically important, and a large number of accreting sources exceed their Eddington limit – the luminosity limit beyond which radiation pressure is sufficient to destroy the accretion flow itself.
Tämän seurauksena säteilypaineesta tulee helposti dynaamisesti tärkeä, ja moni kerryttävistä kohteista ylittää Eddingtonin rajansa, luminositeettiraja, jota kirkkaammissa kohteissa säteilyn paine estää massan kertymisen.
We developed a model of an accretion disc around a neutron star taking into account the effects of advection and wind.
Kehitimme neutronitähden kertymäkiekon mallin ottaen huomioon advektion ja tuulen vaikutukset.
Besides, recent discoveries have shown many ULXs to contain neutron stars with strong magnetic fields, making them even more extreme both in the sense of fundamental physics and from the point of view of the luminosity excess over the Eddington limit.
Viimeaikaiset havainnot osoittavat usean ULX:n sisältävän voimakkaasti magneettisen neutronitähden, mikä tekee niistä entistäkin äärimmäisempiä sekä perustavanlaatuisen fysiikan että Eddingtonin rajan ylittävän kirkkauden näkökulmasta.
However, theoretical models describing accretion at such high rates are complicated by the dominance of radiation pressure, the need to account for advection of energy towards the compact object, and the possible presence of powerful outflows.
Suurilla massankertymismäärillä säteilypaineen dominoiva rooli, tarve ottaa huomioon energian advektio kompaktista kohdetta kohti ja mahdolliset voimakkaat ulosvirtaukset kuitenkin monimutkaistavat teoreettisia malleja.
More accurate result surprisingly depends on the two-dimensional rotation profile of the disc. For the case of a neutron star with a strong magnetic field, the structure of the disc is not that important by itself as it is essentially invisible and unimportant for the energy budget.
Voimakkaasti magnetisoidun neutronitähden tapauksessa kiekon rakenne ei ole niin tärkeä itsessään, sillä se on käytännössä piilossa ja merkityksetön energiabudjetille.
To meaningfully interpret ULX observations, detailed models of super-Eddington accretion onto compact objects, both of the accretion disc and of the disc-magnetosphere interaction, are highly desirable.
ULX-havaintojen ymmärtäminen edellyttääkin yksityiskohtaisia malleja Eddingtonin rajan ylittävälle massan kertymiselle, sekä kertymäkiekon että kiekon ja magnetosfäärin vuorovaikutuksen suhteen.
In addition, joint analyses were performed combining data from the International Childhood Cardiovascular Cohort (i3C) Consortium member studies from Australia and the USA.
Tutkimukseen yhdistettiin lisäksi kansainvälisiä i3C-konsortion aineistoja australialaisesta ja yhdysvaltalaisista seurantatutkimuksista.
Conclusions: Ideal CVH proved to be rare among children and young adults.
Johtopäätökset: Ihanteellisen sydänterveyden määritelmä ei täyty lapsilla ja nuorilla aikuisilla.