natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As these screening efforts are feasible in practice, the knowledge now obtained can be exploited while designing intervention trials aimed at secondary prevention of T1D.
Luotettavat riskiarviot ovat edellytys ehkäisevien tutkimusten suunnittelemiseksi, ja koska tässä työssä kuvatut menetelmät sairastumisriskin arvioimiseksi ovat toteuttamiskelpoisia myös käytännössä, tämän työn tuloksena käytössämme on jatkossa mahdollisuudet luoda laajempia normaaliväestöä koskevia suunnitelmia T1 diabeteksen ennustamiseksi ja ehkäisemiseksi.
Since the incidence of T1D continues to increase, efforts aimed at preventing T1D are important, and reliable disease prediction is needed both for intervention trials and for effective and safe preventive therapies in the future.
Koska T1 diabetes yleistyy maailmanlaajuisesti, strategiat, joilla sairastumista voitaisiin ehkäistä, ovat tärkeitä.
Our observations confirmed that combined HLA-based screening and regular autoantibody measurements reveal similar disease risks in pediatric general population as those seen in prediabetic FDRs, and that risk assessment can be stratified further by studying glucose metabolism of prediabetic subjects.
Yhdistämällä geneettisen, HLA-määrityksiin perustuvan, ja säännöllisen vasta-aineseurannan, normaalista lapsiväestöstä voidaan tunnistaa yksilöt, joilla on kohonnut riski sairastua T1 diabetekseen.
So far, no general strategies for identifying individuals at increased disease risk in the general population have been established, although the majority of new cases originate in this population.
Tautiriskiä on diabeetikkojen perheenjäsenillä arvioitu vasta-aineiden luonteen ja ilmaantumisajankohdan perusteella, mutta normaaliväestössä, josta suurin osa T1 diabetekseen sairastuvista ilmenee, näiden riski-indikaattorien luonnetta ei vielä tunneta.
Excessive oxidative stress was evident in NPHS1 kidneys, manifested as an increase expression of p22phox, superoxide production, lipid oxide peroxidation and reduced antioxidant activity.
NPHS1-munuaisten havaittiin kärsivän myös oksidatiivisesta stressistä, josta osoituksena reaktiiviset happiyhdisteet ja lipidien peroksidaatio lisääntyivät sekä antioksidatiivisten entsyymien aktiivisuus väheni.
Hypoperfusion of peritubular capillaries and tubulointerstitial hypoxia were evident in NPHS1 kidneys, indicating that these may play an important role in the rapid progression of fibrosis in the kidneys of NPHS1 patients.
Munuaistiehyitä ympäröivien hiussuonten lukumäärä ja halkaisija olivat pienentyneet NPHS1-munuaisissa aiheuttaen ympäröivään munuaiskudokseen hapenpuutetta, mikä todennäköisesti on merkittäviä tekijä NPHS1-munuaisten fibrotisoitumisessa.
In this thesis, we examined the cellular and molecular mechanisms leading to the progression of glomerulosclerosis and tubulointerstitial fibrosis in NPHS1 kidneys.
Tässä väitöskirjatyössä tutkittiin NPHS1-munuaisten tuhoutumiseen johtavia keskeisiä solu- ja molekyylitason muutoksia.
Congenital nephrotic syndrome of the Finnish type (NPHS1, CNF) is an autosomal recessive disease, enriched in the Finnish population.
Suomalaistyyppinen synnynnäinen nefroosi (CNF, NPHS1) on suomalaiseen tautiperimään kuuluva peittyvästi periytyvä sairaus, joka aikaansaa lapselle voimakkaan proteinurian jo vastasyntyneenä johtaen kuolemaan lapsuusiässä ilman munuaisensiirtoa.
This gene encodes for nephrin, which is a major structural component of the slit diaphragm connecting podocyte foot processes in the glomerular capillary wall.
Taudin aiheuttaa geenivirhe, joka johtaa nefriini-proteiinin puutteeseen munuaiskeräsen kapillaariseinämässä.
Upregulation of Angiotensin II was obvious, emphasizing its role in the pathophysiology of NPHS1.
Työssämme myös havaittiin, että reniini-angiotensiini systeemin keskeisimmän proteiinin, angiotensiini II:n, ilmentyminen oli lisääntynyt NPHS1-munuaisissa.
Endotheliosis was the main ultrastructural lesion observed in the endothelium of NPHS1 glomeruli.
NPHS1-tautia pidetään vaikean nefroosin mallitautina, sillä se oli ensimmäisiä sairauksia, joissa valkuaisvirtsaisuuden syntymekanismia opittiin tuntemaan molekyylitasolla.
The abundant expression of vascular endothelial growth factor and its transcription factor hypoxia inducible factor-1 alpha were in accordance with the preserved structure of the endothelium in NPHS1 kidneys.
Työssä määritettiin munuaiskeräsen hiussuonten endoteelisolujen rakennetta ja proteiinien ilmentymisen muutoksia sekä munuaistiehyitä ympäröivien hiussuonten osuutta NPHS1-taudin etenemisessä.
Expansion of the extracellular matrix was caused by the normal mesangial cell component, collagen IV.
Tutkimukset osoittivat, että munuaiskerästen tukisolujen (mesangium) laajeneminen NPHS1-munuaisissa johtui niiden liiallisesta jakaantumisesta sekä soluväliaineen (pääasiassa kollageeni IV:n) lisääntymisestä.
In conclusion, our data indicate that mesangial cell proliferation and the accumulation of extracellular matrix accumulation are associated with the obliteration of glomerular capillaries, causing the reduction of circulation in peritubular capillaries.
Mesangiumsolujen fenotyyppi säilyi melko normaalina, mutta laajentumiseen liittyi kapillaarien ahtautuminen ja vähentynyt hapensaanti.
Progressive mesangial expansion in NPHS1 kidneys is caused by mesangial cell hyperplasia and the accumulation of extracellular matrix proteins.
Vaikea proteinuria saa aikaan nefroottisen oireyhtymän, ja jatkuva valkuaisvirtsaisuus johtaa munuaisen vähittäiseen tuhoutumiseen.
Their mothers were encouraged to start and maintain exclusive breastfeeding as long as it was nutritionally sufficient for the infant.
Kaikkien vauvojen äitejä kannustettiin aloittamaan yksinomainen rintaruokinta ja ylläpitämään sitä niin kauan kuin se oli lapselle ravitsemuksellisesti riittävää.
Of the infants, 42% had a family history of allergy.
42 % osallistujista oli allergiaperheiden lapsia.
Consequently, all the infants received some duration of exclusive breastfeeding, 58% of the infants were on exclusive breastfeeding for the first 6 months of life, and 18% received this feeding at least for the first 9 months.
Lapsista 58 % oli yksinomaisella rintaruokinnalla 6 kuukauden ikään asti, ja 18 % 9 kuukauden ikään asti tai pidempään.
After the first year of follow-up, the children were re-assessed at ages 5, 11 and 20 years with clinical examination, skin prick testing, and parental and personal interviews.
Lasten allergiaoireet tutkittiin haastattelun, kliinisen tutkimuksen ja ihokokeiden avulla 5, 11 ja 20 vuoden iässä.
Atopy-related allergic diseases, i.e. allergic rhinoconjunctivitis, atopic dermatitis and asthma, have increased in frequency in the industrialized countries.
Allerginen herkistyminen ja allerginen nuha, astma ja atooppinen ihottuma ovat lisääntyneet viime vuosikymmeninä.
Exclusive breastfeeding for over 9 months was associated with atopic dermatitis and symptoms of food hypersensitivity at age 5 years, and with symptoms of food hypersensitivity at age 11 years in the children with a familial allergy.
Lapsilla, jotka olivat olleet yksinomaisella rintaruokinnalla yli 9 kuukauden ikään, todettiin enemmän atooppista ihottumaa ja ruoka-aineyliherkkyysoireita 5-vuotiaana kuin lyhyemmän aikaa yksinomaista rintaruokintaa saaneilla.
The present study has aimed at defining early-life factors and markers associated with the subsequent development of allergic diseases in a cohort of 200 healthy, unselected Finnish newborns prospectively followed up from birth to age 20 years.
Aineistona on 200 suomalaisen terveen vastasyntyneen ryhmä, jota on seurattu syntymästä 20 vuoden ikään saakka.
Based on these findings, it is proposed that there may be differences in the inborn regulation of retinol and cholesterol levels in children with and without a genetic susceptibility to atopy, and these may play a role in the development of atopic sensitization and allergic diseases.
Havainnot eivät näyttäisi selittyvän ravitsemuksellisilla seikoilla, vaan viittaavat siihen, että kolesteroli- ja retinolitasojen säätelyssä on eroja perinnöllisen atopiataipumuksen omaavien ja muiden lasten välillä.
Children and adolescents with allergic symptoms, skin prick test positivity and an elevated IgE had lower total cholesterol levels in infancy and childhood than the nonatopic subjects.
Lapsilla, joille myöhemmin kehittyi allergisia oireita, havaittiin muita matalampi retinoli- ja kolesterolipitoisuus varhaisella vauvaiällä.
An elevated cord serum immunoglobulin E concentration predicted subsequent atopic manifestations though with modest sensitivity.
Napaverestä mitatun immunoglobuliini E:n korkea pitoisuus ennusti allergiaoireiden kehittymistä, mutta sen herkkyys ja tarkkuus eivät olleet riittävät, jotta se soveltuisi allergiataipumuksen seulontatestiksi.
In conclusion, prolonging strictly exclusive breastfeeding for over 9 months of age was not of help in prevention of allergic symptoms; instead, it was associated with increased atopic dermatitis and food hypersensitivity symptoms in childhood.
Yhdeksän kuukauden ikään jatkettuun yksinomaiseen rintaruokintaan saattaa jopa liittyä lapsuusiän atooppisen ihottuman ja ruokayliherkkyysoireiden lisääntymisen riski.
Retinol and cholesterol concentrations in infancy were inversely associated with the subsequent development of allergic symptoms.
Kahden kuukauden iässä mitatun plasman retinolin (a-vitamiini) todettiin olevan verraten matala lapsilla, joille myöhemmin kehittyi allergiaoireita.
This may be related to gender differences in presentation of AF.
Tämä saattaa liittyä sukupuolten väliseen eroon eteisvärinän ilmaantumisessa.
Overall 240 subjects were enrolled, 136 patients with paroxysmal lone AF and 104 controls (mean age 45 years, 75% males).
Tutkittavana oli 136 potilasta ja 104 tervettä koehenkilöä.
The treatment modalities of AF have increased, but results are still far from optimal.
Eteisvärinän hoitovaihtoehdot ovat lisääntyneet, mutta hoidon tulokset ovat huonosti ennakoitavissa eivätkä hoidot edelleenkään tehoa hyvin.
Atrial fibrillation (AF) is the most common tachyarrhythmia and is associated with substantial morbidity, increased mortality and cost.
Eteisvärinä on yleisin hoitoa vaativa rytmihäiriö ja siihen liittyy merkittävää sairastuvuutta, lisääntynyttä kuolleisuutta ja kustannuksia.
Signal measurements were performed by non-invasive magnetocardiography (MCG) and by invasive electroanatomic mapping (EAM).
Pääasiallisina menetelminä käytettiin kajoamatonta magnetokardiografiaa (MKG) ja sydämen sisäistä elektroanatomista kartoitusta.
More individualized therapy may be beneficial.
Parantunut taudinmääritys voi auttaa kohdentamaan eri hoitotapoja tehokkaammin niistä hyötyville potilaille.
Atrial Electric Signal During Sinus Rhythm in Lone Paroxysmal Atrial Fibrillation
Eteisten sähkösignaali normaalin rytmin aikana terveen sydämen eteisvärinäkohtauksia saavilla
Aim of this study was to find non-invasive parameters obtained during sinus rhythm reflecting electrophysiological patterns related to propensity to AF and particularly to AF occurring without any associated heart disease, lone AF.
Tavoitteena oli löytää kajoamattomasti mitattavia muuttujia, joita voitaisiin käyttää eteisvärinäsairauden kliinisten alaryhmien sähköfysiologisten piirteiden, kohtauksiin johtavien tekijöiden ja taudinkuvan tunnistamiseen.
High-pass filtering techniques and a new method based on a surface gradient technique were adapted to analyze atrial MCG signal.
Pääosa käytetyistä signaalianalyysimenetelmistä kehitettiin tutkimuksen puitteissa.
The BB is the most common route, but in one-third, the earliest LA activation occurs outside the BB. Susceptibility to paroxysmal lone AF is associated with propagation of the atrial signal via the margin of the FO or via multiple pathways.
MKG mittaa sydämen sähköisen aktivaation aiheuttamia magneettikenttiä kehon pinnalta ja sen etuna sydänsähkökäyrään (EKG) verrattuna on mm. suurempi herkkyys kehon pinnan suuntaisille virroille.
A significant minority of patients with lone AF lack frequent focal triggers, and in them, the late atrial signal amplitude is reduced, possibly signifying a wider degenerative process in the LA.
Potilailla, joilla eteisvärinän alku liittyi eteislisälyöntisyyteen, ns. paikallisalkuinen eteisvärinä, normaalin rytmin aikainen eteissignaali oli lievästi pidentynyt, mutta sen korkeus oli normaali.
Recognizing the distinct signal profiles may assist in understanding the pathogenesis of AF and identifying subgroups for patient-tailored therapy.
Kehitetyt MKG menetelmät ovat lupaavia tekniikoita eteisvärinätaudin alamuotojen tunnistamisessa tutkimusta ja myös kliinistä taudinmääritystä varten.
The propagation of atrial signal could also be evaluated non-invasively.
Tutkimus osoitti myös, että eteisten välisiä johtumistapoja voidaan tunnistaa kajoamattomasti MKG:lla.
The EAM was used to elucidate atrial activation in patients and as a reference for MCG.
Tutkimuksessa todettiin myös, että naisilla eteisten aktivaatiosignaali oli potilailla selvästi pidempi kuin terveillä, mutta miehillä vastaava ero oli marginaalinen.
In addition, the atrial characteristics tended to remain similar even when examined several years after the first AF episodes.
Tulokset vahvistivat aiempia käsityksiä johtumisreiteistä, mutta toivat esiin myös huomattavan määrän potilaita, joilla johtuminen tapahtui rinnakkaisesti useita reittejä pitkin.
In lone AF, natural impulse propagation to LA during sinus rhythm goes through one or more of the principal pathways described.
Sydämensisäisissä kartoituksissa normaalirytmin aikaista signaalin johtumista oikeasta eteisestä vasempaan tutkittiin suurimmassa julkaistussa potilassarjassa.
Pharmacokinetic interactions affecting the antidiabetic repaglinide
Diabeteslääke repaglinidin lääkeyhteisvaikutukset
Bezafibrate, fenofibrate, montelukast, and pioglitazone had no effect on the pharmacokinetics of repaglinide, suggesting that they do not significantly inhibit CYP2C8 or CYP3A4 in vivo.
Betsa- ja fenofibraatti, montelukasti, ja pioglitatsoni eivät vaikuttaneet repaglinidipitoisuuksiin viitaten siihen, että ne eivät potilailla käytetyillä annoksilla merkittävästi estä CYP2C8- tai CYP3A4-välitteistä lääkeainemetaboliaa.
The CYP2C8 inhibitor trimethoprim inhibited repaglinide metabolism by HLM in vitro and increased repaglinide AUC by 61% in vivo (P < .001).
CYP2C8-entsyymiä estävä mikrobilääke trimetopriimi nosti repaglinidin pitoisuuksia 61 % in vivo, ja esti repaglinidin metaboliaa myös in vitro.
Methods The metabolism of repaglinide was studied in vitro using recombinant human CYP enzymes and pooled human liver microsomes (HLM).
In vitro-tutkimuksissa käytettiin ihmisen maksan mikrosomeja ja CYP-entsyymejä.
Conclusions The relative contributions of CYP2C8 and CYP3A4 to the metabolism of repaglinide are similar in vitro, when therapeutic repaglinide concentrations are used.
In vitro-tutkimuksissa CYP3A4:n ja CYP2C8:n osuudet repaglinidin hajoamisessa olivat yhtä suuret käytettäessä terapeuttisia repaglinidipitoisuuksia.
Coadministration of drugs that inhibit CYP2C8, CYP3A4 or OATP1B1 may increase the plasma concentrations and blood glucose-lowering effect of repaglinide, requiring closer monitoring of blood glucose concentrations to avoid hypoglycaemia, and adjustment of repaglinide dosage as necessary.
CYP2C8- ja CYP3A4-entsyymejä tai OATP1B1-kuljettajaproteiinia estävien lääkkeiden samanaikainen käyttö voi nostaa repaglinidin pitoisuuksia ja voimistaa sen verensokeria laskevaa vaikutusta.
The CYP3A4 inhibitor telithromycin increased repaglinide AUC 1.8-fold (P < .001) and enhanced its blood glucose-lowering effect in vivo.
CYP3A4-entsyymiä estävä antibiootti telitromysiini nosti repaglinidipitoisuudet 1,8-kertaisiksi in vivo, ja voimisti sen verensokeria laskevaa vaikutusta.
Cyclosporine raised repaglinide AUC even higher, probably by inhibiting the CYP3A4-mediated biotransformation and OATP1B1-mediated hepatic uptake of repaglinide.
Immunosuppressiivinen lääkeaine siklosporiini nosti repaglinidipitoisuuksia tutkituista lääkkeistä voimakkaimmin, 2,4-kertaisiksi, todennäköisesti estämällä CYP3A4-entsyymiä ja repaglinidin siirtymistä maksaan OATP1B1-kuljetusproteiinin välityksellä.
Gemfibrozil, a CYP2C8 inhibitor, has greatly increased repaglinide AUC, enhancing and prolonging its blood glucose-lowering effect.
Aikaisemmissa suomalaisissa tutkimuksissa on havaittu, että lipidilääke gemfibrotsiili nostaa voimakkaasti repaglinidin pitoisuuksia veressä, sekä voimistaa ja pidentää sen verensokeria laskevaa vaikutusta.
Bezafibrate, fenofibrate, montelukast, and pioglitazone had no effect on the pharmacokinetics and pharmacodynamics of repaglinide in vivo.
Lipidilääkkeet betsa- ja fenofibraatti eivät vaikuttaneet repaglinidin pitoisuuksiin, vaikka niillä oli in vitro-olosuhteissa samanlainen estovaikutus repaglinidin metaboliaan kuin niiden sukulaislääke gemfibrotsiililla.
Pretreatment with clinically relevant doses of the study drug or placebo was followed by a single dose of repaglinide, after which blood and urine samples were collected to determine pharmacokinetic and pharmacodynamic parameters.
Koehenkilöistä kerättiin useita verinäytteitä, joista lääkepitoisuudet määritettiin käyttäen herkkiä massaspektrometrisiä menetelmiä.
Aims The aims of this work were to investigate the contribution of CYP2C8 and CYP3A4 to the metabolism of repaglinide, and to study other potential drug interactions affecting the pharmacokinetics of repaglinide, and the mechanisms of observed interactions.
Koehenkilötutkimusten (in vivo-tutkimukset) ja in vitro-tutkimusten avulla tutkittiin repaglinidin mahdollisia yhteisvaikutuksia muiden lääkkeiden kanssa, sekä selvitettiin havaittujen yhteisvaikutusten mekanismeja.
Repaglinide is extensively metabolised, and its oral bioavailability is about 60%; its metabolites are mainly excreted into bile.
Repaglinidi hajoaa elimistössä entsymaattisen aineenvaihdunnan välityksellä, pääosin sytokromi P450-ryhmän entsyymien (CYP-entsyymit) avulla.
Introduction Repaglinide is a short-acting drug, used to reduce postprandial hyperglycaemia in type 2 diabetic patients.
Insuliinin eritystä lisäävien lääkkeiden käyttöön voi liittyä haittavaikutuksia, tyypillisenä riskinä on verensokerin laskeminen liian matalaksi (hypoglykemia).
In vivo, repaglinide AUC was considerably increased by inhibition of both CYP2C8 (by trimethoprim) and CYP3A4 (by telithromycin).
Tässä työssä selvitettiin in vitro-tutkimuksilla (koeputkiolosuhteissa) CYP2C8- ja CYP3A4-entsyymien merkitystä repaglinidin hajoamisessa, käyttäen terapeuttisia repaglinidipitoisuuksia vastaavaa tasoa.
Rifampicin has decreased the AUC and effects of repaglinide.
Kliinisissä lääketutkimuksissa selvitettiin seitsemän eri lääkkeen vaikutusta repaglinidin pitoisuuksiin ja vaikutuksiin.
The follow-up ranged from a few months to ten years.
Potilastutkimusten seuranta-aika vaihteli muutamasta kuukaudesta 10 vuoteen.
The topic deals with phonosurgery, which is a subdivision of the Ear, Nose and Throat-speciality of medicine.
Väitösaihe käsittelee äänihuulikirurgiaa, joka kuuluu korva-, nenä- ja kurkkutautien erikoisalaan.
The main symptom is a hoarse and weak voice.
Pääoire on käheä ja heikko ääni, josta aiheutuu potilaille merkittävä kommunikaatiohaitta.
It offers a practical solution for surgeons who treat this complex issue.
Se tarjoaa äänikirurgille uuden käytännöllisen tekniikan tämän monimuotoisen ja usein vaikeahoitoisen vamman korjaamiseksi.
Injection laryngoplasty is a widespread surgical technique which aims to restore glottic closure by augmenting the atrophied vocal muscle, and also by turning the paralyzed vocal fold towards midline.
Injektiolaryngoplastiassa halvaantuneeseen äänihuuleen ruiskutetaan ainetta, joka korvaa surkastuneen lihasmassan ja kääntää äänihuulen keskiviivaan.
Free fascia grafts have been successfully used in the head and neck surgery for decades, but fascia had not been previously applied into the vocal fold.
Faskiasta on pitkä kokemus mm. tärykalvon paikkausleikkauksista, mutta äänihuulessa sitä ei ollut aiemmin käytetty.
Surgery is warranted for patients in whom spontaneous reinnervation and a course of voice therapy fails to improve the voice.
Kirurgiaa tarvitaan vaurioissa, joissa hermon toiminta ei spontaanisti palaudu riittävästi.
Our results indicate that autologous fascia is a feasible and safe new injection material with good and stable vocal results.
Tulostemme perusteella faskiainjektio on käyttökelpoinen ja turvallinen äänihuulihalvauksen kirurginen hoito, joka soveltuu parhaiten lievien ja keskivaikeiden hermovammojen aiheuttaman käheyden korjaamiseen.
The purpose of this dissertation was to study the applicability of minced autologous fascia graft for injection laryngoplasty of unilateral vocal fold paralysis (UVFP).
HYKS Korvaklinikalla toteutetussa väitöstutkimuksessa selvitettiin autologisen faskian eli omaa kudosta olevan vapaan lihaskalvosiirteen soveltuvuutta äänihuulihalvauksen kirurgisessa hoidossa.
The aim was to document the vocal results and possible morbidity related to graft harvesting and vocal fold injection.
Niissä tavoitteena oli mitata objektiivisin menetelmin leikkaustulos eli äänen laatu sekä arvioida leikkaustekniikan turvallisuutta ja mahdollisia myöhäisongelmia.
Three series of clinical trials of injection laryngoplasty with autologous fascia (ILAF) for patients with UVFP were conducted at the Department of Otorhinolaryngology of the Helsinki University Central Hospital.
Potilaan omaa kudosta l. autologista siirrettä käyttämällä vältetään monia ongelmia, joita on liittynyt aiemmin paljon käytettyihin synteettisiin materiaaleihin, kuten Tefloniin ja silikoniin.
UVFP results from an injury to the recurrent or the vagal nerve.
Äänihuulihalvaus on yleisimmin seurausta kasvaimen tai leikkauskomplikaation aiheuttamasta hermovammasta.
Improvement of voice quality was seen in all series by multiple objective parameters of voice evaluation.
Äänitulokset olivat hyvät kaikissa tutkimuksissa, joskin pitkän seuranta-ajan (3-10 v.) tuloksissa oli enemmän vaihtelevuutta.
Histological analysis of the vocal fold tissue showed that fascia was well tolerated.
Tutkimuksessa osoitettiin, että faskia on hyvin siedetty ja stabiili siirre äänihuulessa.
The fascia is harvested from the lateral thigh under local anesthesia and minced into paste by scissors.
Faskiasiirre otetaan paikallispuudutuksessa potilaan reisilihaksesta.
Permanence of augmentation and host versus graft tissue reactions were of special interest.
Käheyden voimakkuus ja paranemisennuste riippuu vamman vaikeusasteesta.
Harvesting of the graft and injection was met with minor morbidity.
Alkuvaiheessa todettiin lievä tulehdus, joka ei vaadi antibioottihoitoa.
Injection of the vocal fold is performed in laryngomicroscopy under general anesthesia.
Johtopäätös tästä oli että injektiotekniikka faskialla ei ole käyttökelpoinen vaikeimmissa hermovammoissa.
Instead, AT attenuated reperfusion induced increase in pulmonary pressure after CPB.
Sen sijaan antitrombiini näytti merkittävästi estävän reperfuusiovaiheen keuhkovaltimopaineen ja –vastuksen nousua.
Thus, mechanisms of low-flow reperfusion injury during CPB can differ from the mechanisms seen in total ischemia reperfusion injury.
Tulos viittaa siihen, että sydänkeuhkokoneen aiheuttama verenkierron low-flow tilanteen reperfuusiovaurion mekanismit ja sen seuraukset suolen seinämässä poikkeavat totaalin iskemia-reperfuusio vaurion mekanismeista.
Improved recovery of myocardium during the post-ischemic reperfusion period was associated with significantly less cardiomyocyte apoptosis and with a trend in anti-inflammatory effects.
Sydänlihaksen koepaloista mikroskoopilla tehdyssä analyysissä mikrotromboosia ei todettu mutta sydänlihaksen parempaan toipumiseen liittyi hirudiinia saaneilla eläimillä tulehdussolujen vähäisempi määrä ja apoptoosia esiintyi merkittävästi vähemmän kuin kontrolleilla.
Thus, inhibition of reperfusion induced thrombin may offer beneficial effects by mechanisms other than direct anticoagulant effects.
Johtopäätöksenä oli, että reperfuusion aikaisen trombiinin muodostuksen estolla näyttäsi olevan muitakin edullisia vaikutuksia sydänlihaksen toipumisessa kuin hyytymisjärjestelmän aktivaation esto.