natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The high aromatic tolerance of R. galegae and the viability of Galega plants in oil-polluted soils proved this legume system to be a promising method for the rhizoremediation of oil-contaminated soils.
Ritsobin korkea aromaattisten aineiden sietokyky ja vuohenherneen elinkykyisyys öljymaissa osoittivat tämän palkokasvi-bakteeri -yhdistelmän soveltuvan hyvin öljyllä saastuneen maaperän ritsoremediaatioon.
The detection limit for TOL plasmids was encountered indicating decreased amount of degradation plasmids and thus, the success of rhizoremediation.
TOL-plasmidien havaintoraja oli siis ylittynyt osoittaen hajotusplasmidien määrän ja siten katabolisen aktiivisuuden vähentyneen.
The idea of this work was that bacteria living in the rhizosphere of a nitrogen-fixing leguminous plant, goat's rue (Galega orientalis), could take part in the degradation of harmful monoaromatic hydrocarbons, such as benzene, toluene and xylene (BTEX), from oil-contaminated soils.
Tässä työssä tutkittiin typpeä sitovan palkokasvin, vuohenherneen juuriston bakteerien osallistumista monoaromaattisten hiilivetyjen, kuten bentseenin, tolueenin ja ksyleenin, hajottamiseen öljyllä saastuneessa maaperässä.
The use of G. orientalis for rhizoremediation is unique.
Vuohenherneen käyttö ritsoremediaatiossa on maailmanlaajuisestikin ainutlaatuista.
PCR primers specific for the xylE gene were designed for TOL plasmid detection.
Geenispesifinen PCR-menetelmä suunniteltiin TOL-plasmidien tunnistamiseksi.
In this thesis new information was obtained about the rhizosphere effect of Galega orientalis in BTEX contaminated soils.
Tässä väitöskirjatyössä uutta tietoa saatiin vuohenherneen juuristovaikutuksista monoaromaattisilla hiilivedyillä saastuneissa maissa.
Some P. migulae and P. oryzihabitans strains seemed to harbor both the pWW0- and the pDK1-type TOL plasmid.
Lisäksi eräiltä P. migulae - ja P. oryzihabitans -kannoilta löydettiin TOL-plasmidi, jota niillä ei tiedetty olevan.
At the community level, by using the 16S rRNA gene PCR-DGGE method, the highest diversity of species was also observed in vegetated soils compared with non-vegetated soils.
Myös yhteisötasolla suurin bakteerilajien monimuotoisuus havaittiin kasvillisissa maissa.
Three aspects of the rhizosphere effect of G. orientalis were manifested in oil-contaminated soil in the field: 1) G. orientalis and Pseudomonas bioaugmentation increased the amount of rhizosphere bacteria.
Vuohenherneen juuristovaikutukset öljyllä saastuneessa maapeässä olivat seuraavat: 1) Vuohenherne lisäsi juuristobakteerien määrää, mutta erityisesti yhdessä TOL-plasmidin sisältävän Pseudomonas-bakteerin kanssa m-toluaattia hajottavien bakteerien lukumäärää.
However, the diversity of m-toluate utilizing bacteria did not significantly increase.
2) Vuohenherneen juuristossa oli kasvitonta maata enemmän eri bakteerilajeja, mutta ei kuitenkaan merkittävästi enemmän m-toluaattia hajottavia bakteerilajeja.
One P. oryzihabitans strain harbored the pWW0 plasmid that had probably conjugated from the bioaugmentation Pseudomonas.
4) Eräältä P. oryzihabitans -kannalta löytyi kokeissa käyttämämme P. putidan TOL-plasmidi.
Amplified enzyme-coding DNA restriction analysis (AEDRA) with AluI was used to profile both TOL plasmids (xylE primers) and, in general, aromatics-degrading plasmids (C230 primers).
Sekä TOL-plasmideja että laajemminkin erilaisia aromaatteja hajottavia entsyymejä koodaavia plasmideja profiloitiin DNA:n pilkonta-analyysillä.
Rhizoremediation is the use of microbial populations present in the rhizosphere of plants for environmental cleanup.
Näitä voitaisiin puhdistaa kasvien juuristossa elävien mikrobien avulla eli ritsoremediaatiolla.
Strain-specific differences in degradation abilities were found for P.oryzihabitans and P. migulae: some of these strains harbored a TOL plasmid - a new finding observed in this work, indicating putative horizontal plasmid transfer in the rhizosphere.
Viljeltävissä olevia, heterogeenisia juuristobakteereita ryhmiteltiin erään vähemmän käytetyn, mutta tässä työssä tehokkaaksi osoitetun, genomisen sormenjälkimenetelmän, taksonomisen ribotyyppauksen ja sekvenoinnin avulla.
The sensitivity of the direct monitoring of TOL plasmids in soil was enhanced by nested C23O-xylE-PCR.
Tehoste-PCR kehitettiin TOL-plasmidien havaitsemiseksi herkästi suoraan maasta.
Most foods contain more than one kind of B. cereus.
Useimmista elintarvikkeista löytyy useampaa kuin yhtä B. cereuksen alalajia.
The spores are highly hydrophobic and therefore make them tend to stick to all kinds of surfaces, steel, plastics and live cells.
Itiöiden pinta on rasvahakuinen (hydrofobinen) ja senvuoksi itiöt takertuvat kaikenlaisiin pintoihin, kuten teräkseen, muoveihin ja myös eläviin soluihin.
B. cereus is known as one of the most frequent bacteria occurring in food.
B. cereus on yksi yleisimmistä, ellei yleisin, bakteeri nykyisissä elintarvikkeissa.
In favorable conditions the spores of B. cereus may germinate into vegetative cells capable of producing food poisoning toxins.
Suotuisissa oloissa B. cereuksen itiöt kuoriutuvat ja kasvavat soluiksi joilla on kyky tuottaa ruokamyrkytyksiä aiheuttavia toksiineja.
They are insensitive towards most agents that normally kill bacteria: heating up to several hours at 90 ºC, radiation, disinfectants and extreme alkaline (≥ pH 13) and acid (≤ pH 1) environment.
Itiöt kestävät jokseenkin kaikkia aineita tai toimenpiteitä, joita käytetään bakteerien tappamiseen: kuumennusta 90°C lämmössä, säteilytystä, desinfiointiaineita ja sekä hapanta (pH ≤ 1) ja emäksistä ( pH ≥ 13) ympäristöä.
B. cereus is a gram-positive bacterium that possesses two different forms of life:the large, rod-shaped cells (ca. 0.002 mm by 0.004 mm) that are able to propagate and the small (0.001 mm), oval shaped spores.
Bacillus cereus on gram-positiivinen bakteeri, jolla on kaksi muotoa: i. sauvamainen kasvullinen solu (n. 0,002 mm × 0,004 mm), joka lisääntyy kahtia jakautumalla, ja ii.
This phenomenon, called antagonism, has long been known to exist between B. cereus and other microbial species, e.g. various species of Bacillus, gram-negative bacteria and plant pathogenic fungi.
Pitkään tiedettiin, että B. cereus antagonoi muiden Bacillus lajien, gram-negatiivien bakteerien ja kasvipatogeenisten sienten kasvua.
Interestingly, the antagonistic clades were most frequently found in isolates from food implicated with human illness.
Mielenkiintoinen oli havainto, että antagonistinen alatyyppi oli erittäin yleinen löytö ruokamyrkytystapauksissa.
In this thesis it was shown that cereulide producing B. cereus was capable of inhibiting the growth of cereulide non-producing B. cereus occurring in the same food.
Tässä väitöstyössä osoitettiin, että kereulidia tuottavat B. cereus kannat kykenivät estämään kereulidia tuottamattomien kantojen kasvun silloin, kun molempia oli samassa ruoka-aineessa.
Cereulide in consumed food causes serious illness in human, even fatalities.
Kereulidipitoisen ruuan nauttiminen aiheuttaa oksennustautia ja vakavan myrkytyksen, joka voi johtaa jopa kuolemaan.
Cereulide cannot be inactivated in foods by cooking or any other procedure applicable on food.
Kereulidi on kestävä myrkky, jonka tuhoaminen ei onnistu keittämällä tai millään muullakaan ruuankäsittelymenetelmällä.
The spores can survive in almost any environment for up to centuries without nourishment or water.
Itiöillä on kyky säilyä ympäristössä ravinnotta ja vedettäkin elossa jopa vuosisatoja .
The amount of the produced cereulide strongly depended on the composition of the formula: most toxin was formed in formulas with cereals mixed with milk, and least toxin in formulas based on milk only.
Alttius kereulidin tuottoon vaihteli valmisteesta toiseen: eniten kereulidimyrkkyä kertyi sellaisiin valmisteisiin, jotka sisälsivät sekä viljaa että maitoa, kun taas puhtaasti maitopohjaisiin valmisteisiin myrkkyä kertyi vähiten.
Cereulide was detected by two methods: by its toxicity towards mammalian cells (sperm assay) and by its peculiar chemical structure using liquid-chromatograph-mass spectrometry equipment.
Kereulidin läsnäolon ja määrän mittaamiseen käytettiin kahta eri menetelmää: myrktllisyys nisäkässoluille (siittiötesti) ja nestekromatografia-massaspektrometria analyysiä jolla tunnistettiin kereulidin tyypillinen kemiallinen rakenne.
When a reconstituted infant formula was inoculated with >105 cfu of cereulide producing B. cereus per ml and left at room temperature, cereulide accumulated to food poisoning levels (> 0.1 mg of cereulide per serving) within 24 hours.
Kun 200 ml :aan steriloitua vauvanruokaa lisättiin > 100 000 pmy kereulidia tuottavaa B. cereus bakteeria ja pullo jätettiin seisomaan huoneenlämpöön 24 h, niin siihen kertyi ruokamyrkytyksen aiheuttava määrä kereulidia (> 0.1 mg).
Of the 1041 isolates from soil, animal feed, water, air, used bedding, grass, dung and equipment only 1.2 % were capable of producing cereulide, whereas of the 144 isolates originating from foods 24 % were cereulide producers.
1041 bakteerikantaa kerättiin maaperästä, vesi- ja vesistönäytteistä, ilmasta, eläinten rehuista ja kuivikkeista, ruohosta, lannasta ja tuotantolaitteista.
In this thesis, B. cereus strains originating from different kinds of foods and environments and 8 different countries were inspected for their capability of forming cereulide.
Tässä väitöskirjassa tutkittiin kereulidin tuottokykyä B. cereus kannoista, jotka oli kerätty 8 eri valtion alueelta erilaisista ruoka-aineista ja ympäristönäytteistä.
The antagonistic property was therefore proposed in this thesis as a novel virulence factor that increases the human morbidity of the species B. cereus, in particular of the cereulide producers.
Näyttää siltä, että antagonistinen ominaisuus on virulenssitekijä joka tehostaa erityiseti kereulidia tuottavien B. cereus kantojen kykyä aiheuttaa ihmiselle sairautta.
When randomly selected 100 isolates of B. cereus from commercial infant foods (dry formulas) were tested, 11% of these produced cereulide.
11% B. cereus kannoista, jotka eristettiin satunnaisesti valituista jauhemaisista vauvanruokavalmisteista, osoittautui kereulidin tuottajiksi.
In this thesis intra-species antagonism of B. cereus was shown for the first time.
Tässä väitöstyössä osoitettiin ensi kertaa B. cereus-lajin sisäisen antagonismin, brother-killing (kannibalismi), olemassaolo.
In spite of the aggressive cleaning practices executed by the modern dairy industry, certain genotypes of B. cereus appear to colonise the silos tanks.
Meijeriteollisuus käyttää järeitä menetelmiä pitääkseen prosessilaitteensa puhtaana, mutta siitä huolimatta löytyy sellaisia B. cereuksen genotyyppejä jotka pystyvät pesiytymään maitosiiloihin.
Considering a frequent content of 103 to 104 cfu (colony forming units) of B. cereus per gram of infant food formula (dry), it appears likely that most servings (200 ml, 30 g of the powder reconstituted with water) may contain cereulide producers.
Näinollen jokainen kerta-ateria (200 ml, 30 g jauhetta veteen liuotettuna) luultavimmin sisältää myös kereulidin tuottajia.
Paradoxically, the amount of cereulide (per g of food) increased 10 to 50 fold when the food was diluted 4 - 15 fold with water.
Mielenkiintoista oli, että jos vauvanruokaa laimennettiin vedellä 4 15 kertaisesti, siihen kertyi 10 50 kertaa enemmän kereulidia (g kohti) kuin laimentamattomaan.
The toxins can be heat-labile protein formed after ingestion of the contaminated food, inside the gastrointestinal tract (diarrhoeal toxins), or heat stable peptides formed in the food (emesis causing toxin, cereulide).
Osa toksiineista on lämpöherkkiä myrkyllisiä proteiineja joita muodostuu syödyn ruuan saapuessa ruuansulatuskanavaan (ripulitoksiinit).
This brother-killing did not depend on the cereulide molecule, also some of the cereulide non-producers were potent antagonists.
Myös jotkut kereulidia tuottamattomat B. cereus kannat olivat antagonistisia lajitovereilleen Tämä osoittaa, että antagonismi ei ollut kereulidin aiheuttamaa.
Third, a cereulide producing group with spores characterized by slow germination in rich medium and well preserved viability when exposed to heating at 90 ºC.
Toinen toksiinityyppi on kuumennusta kestävä peptidi, kereulidi, jota muodostuu valmiissa ruuassa tai sen aineksissa .
Molecular level knowledge of the LMEs of the Finnish isolate P. radiata FBCC43 (79, ATCC 64658) was complemented with cloning and characterization of a new laccase (Pr-lac2), two new LiP-encoding genes (Pr-lip1, Pr-lip4), and Pr-lip3 gene that has been previously described only at cDNAlevel.
Molekyylitason tietoa Suomesta eristetyn P. radiata FBCC43 (79, ATCC 64658) sienen ligniiniä muokkaavista entsyymeistä täydennettiin kloonaamalla ja karakterisoimalla yksi lakkaasi (Pr-lac2) ja kolme lip-geeniä (Pr-lip1, Pr-lip3, Prlip4), joista vain Pr-lip3 on aiemmin kloonattu cDNA:sta. D. squalensista kloonattiin ja karakterisoitiin ensimmäisen kerran kaksi lakkaasigeeniä (Ds-lac3, Ds-lac4).
Basidiomycetous white-rot fungi are the only organisms that can efficiently decompose all the components of wood.
Kantasieniin kuuluvat valkolahosienet ovat ainoita organismeja, jotka hajottavat tehokkaasti puun kaikkia komponentteja.
Fungi produce also oxalic-acid degrading enzymes of which the most widespread is oxalate decarboxylase (ODC).
Sienet tuottavat myös oksaalihappoa hajottavia entsyymejä, joista yleisin on oksalaattidekarboksylaasi (ODC).
However, the translated amino acid sequence of Ds-odc has a novel N-terminal primary structure with a repetitive Ala-Ser-rich region of ca 60 amino acid residues in length.
Ds-odc -geenistä käännetyn aminohapposekvenssin mukaan sen koodaaman proteiinin N-terminaalissa on kuitenkin uudenlainen, noin 60 aminohapon pituinen paljon alaniinia ja seriiniä sisältävä toistojakso.
This study focused on two effi cient lignin-degrading white-rot fungal species, Phlebia radiata and Dichomitus squalens.
-- Tässä tutkimuksessa keskityttiin kahteen ligniiniä tehokkaasti hajottavaan valkolahosieneen: rusorypykkään (Phlebia radiata) ja salokääpään (Dichomitus squalens).
Oxalic acid was the most common organic acid secreted by the ODC-positive white-rot fungi and the only organic acid detected in wood cultures.
Oksaalihappo oli ODC:a tuottavien sienten yleisimmin erittämä ja ainoa puualustalla havaittu orgaaninen happo.
Wood is the natural substrate of lignin-degrading white-rot fungi, supporting production of enzymes and metabolites needed for fungal growth and the breakdown of lignocellulose.
Puu on valkolahosienten luonnollinen kasvualusta, jolla sienet tuottavat kasvuunsa ja lignoselluloosan hajottamiseen tarvittavia entsyymejä ja aineenvaihduntatuotteita.
In this work, emphasis was on solid-state wood or wood-containing cultures that mimic the natural growth conditions of white-rot fungi.
Tässä työssä valkolahosieniä kasvatettiin puulla ja puuta sisältävillä, luonnollisia kasvuolosuhteita jäljittelevillä alustoilla.
Transcript analyses showed that wood promoted expression of all the presently known LME-encoding genes of P. radiata and laccase-encoding genes of D. squalens.
Transkriptianalyysit osoittivat kaikkien P. radiatan tunnettujen ligniiniä muokkaavia entsyymien ja D. squalensin lakkaasien ilmentyvän sienten kasvaessa puulla.
Phylogenetic analysis revealed close evolutionary relationships between the P. radiata LiP isozymes.
Fylogeneettinen analyysi osoitti P. radiatan LiP-isoentsyymien olevan evolutiivisesti hyvin lähellä toisiaan.
Biochemical properties of the D. squalens ODC resembled those described for other basidiomycete ODCs.
D. squalensin ODC oli biokemiallisilta ominaisuuksiltaan samankaltainen muista kantasienistä kuvattujen ODC-proteiinien kanssa.
Moreover, white-rot fungi possess the ability to mineralize recalcitrant lignin polymer with their extracellular, oxidative lignin-modifying enzymes (LMEs), i.e. laccase, lignin peroxidase (LiP), manganese peroxidase (MnP), and versatile peroxidase (VP).
Näitä entsyymejä, joista valkolahosienet tuottavat tyypillisesti useita eri geenien koodaamia isoentsyymejä, ovat lakkaasi, ligniiniperoksidaasi (LiP), mangaaniperoksidaasi (MnP) ja versatiiliperoksidaasi (VP).
Expression of the Ds-odc transcripts suggested a constitutive metabolic role for the corresponding ODC enzyme.
Ds-odc geenin ilmentymisen perusteella sen koodaamaa entsyymiä tuotetaan konstitutiivisesti.
The ODC-encoding gene Ds-odc was cloned from two strains of D. squalens showing the first characterization of an odc-gene from a white-rot polypore species.
Työssä kahdesta D. squalens kannasta kloonattu odc-geeni on ensimmäinen valkolahottajakäävästä kuvattu odc-geeni.
According to the results, it is proposed that ODC may have an essential implication for the growth and basic metabolism of wood-decaying fungi.
ODC saattaakin olla tärkeä entsyymi puuta lahottavien sienten kasvulle ja perusaineenvaihdunnalle.
Supplementation of P. radiata liquid culture medium with excess Cu2+ notably increased laccase activity and good fungal growth was achieved in complex medium rich with organic nitrogen.
Lakkaasiaktiivisuus nousi huomattavasti, kun P. radiatan liemiviljelmiin lisättiin ylimäärin Cu2+-ioneja.
Distinct protein phylogeny for both P. radiata and D. squalens laccases suggested different physiological functions for the corresponding enzymes.
P. radiatan ja D. squalensin lakkaasit ovat puolestaan kaukaista sukua toisilleen, joten ne saattavat osallistua erilaisiin fysiologisiin toimintoihin.
In this study, intracellular ODC activity was detected in four white-rot fungal species, and D. squalens showed the highest ODC activity upon exposure to oxalic acid.
Tässä tutkimuksessa solunsisäistä ODC-aktiivisuutta havaittiin neljällä uudella valkolahosienikannalla.
However, the role of ODC in fungi is still ambiguous with propositions from regulation of intra and extracellular oxalic acid levels to a function in primary growth and concomitant production of ATP.
Entsyymin on ehdotettu säätelevän solunsisäistä ja -ulkoista oksaalihappopitoisuutta sekä osallistuvan ATP:n tuottoon.
Expression of the studied individual LME-encoding genes of P. radiata and D. squalens was unequal in transcript quantities and apparently time-dependent, thus suggesting the importance of several distinct LMEs within one fungal species.
Yksittäisten P. radiatan lip- ja lakkaasigeenien sekä D. squalensin lakkaasigeenien transkriptimäärissä oli eroja kasvun aikana.
In addition to LMEs, white-rot fungi secrete other compounds that are important in decomposition of wood and lignin.
Entsyymien lisäksi valkolahosienet erittävät puun ja ligniinin hajotukseen osallistuvia yhdisteitä, kuten oksaalihappoa, joka on puuta lahottavien sienten yleinen aineenvaihduntatuote.
Increasing the storage temperature to +45 ºC led to rapid emulsion breakdown, but a decrease in storage temperature increased emulsion stability after 14 days.
Säilytyslämpötilan kasvattaminen +45 ºC:een johti nopeaan emulsion hajoamiseen, mutta säilytyslämpötilan lasku lisäsi emulsioiden pysyvyyttä 14 vuorokauden jälkeen.
All films were transparent in the visible region, but GGM films blocked the light transmission in the ultraviolet region of the spectra.
Kaikki kalvot olivat läpinäkyviä näkyvän valon alueella, mutta GGM-kalvot estivät valonläpäisyä ultravioletin valon alueella.
This study focused on the effects of the chemical structure of mannans on their film-forming and emulsion-stabilizing properties.
Tässä tutkimuksessa tutkittiin mannaanien kemiallisen rakenteen vaikutusta niiden kalvonmuodostukseen ja emulsion stabilointikykyyn.
Special focus was on spruce GGM, which is an interesting new product from forest biorefineries.
Erityisesti keskityttiin kuusen GGM:iin, joka on kiinnostava puunjalostusteollisuuden sivutuote.
Use of GGM increased the turbidity of emulsions both immediately after preparation and after storage of up to 14 days at room temperature.
GGM:n käyttö lisäsi emulsioiden sameutta sekä heti valmistuksen jälkeen että 14 vuorokauden säilytyksen ajan huoneenlämmössä.
The tensile strength of films increased with increasing amounts of PVOH and KGM, but the effect of cAX was the opposite.
Vetolujuus kasvoi kun PVOH:n ja KGM:n määrää kasvatettiin, mutta cAX:n vaikutus oli päinvastainen.
Addition of CNW to KGM-based films induced the formation of fiberlike structures with lengths of several millimeters.
CNW:n lisääminen KGM-kalvoihin sai aikaan useiden millimetrien pituisten, kuitumaisten rakenteiden muodostumisen.
GGM and KGM were mixed with cellulose nanowhiskers (CNW) to form composite films.
GGM:a ja KGM:a sekoitettiin selluloosananokiteiden (CNW) kanssa komposiittikalvojen muodostamiseksi.
In GGM-based films, rodlike structures with lengths of tens of micrometers were formed.
GGM-kalvoissa muodostui kymmenien mikrometrien pituisia sauvamaisia rakenteita.
Dynamic mechanical analysis showed two separate loss modulus peaks for blends of GGM and PVOH, but a single peak for all other films.
Dynaamis-mekaanisessa analyysissä havaittiin GGM:n ja PVOH:n seoksilla kaksi häviömoduulin huippukohtaa, kun muilla kalvoilla oli vain yksi huippukohta.
Optical and scanning electron microscopy confirmed good miscibility of GGM with cAX and KGM.
Valo- ja pyyhkäisyelektronimikroskopia varmistivat GGM:n hyvän sekoittuvuuden cAX:n ja KGM:n kanssa.
Interestingly, the notable differences in the film structure did not appear to be related to the mechanical and thermal properties of the films.
Huomattavat muutokset kalvojen rakenteessa eivät kuitenkaan vaikuttaneet kalvojen mekaaniseen ja termisiin ominaisuuksiin.
A low degree of polymerization and a high degree of substitution of the modified galactomannans were associated with a decrease in emulsion turbidity.
Muokattujen galaktomannaanien matala polymerisaatioaste ja korkea substituutioaste olivat yhteydessä matalaan emulsion sameuteen.
Mannans are abundant plant polysaccharides found in the endosperm of certain leguminous seeds (guar gum galactomannan, GG; locust bean gum galactomannan, LBG), in the tuber of the konjac plant (konjac glucomannan, KGM), and in softwoods (galactoglucomannan, GGM).
Mannaanit ovat yleisiä kasvipolysakkarideja, joita esiintyy tiettyjen palkokasvien siemenissä (guarkumi, GG; johanneksenleipäpuujauhe, LBG), konjac-kasvin mukulassa ja havupuissa (galaktoglukomannaani, GGM).
In addition, GG was enzymatically modified in order to examine the effect of the degree of polymerization and the degree of substitution of galactomannans on emulsion stability.
Lisäksi GG:a muokattiin entsymaattisesti galaktomannaanien polymerisaatioasteen ja substituutioasteen vaikutuksen selvittämiseksi emulsion pysyvyyteen.
The mechanical properties of GG-based films were improved by decreasing the degree of polymerization of the polysaccharide with moderate mannanase treatments.
GG-pohjaisten kalvojen mekaaniset ominaisuudet paranivat myös, kun polysakkaridin polymerisaatioastetta laskettiin keskisuurella mannanaasikäsittelyllä.
GGM emulsions had higher turbidity than the emulsions containing other mannans.
GGM-emulsiot olivat sameampia kuin muista mannaaneista valmistetut emulsiot.
The oxygen permeability of GGM films was of the same magnitude as that of commercial polyethylene / ethylene vinyl alcohol / polyethylene laminate film.
GGM-kalvojen hapenläpäisevyys oli samaa suuruusluokkaa kuin kaupallisella polyetyleeni / etyleenivinyylialkoholi / polyetyleeni -laminaattikalvolla.
The improvement of mechanical properties of GGM-based films was sought by blending GGM with each of poly(vinyl alcohol) (PVOH), corn arabinoxylan (cAX), and KGM.
GGM-kalvojen mekaanisia ominaisuuksia pyrittiin parantamaan sekoittamalla GGM:a polyvinyylialkoholin (PVOH), maissin arabinoksylaanin (cAX) ja KGM:n kanssa.
The aroma permeability of GGM films was low.
GGM-kalvojen arominläpäisevyys oli matala.
The stabilizing effect of GGM on a model beverage emulsion system was studied and compared to that of GG, LBG, KGM, and cAX.
GGM:n stabiloivaa vaikutusta virvoitusjuomaemulsiossa verrattiin GG:n, LBG:n, KGM:n ja cAX:n vaikutukseen.
Permeability properties of GGM-based films were compared to those of films from commercial mannans KGM, GG, and LBG.
GGM-kalvojen läpäisevyysominaisuuksia verrattiin kaupallisista mannaaneista, KGM:sta, GG:sta ja LBG:sta valmistettujen kalvojen läpäisevyysominaisuuksiin.