natgillin/translations-raw huggingface dataset:
There is also evidence about the usefulness of the cognitive-behavioural therapy (CBT) in the treatment of adults with ADHD.
Tietoa on myös kognitiivis-behavioraalisen terapian (CBT) hyödyllisyydestä tarkkaavuushäiriöisten aikuisten hoidossa.
The results support the earlier results from the usefulness of CBT in the treatment of adults with ADHD.
Tulokset vastaavat aikaisempia tutkimuksia CBT:n hyödyllisyydestä ADHD-aikuisten kuntoutuksessa.
There are some preliminary results about the effectiveness of cognitive training and hypnosis in children, but there is no scientific proof in adults.
Kognitiivisesta harjoittelusta ja hypnoosin käytöstä lapsilla on alustavia positiivisia tuloksia, mutta aikuisia koskevaa tutkimusnäyttöä ei ole.
Thus, in the hypnotherapy and CBT groups, some encouraging improvement was seen.
Yhteenvetona voidaan todeta, että hypnoterapia- ja CBT-ryhmissä tapahtui oireiden vähentymistä.
The participation in the group CBT and the participants' satisfaction were good.
Ryhmäkuntoutuksessa osallistumisaktiivisuus ja kurssilaisten tyytyväisyys saamaansa kuntoutukseen osoittautuivat hyviksi.
It is important in addition to the medication to arrange psychosocial interventions for the ADHD adults.
Kliinisessä työssä on tärkeää järjestää ADHD-aikuisille lääkityksen lisäksi myös psykososiaalisia hoitoja.
Using independent evaluations, improvement was found in six of the hypnotherapy, seven of the CBT, two of the cognitive training and three of the control participants.
Riippumattoman arvioijan mukaan kuuden hypnoterapiaan, seitsemän CBT:hen, kahden kognitiiviseen harjoitteluun ja kolmen kontrolliryhmään osallistuneen tilanne koheni.
In a combined ADHD symptom score based on self-reports, seven participants in the hypnotherapy, six in the CBT, two in the cognitive training and two controls improved.
Yksilökuntoutustutkimuksessa itsearviointikyselylomakkeista muodostetun ADHD-oireita mittaavan summamuuttajan perusteella seitsemän hypnoterapiaan, kuuden CBT:hen, kahden kognitiiviseen harjoitteluun ja kahden kontrolliryhmään osallistuneen oireet vähenivät.
There were no changes in self-reports during waiting period of three months.
Kuntoutusta edeltäneen kolmen kuukauden seurannassa ei ilmennyt muutoksia osallistujien itsearvioiduissa oireissa.
There was no treatment-related improvement in cognitive performance.
Millään ryhmällä ei ollut todettavissa muutoksia kognitiivisessa suoriutumisessa.
In the cognitive training group, there was improvement in the trained tasks but no generalization of the improvement.
Kognitiiviseen harjoitteluun osallistuneilla tapahtui kohentumista harjoitelluissa tehtävissä, mutta tämä kohentuminen ei yleistynyt kognitiiviseen suoriutumiseen tai itsearvioituihin oireisiin.
In addition to the difficulties of attention, the problems in executive functioning are typical.
Tyypillisesti ADHD-aikuisilla on tarkkaavuuden vaikeuksien lisäksi myös toiminnanohjauksen vaikeuksia.
The most extensively studied treatments are pharmacological.
ADHD:n hoidoista lääkehoidot ovat kaikkein tutkituimmat.
In the first study, the usefulness of the new group CBT (n = 29) and the maintenance of the symptom reduction in the follow-up of six months were studied.
Tämä väitöstutkimus perustuu kahteen erilliseen interventiotutkimushankkeeseen, joista ensimmäisessä tutkittiin uuden kehitetyn kognitiivis-behavioraalisesti orientoituneen ryhmäkuntoutuksen (n = 29) hyödyllisyyttä ja mahdollisen hyödyn pysyvyyttä kuuden kuukauden seurannassa.
Also different measures of cognitive functioning and quality of life are needed.
Jatkossa on tärkeää tutkia kuntoutusmuotoja pidemmillä kuntoutuksilla ja laajemmilla aineistoilla sekä käyttäen esimerkiksi elämänlaadun ja kognitiivisen harjoittelun erilaisia mittareita.
Participants having symptom reduction during rehabilitation maintained their benefit through 6-month follow-up period.
Kuuden kuukauden seurannassa tavoitetuista (n = 25) ne, joilla oli tapahtunut kohentumista kuntoutuksen aikana (n = 11), pääosin säilyttivät saadun hyödyn.
More research is needed to evaluate the usefulness of cognitive training.
Kognitiivisesta harjoittelusta ei todettu olevan hyötyä, mutta siltä osin tarvitaan lisätutkimuksia.
The data were collected using two questionnaire surveys at a 2-year interval.
Aineisto kerättiin kahdella lomakekyselyllä kahden vuoden aikavälillä.
In conclusion, this study shows that in a nonclinical population, impulsivity appears to be a risk factor for various unhealthy behaviour and health problems.
Käsillä oleva tutkimus esittää, että impulsiivisuus näyttäisi olevan riskitekijä erilaiselle terveyskäyttäytymiselle ja terveydelle.
This prospective study examined whether impulsivity predicts adverse health-related behaviour and increased risk of health problems in a large, nonclinical sample of 5433 subjects working in 12 Finnish hospitals.
Käsillä oleva seurantatutkimus selvitti impulsiivisuuden yhteyttä haitalliseen terveyskäyttäytymiseen ja lisääntyneeseen sairastumiseen laajassa otoksessa 5433 tutkittavalla, jotka työskentelevät 12 suomalaisessa sairaalassa.
Finally, higher impulsivity was associated with an increased 2-year incidence of physician-diagnosed peptic ulcer disease (adjusted odds ratio (OR) = 2.42, 95% confidence interval (CI) = 1.21 - 4.82) and onset of depression (OR = 1.95, 95% CI = 1.28 - 2.97) after adjustment for a variety of baseline covariates.
Korkeampi impulsiivisuus ennusti myös lisääntynyttä riskiä sairastua lääkärin diagnosoimaan vatsahaavaan (OR = 2.42, 95% CI = 1.21 - 4.82) ja masennukseen (OR = 1.95, 95% CI = 1.28 - 2.97) useiden tunnettujen riskitekijöiden vakioimisen jälkeen.
In women, these associations became nonsignificant after adjustment for pre-existing somatic and psychiatric diseases.
Naisilla yhteys heikkeni ei-merkitseväksi somaattisten ja psyykkisten sairauksien vakioimisen jälkeen.
In clinical settings impulsivity refers to a symptom of psychiatric disorder, but nonclinically oriented research treats impulsivity as a personality and temperament dimension.
Kliinisissä tutkimuksissa impulsiivisuutta on pidetty lähinnä psykiatrisena häiriönä, mutta normaaliväestössä impulsiivisuus kuvaa ulottuvuutta temperamentti- ja persoonallisuus piirteissä.
After controlling for alcohol use at baseline, higher impulsivity predicted increased alcohol consumption at follow-up in both genders (p < .01) and was associated with increased likelihood of becoming a heavy drinker or taking up smoking (p < .05).
Lähtötason alkoholin kulutuksen vakioimisen jälkeen korkeampi impulsiivisuus ennusti suurempaa alkoholin kulutusta molemmilla sukupuolilla (p < .01) ja oli yhteydessä lisääntyneeseen todennäköisyyteen siirtyä alkoholin suurkuluttajaksi tai aloittaa tupakointi (p < .05).
Impulsivity also predicted an increased number of cigarettes smoked per day in the follow-up among women (p < .001), but not among men, although adjustment for the number of cigarettes smoked at baseline attenuated these associations (p = .08 for women).
Impulsiivisuus ennusti myös suurempaa savukkeiden kulutusta naisilla (p < .001), mutta ei miehillä, vaikkakin lähtötason savukkeenkulutuksen vakioimisen jälkeen yhteys naisilla ei ollut enää merkitsevä (p = .08).
In men, higher impulsivity was associated with shorter sleep duration and waking up several times per night independent of baseline characteristics (p < .01), whereas in women, higher impulsivity predicted difficulty in falling asleep and waking up feeling tired after the usual amount of sleep (p < .05).
Miehillä korkeampi impulsiivisuus ennusti lyhyempää yöunta ja lisääntynyttä yöheräilyä (p < .01), kun taas naisilla korkeampi impulsiivisuus oli yhteydessä nukahtamisvaikeuksiin ja virkistämättömään yöuneen (p < .05).
The subjects were Finnish-speaking 22-28-year-old female twins: 8 identical (monozygotic) and 10 non-identical (dizygotic) pairs.
Koehenkilöt olivat äidinkieleltään suomenkielisiä 22-28-vuotiaita suomalaisia nais-kaksospareja: kahdeksan identtistä (monotsygoottista) kaksosparia, kymmenen epäidenttistä (ditsy-goottista) kaksosparia.
The listening experiments showed that only professional phoneticians were able to recognize the twin sisters.
Kuun-telukokeet osoittivat, että vain ammattifonetiikoilla oli kyky tunnistaa kaksossissarparit toisistaan.
This thesis presents an experimental study of the speech prosody of identical and non-identical twins.
Tämä väitöskirja on kokeellinen tutkimus identtisten ja epäidenttisten kaksosten puheen prosodias-ta.
The methods included both reading tasks (reading the alphabet, numerical lists, sentences with foreign loan words, holiday theme questions as well as 1.5 pages of text with long sentences and complex words) and spontaneous speech tasks (picture description and answering holiday theme questions).
Aineisto sisälsi lukupuhuntaa (aakkos- ja numero-listoja, lainasanoja sisältäviä lauseita, loma-aiheisia kysymyksiä ja 1,5 sivua pitkävirkkeistä, vaikea-sanaista tekstiä) sekä spontaania puhetta (kuvakerrontaa ja vapaasti loma-aiheisiin kysymyksiin vas-taamista).
Speech fluency, pauses, speech rate, utterance length and speech frequency were examined phonetically, auditorily, semantically and statistically.
Puheen sujuvuutta, taukoja, puhenopeutta, kestoa sekä perustaajuutta tarkastellaan foneettisin, auditiivisin, sisällöllisin ja tilastollisin keinoin.
Even though the twins had the possibility to freely choose their speech rate, pausing and speech frequency, they used their own speech patterns; these included the same average speech frequency, average speech rate, type of pausing routine or filled pauses, and other speech mannerisms throughout their speech.
Vaikka kaksosilla oli mahdollisuus valita vapaasti puhenopeutensa, tauotuksensa ja puhekorkeuten-sa, niin jokainen koehenkilö päätyi käyttämään omanlaistaan puhekaavaa; samaa keskimääräistä sävelkorkeustasoa, samaa keskimääräistä puhenopeutta, samanlaista tauotusrutiinia sekä samanlai-sia täytesanoja ja muita puhemaneereita läpi tehtävien.
For example, between monozygotic twin sisters smaller differences were found between word count, utterance length and speech rate in spontaneous speech tasks.
Muun muassa monotsygoottikaksossisarten välillä oli selvästi pienemmät erot sekä sanojen lukumäärän että kokonaiskeston ja puhenopeuden välillä spontaanin puheen tehtävissä.
The results showed that the dizygotic twins differed more from each other than monozygotic twins and that monozygotic twin sisters shared more similarities than dizygotic twin sisters.
Tuloksina paljastui, että ditsygoottikaksoset erosivat enemmän toisistaan kuin monotsy-goottikaksoset ja monotsygoottikaksossisaret muistuttivat enemmän toisiaan kuin ditsygootti-kaksossisaret.
In addition phoneticians, phonetic students and people without knowledge of phonetic science were tested in two listening experiments.
Kaksin kuuntelukokein testattiin fonetiikan ammattilaisten, fo-netiikan opiskelijoiden ja foneettisesti kouluttamattomien ihmisten kykyä tunnistaa kaksospareja toisistaan.
Dizygotic twin sisters made more different kinds of reading mistakes with the same target words than monozygotic twin sisters, while monozygotic twin sisters made more of the same reading mistakes with the same target words than dizygotic twin sisters.
Di-tsygoottikaksossisaret tekivät enemmän erilaisia lukuvirheitä samoissa tutkimuskohdesanoissa sisarpareittain kuin monotsygoottikaksossisaret.
The data was regathered from four twin pairs, to make it possible to investigate some subjects intra-individually.
Neljää uusintanauhoitettua kaksosparia mah-dollisti yksilönsisäisen tarkastelun.
One pair was male-female.
Yksi mies-nais kaksospari oli mukana tutkimuksessa.
Neurochemical regulation of auditory information processing studied with EEG/MEG : application to schizophrenia
Kuuloinformaation käsittelyn neurokemiallinen säätely terveillä ja skitsofreniapotilailla : MEG/EEG tutkimus
After 2 and 4 weeks of treatment, olanzapine has no significant effects on mismatch negativity(MMN) and P300, which, as it has been suggested, respectively reflect preattentive and attention-dependent information processing.
4-viikon mittaisilla risperidoni- ja olantsapiinihoidoilla ei ollut vaikutusta mismatch negatiivisuus - eli MMN - ja P3-vasteisiin, jotka heijastavat tarkkaavaisuusprosessien eri vaiheita.
After 2 weeks of treatment, risperidone has no significant effect on P300, however risperidone reduces P200 amplitude.
Kerta-annos metyylifenitaaattia ei vaikuttanut MMN-vasteeseen, mutta se pienensi P2-vastetta.
We found that memantine modulates MMN response without changing other ERP components.
Kerta-annos memantiinia suurensi MMN-vastetta EEG:ssä, muttei magnetoenkefalografiassa.
Subsequently, we used simultaneous EEG/MEG to investigate the effects of memantine (Study III) and methylphenidate (Study IV) in healthy subjects.
Yhdistetyllä MEG/EEG-menetelmällä tutkittiin terveillä koehenkilöillä metyylifenidaatin ja memantiinin vaikutuksia MMN-vasteeseen, jotta saataisiin selvyyttä tarkkaavaisuuden neurokemiallisesta säätelystä.
Cognitive impairments of attention, memory and executive functions are a fundamental feature of the pathophysiology of schizophrenia.
Skitsofreniapotilailla on usein psykoottisten oireiden ohella kognitiivisia ongelmia esimerkiksi muistissa ja tarkkavaisuudessa, joihin vanhemmilla psykoosilääkkeillä ei ole vaikutusta.
First, with auditory ERPs we investigated the effects of olanzapine (Study I) and risperidone (Study II) in a group of patients with schizophrenia spectrum disorders.
Tässä työssä haluttiin selvittää uusien psykoosilääkkeiden vaikutuksia aivosähköisiin kognitiivisiin mittareihin elektroenkefalografia (EEG)-menetelmällä skitsofreniaspektrin potilailla.
The neurophysiological and neurochemical changes in the auditory cortex are shown to underlie cognitive impairmentsin schizophrenia patients.
Viime vuosina on kehitetty uusia psykoosilääkkeitä, joiden on arveltu parantavan kognitiivisia oireita.
This finding could indicate no association between catecholaminergic activities and electrophysiological measures of preattentive auditory discrimination processes reflected in the MMN.
Risperidonilla, muttei olantsapiinillä oli vaikutuksia aivosähköisiin kognitiivisiin mittareihin lyhyen hoidon jälkeen, mikä voi välittyä dopamiinin kautta.
However, the new tool and practice did not expand into general use during the project.
Uusi työväline ja käytäntö eivät kuitenkaan levinneet hankkeen kuluessa yleiseen käyttöön terveydenhuollossa.
Boundaries are sometimes considered things to be avoided in everyday living.
Rajoja pidetään joskus haitallisina esteinä jokapäiväisessä elämässä.
(2) How do individual patients experience boundaries in their health care?
Miten yksittäiset potilaat kokevat rajat terveydenhuollossa?
The project used the Change Laboratory method that represents a research assisted method for developing work.
Hankkeessa sovellettiin muutoslaboratorio-menetelmää, mikä on tutkimusavusteinen kehittävää työntutkimusta edustava työn kehittämismenetelmä.
(3) How are the boundaries of health care constructed and reconstructed in social interaction?
Miten terveydenhuollon rajat muodostuvat ja uudistuvat sosiaalisessa vuorovaikutuksessa?
The study identifies two complementary models for the development of health care organization in Finland.
Tutkimuksessa tunnistetaan kaksi vaihtoehtoista, mutta toisiaan täydentävää terveydenhuollon kehittämisen mallia Suomessa.
(4) What are the dynamics of boundary crossing in the experimentation with the new tools and new practice?
Mikä on rajan ylityksiin liittyvä dynamiikka uusien työvälineiden ja käytäntöjen kokeilussa?
The data of this study consists of observations, interviews, transcribed intervention sessions, and patients' health documents.
Tutkimuksen aineisto koostuu haastatteluista, havainnoinneista, nauhoitetuista muutoskokouksista ja potilasdokumenteista.
According to the findings, the care of patients with multiple and chronic illnesses emerges as fragmented by divisions of a patient and professionals, specialties of medicine and levels of health care organization.
Tutkimuksen mukaan montaa sairautta sairastavien potilaiden hoito on potilaiden ja ammattilaisten, eri erikoisalojen ja terveydenhuollon tasojen välisten rajapintojen pirstomaa.
The data of the study was gathered in an intervention project during the years 2000-2002 in Helsinki in which the care of 26 patients with multiple and chronic illnesses was improved.
Kokosin tutkimusaineiston 26:n helsinkiläisen montaa sairautta sairastan potilaan hoidosta sitä kehittävän hankkeen yhteydessä vuosina 2000-2002.
Boundaries in Action : An Activity-theoretical Study of Development, Learning, and Change in Health Care Organization for Patients with Multiple and Chronic Illnesses
Rajat itse teossa : Toiminnan teoreettinen tutkimus kehityksestä, oppimisesta ja muutoksesta montaa sairautta sairastavien potilaiden hoidossa
As an implication of these boundaries, patients frequently experience uncertainty and neglect in their care.
Rajoista johtuen tutkimuksen potilaat kokivat epävarmuutta ja jopa laiminlyöntejä hoitojärjestelyissään.
The methodology of the study, the ethnography of the multi-organizational field of activity, draws on cultural-historical activity theory and anthropological methods.
Tutkimusmenetelmä yhdistää toiminnan teoriaa ja antropologisia menetelmiä.
The 'care package model', which is based on productivity and process models adopted from engineering and the 'model of negotiated care', which is based on co-configuration and the public good.
'Hoitopakettimalli' perustuu tuottavuusajattelulle ja teollisuudesta omaksutuille prosessimalleille.
However, the boundaries of a single patient were transformed in the Change Laboratory discussions among patients, professionals and researchers.
Potilaiden hoitoa haittaavia rajoja voitiin kuitenkin muuttaa muutoslaboratorioistunnoissa.
This study suggests that boundaries can be important temporally and spatially emerging locations of development, learning, and change in inter-organizational activity.
Tutkin rajoja ajallisesti ja paikallisesti laajentuvina kehittämisen, oppimisen ja muutoksen tiloina terveydenhuollossa.
The research questions of the study are: (1) What are the boundary dynamics of development, learning, and change in health care for patients with multiple and chronic illnesses?
Mikä on kehittämisen, oppimisen ja muutoksen rajoihin liittyvä dynamiikka monista sairauksista kärsivien potilaiden hoidossa?
Boundaries can act as mediators of cultural and social formations and practices.
Terveydenhuollon rajat ovat historiallisesti muodostuneita rakenteita ja käytäntöjä.
In these discussions, the questioning of the prevailing boundaries was triggered by the observation of gaps in inter-organizational care.
Erityisesti hoitojärjestelyissä ilmenneet tiedonkatkokset ja vastuuaukot käynnistivät rajoja ylittävän oppimisen.
Transformation of the prevailing boundaries was achieved in implementation of the collaborative care agreement tool and the practice of negotiated care.
Sen tuloksena käyttöönotettiin ja kehitettiin hoitosopimus ja neuvotteleva käytäntö montaa sairautta sairastavien potilaiden hoitoon.
Their validity could be threatened by people being dishonest in their self-descriptions and ascribing more desirable traits to themselves than would be warranted by their behaviour.
Näiden mittareiden validiteettia voi uhata itseään epärehellisesti kuvaavat henkilöt, jotka väittävät omaavansa enemmän suotavia piirteitä kuin mihin heidän käyttäytymisensä oikeuttaisi.
Scales designed to detect SDR have been around for half a century, but their status continues to be debated.
Sosiaalisesti suotuisan vastaamisen havaitsemiseen suunniteltuja mittareita on ollut saatavilla jo puoli vuosisataa, mutta niiden hyödyllisyydestä kiistellään yhä.
The data of Studies I and II showed that Paulhus BIDR scales, designed to be indicators of SDR, are not pure measures both the communion management and self-deceptive enhancement scales are, at once, measures of response bias and measures of more substantive individual differences in behaviour.
Tutkimusten I ja II tulokset osoittivat, että Paulhusin (1991) mittarin asteikot eivät ole puhtaita mittareita sekä vaikutelmanluonti- että itsepetosasteikko mittaavat samanaikaisesti vastaustaipumusta ja todellisia yksilöiden välisiä eroja.
Concerning research on personality stability, some data in Study I suggested that SDR may add reliable and common variance to a personality questionnaire administered at two different points in time, thus artificially inflating the test-retest correlation of that questionnaire.
Mitä tulee persoonallisuuden stabiliteetin tutkimukseen, Tutkimus I osoitti, että sosiaalisesti suotuisa vastaaminen voi lisätä luotettavaa ja yhteistä varianssia persoonallisuusmittariin joka annetaan kahtena eri ajankohtana, vääristäen näin arvioita persoonallisuuden stabiliteetista.
The four studies presented in this dissertation were designed to examine the influence of socially desirable responding (SDR) on personality research outcomes.
Tähän väitöskirjaan kuuluvat neljä tutkimusta suunniteltiin selvittämään miten sosiaalisesti suotuisa vastaamistyyli vaikuttaa persoonallisuuspsykologisen tutkimuksen tuloksiin.
The first two studies included in this dissertation mostly deal with the properties of the BIDR.
Kaksi ensimmäistä tähän väitöskirjaan kuuluvaa tutkimusta käsittelevät tämän mittarin ominaisuuksia.
The other two studies are less focused on SDR scales and investigate, more generally, the potential effects of SDR on two phenomena that are of central interest to the general personality discourse personality stability over time and volunteering as participants in psychological research.
Toiset kaksi tutkimusta keskittyvät niihin vaikutuksiin jota sosiaalisesti suotavalla vastaamisella voi olla kahteen persoonallisuuspsykologisessa tutkimuksessa keskeiseen ilmiöön persoonallisuuden stabiliteettiin ajan yli ja halukkuuteen osallistua koehenkilönä psykologiseen tutkimukseen.
The assessment of personality relies heavily on the use of self-report questionnaires.
Persoonallisuutta mitatessa luotetaan useimmiten itsearviointimittareihin.
Furthermore, Study III demonstrated that the maturity-stability hypothesis may be in part, but not entirely, a product of SDR. Study IV suggested that some of the observed personality differences between research volunteers and nonvolunteers may be due to heightened SDR of volunteers.
Tämän lisäksi Tutkimus III osoitti, että kypsyys-stabiliteetti hypoteesi voi olla osittain, mutta ei täysin, sosiaalisesti suotavan vastaamisen tuottama.
The data further suggested that the communion management and self-deceptive enhancement scales of the BIDR are somewhat accurate measures of communal and agentic bias, respectively.
Tulokset viittasivat myös siihen, että vaikutelmanluonti- ja itsepetosasteikot mittaavat yhteisöllistä ja agenttista vastaustaipumusta, tässä järjestyksessä.
Paulhus (1991) Balanced Inventory of Desirable Responding (BIDR) is perhaps the most prominent of the scales developed to distinguish between those individuals who have distorted their responses and those who have not.
Todennäköisesti paras vastauksiaan vääristelevien ja rehellisesti vastaavien erottamiseen kehitetty mittari on Paulhusin (1991) sosiaalisen suotavuuden mittari.
Clear-cut conclusions are difficult to reach, as the data were neither fully consistent with the view that SDR can be ignored, nor with the view that SDR needs to be controlled in some way.
Toisaalta tulokset eivät tue näkemystä, että sosiaalisesti suotavan vastaamisen voi jättää huomiotta, mutta eivät toisaalta myöskään sitä näkemystä että sosiaalisesti suotavaa vastaamista pitäisi jollain lailla kontrolloida.
In sum, the work presented in this thesis reveals some ambiguity regarding the effects of SDR on personality research, as is true of much of the previous research on SDR.
Tässä väitöskirjassa esitellyn tutkimuksen tulokset ovat monitulkintaisia sen suhteen miten sosiaalisesti suotava vastaamistyyli vaikuttaa persoonallisuuspsykologian tutkimustuloksiin.
The struggle to understand the influence of SDR on personality research continues.
Ponnistelut sosiaalisesti suotavan vastaamisen ymmärtämiseksi jatkuvat.