natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to the findings of this research, the problem-based students described their therapy as reflective much more often than subject-based students.
Vertailun mukaan ongelmaperustaisen koulutuksen opiskelijat kuvasivat harjoittelujaksojensa aikana toteutettua terapiaa potilasta huomioonottavana useammin kuin oppiainejakoisen koulutuksen opiskelijat.
According to this study, problem-based learning appears to offer excellent opportunities for achieving this.
Tarkastettavan väitöstutkimuksen mukaan ongelmaperustainen oppiminen antaa valmiuksia oman ammatillisen osaamisen ja ammatin jatkuvaan kehittämiseen.
Physiotherapy education has to provide graduating physiotherapists with the ability to offer reflective and patient-centred therapy, regardless of pedagogical choices in education.
Kuvaukset olivat luokiteltavissa suorituskeskeiseen, potilasta huomioonottavaan ja reflektiiviseen terapiaan.
Students encounter such experiences in the PBL-learning environment, which is constructed by teachers, experts from working life and by the students themselves.
Oppimisprosessi käynnistyy tutoristunnoissa opettajien ja työelämän asiantuntijoiden laatimien ongelmien avulla.
The second article examines the co-operation be-tween physiotherapy teachers, physiotherapists and students that was undertaken in order to develop the learning environment in problem-based physiotherapy education.
Tutkimuksessa verrattiin toisiinsa oppiainejakoisessa ja ongelmaperustaisessa fysioterapeuttikoulutuksessa kehittyvää asiantuntijuutta.
From the different parts of the study a model was formulated that describes the devel-opment of expertise: advances in students learning can be depicted in the form of a spiral.
Aluksi kuvattiin tutkimuskohteessa toteutunutta ongelmaperustaista koulutusta vastaamalla seuraaviin kysymyksiin: Minkälainen opetussuunnitelmarakenne mahdollistaa ammatin kannalta keskeistä ja samalla yksilöllisten tarpeiden mukaista osaamisen kehittymistä?
The fourth article offers a comparison, in the form of a longitudinal study, of the descriptions subject-based and problem-based students wrote about their physiotherapy experiences throughout their education.
Opiskelijat kirjoittivat kuvaukset harjoittelujaksoilla toteuttamistaan tyypillisistä fysioterapiatilanteista.
During this process students consider potential theoretical and practi-cal knowledge from the point of view of their learning needs, and combine them to form experiential knowledge.
Opiskelijat hankkivat ongelmien aktivoimana tietoa ja osaamista itsenäistä opiskelua sekä opinto-ohjelman sisältämiä luentoja, harjoituksia ja muita opiskelumenetelmiä hyödyntäen.
The professionals acting at different levels of educational organisations need to develop skills for dialogical co-operation ­ an essential prerequisite in forging common goals and common knowledge.
Eri oppiaineiden tietoaines yhdistetään palvelemaan kulloinkin opiskeltavan sisältöalueen tarpeita.
Later in the learning process, the experiences the students have, together with reflection and critical reflection, enable them to move towards pro-fessional competence and expertise.
Opiskelijan aktiivisuutta, vastuullisuutta sekä oman toiminnan ja osaamisen tarkastelua kehittävien koulutuksellisten ratkaisujen uskotaan luovat edellytyksiä nykyisessä työelämässä tarvittavan asiantuntijuuden kehittymiselle.
The learning process is driven by these experiences and the learning needs that arise from them.
Ongelmaperustaisessa oppimisessa onkin enemmän kyse oppimisesta ja sen ohjaamisesta kuin opetuksesta.
These articles examine the curriculum development process as it moved from subject-based learning towards problem-based learning at the Pirkanmaa Polytechnic.
Ongelmaperustaisessa oppimisessa (Problem based learning, PBL) opetussuunnitelman perinteinen oppiainejakoisuus korvataan työelämän sisällöllisten osaamistarpeiden mukaan rakennetuilla opintokokonaisuuksilla.
The third article describes problem-based learning as experienced by first-year physiotherapy students.
Ongelmaperustaisen koulutuksen opiskelijoilta saatu tulos tukee fysioterapeuttikoulutukselle kansainvälisesti asetettua haastetta.
What is learned can be divided into con-scious, explicit knowledge and tacit knowledge that may also be called implicit knowledge.
Oppija nähdään aktiivisena ja itseohjautuvana tiedon käsittelijänä ja käyttäjänä.
The study adopted the approach of qualitative ethnomethodological work re-search, the aim of which is to reveal the meanings people give to their own actions.
Lisäksi he tarkastelivat oppiainejakoisen koulutuksen opiskelijoista poiketen kriittisesti oman toimintansa perusteita ja omia terapian toteuttamisen valmiuksiaan.
The learning process is based on what has been learned before.
Yksi tällainen koulutuksellinen ratkaisu on ongelmaperustainen oppiminen.
And finally, the fifth article concentrates on the impact that supervi-sion had on students learning, according to the experiences of two groups of physiotherapy students.
Opiskelijat kertoivat säädelleensä terapian toteutusta potilaista tekemiensä havaintoja mukaisesti.
The first article describes the theoretical framework, created by physiotherapy teachers from different countries, for constructing and implement-ing physiotherapy education.
Suorituskeskeisiksi määriteltyjen terapiatilanteiden kuvauksissa opiskelijat tarkastelivat erilaisia toimenpiteitä ja niiden teknistä toteuttamista.
In order to achieve this, it is important that those working in educational organisations have a common understanding of educational concepts and their backgrounds.
Minkälaista yhteistyötä toteutuu asiantuntijoiden, opettajien ja opiskelijoiden välillä rakennettaessa ongelmaperustaista opetussuunnitelmaa ja oppimisympäristöä?
It has been an essential part of social reality with a contructive role in society.
Hoppu lähestyy menuettia ennen kaikkea sosiaalisena ilmiönä, joka on ollut olennainen osa ruumiillisesti rakentunutta todellisuutta.
The minuet is one of the oldest couple dances in Finland, and it is still danced as a living tradition in some areas of the Swedish-speaking Ostrobothnia.
Aurinkokuninkaan hovista se löysi tiensä suomalaisiin talonpoikaistupiin 1700-luvulla, ja ruotsinkielisellä Pohjanmaalla se on säilynyt elävänä perinteenä paikoin meidän päiviimme asti.
However, it has also been a dance with its tacit dimension: it has been danced as a wild and cheerful dance in which the joy of dancing has been the most important aspect.
petri Hoppu tutkii väitöskirjassaa menuetin kahtalaista luonnetta: se on ollut yhtäältä seremoniallinen ja arvokas tanssi, mutta toisaalta myös vauhdikas ja improvisoitu tanssi.
The research has been carried out through historical documents and interviews.
Petri Hopun tutkimuksen perustana ovat historialliset dokumentit, ennen kaikkea perinnearkistojen tallenteet, ja hänen oma kenttätyönsä.
Combining these sources reconstructions have been made, and with the aid of these a picture of the dance reality of different eras has been created.
Keskeisenä hänen työssään on näiden ihmisten ruumiillisuuden ymmärtäminen ja sitä kautta menuetin omaperäisen historian ja nykyisyyden selittäminen.
This research is the first doctoral dissertation about Finnish ethnic dancing.
Menuetti on vanhimpia tunnettuja tansseja Suomessa.
The issue was studied from a historical perspective taking into account present and future demands.
Koulutuskulttuuria tarkasteltiin historian, nykypäivän sekä tulevaisuuden näkökulmista.
In conscript training, learning objectives were regarded as rather demanding when considering available time resources, inadequate teaching and training material, heterogeneous training norms as well as the hierarchical nature of the teaching practices and uncreative teaching methods.
Varusmieskoulutuksessa koulutuskulttuurin kehitystä hidastavina tekijöinä pidettiin korkeita oppimistavoitteita suhteessa koulutusaikaan, koulutus- ja opetusmateriaaliin liittyviä puutteita, koulutusnormiston monitahoisuutta sekä opetustapahtumien hierarkkisuutta ja kaavamaisuutta.
In conclusion, the study revealed that the educational and training culture of the defence forces is significantly approaching the key principles of learning and training culture in society.
Puolustusvoimien koulutuskulttuuri on monilta osin lähestymässä muun yhteiskunnan oppimis- ja koulutuskulttuurin keskeisimpiä periaatteita.
The common and quite modern views shared by the instructors are a precondition for successfully developing educational and training culture.
Kouluttajien yhtenäiset ja varsin nykyaikaiset käsitykset oppimisesta ja opettamisesta on nähtävä tärkeimpinä puolustusvoimien koulutuskulttuurin kehitystä edistävinä tekijöinä.
The educational and training culture at the FDF is determined by the following factors: security environment together with both the external and internal operating environment.
Puolustusvoimien koulutuskulttuuriin vaikuttava kenttä muodostuu turvallisuusympäristön sekä ulkoisen ja sisäisen toimintaympäristön muodostamasta kokonaisuudesta.
The instructors perceived more activating teaching methods, open interaction as well as encouraging reflective thinking as crucial factors when training conscripts.
Kouluttajat pitivät itse tärkeänä pyrkiä nykyistä avoimempaan vuorovaikutukseen, aktivoivien opetusmenetelmien käyttämiseen sekä varusmiesten oman ajattelun tukemiseen.
The history of the defence forces, the special features of the military organisation and military culture, strong traditions, the unchanging structure of the organisational culture of the military organisation, educational norms and traditional ways of thinking and action all seem to inhibit the development of educational and training culture.
Puolustusvoimien koulutuskulttuurin kehitystä näyttäisivät hidastavan historian kautta välittyneet vahvat perinteet, tehtävien muuttumattomuus, organisaatiokulttuurin pysyvyys ja siihen liittyvät erityispiirteet, monitasoiset symboliset kulttuurituotteet, ohjaava koulutusnormisto sekä yhteiset perinteiset ajattelu- ja toimintamallit.
Significantly, instructors with different backgrounds and representing various personnel groups all shared a similar view on educational and training culture and its development.
Eri henkilöstöryhmiin kuuluvien ja erilaisen kokemustaustan omaavien kouluttajien käsitykset koulutuskulttuurista ja sen tulevaisuudesta olivat lähes samankaltaisia.
Accordingly, this educational and training environment is challenged by the development of society and educational level together with an improved learning culture and management and leadership culture.
Ulkoisia muutospaineita koulutuskulttuurin kehitykselle aiheuttavat muun muassa yhteiskunnan kehitys, yleisen koulutustason nousu sekä yhteiskunnan oppimis- ja johtamiskulttuurin kehittyminen.
The development is also inhibited by the following factors: an uncertain future, the continual need for change together with a shortage of time and a lack of appreciation for education as well as changes resulting in a growing need for continuing training.
Tutkimus osoittaa, että tulevaisuuden epävarmuus, jatkuva muutos ja kiire, koulutuksen aliarvostaminen sekä täydennyskoulutuksen liian vähäinen määrä muuttuvassa organisaatiossa saattavat hidastaa koulutuskulttuurin kehitystä.
CREATING AN EDUCATIONAL AND TRAINING CULTURE AT THE FINNISH DEFENCE FORCES The objective of the thesis was to develop concepts related to the educational and training culture at the Finnish Defence Forces (FDF), to examine the prerequisites for future development as well as to describe the attitudes officers and conscript NCOs hold towards educational and training culture.
Tutkimuksessa rakennettiin puolustusvoimien koulutuskulttuuriin liittyvää käsitteistöä, kartoitettiin tulevaisuuden kehittymisedellytyksiä ja kuvattiin eri henkilöstöryhmiin kuuluvien kouluttajien sekä varusmiesjohtajien käsityksiä koulutuskulttuurin käytännöstä.
The empirical part examines the practices at use in educational and training culture as well as means of improving these.
Tutkimus tuotti uusia näkökulmia sekä konkreettisia kehittämisehdotuksia koulutus- ja toimintakulttuurin kehitykseen sekä palkatun henkilöstön koulutukseen.
The concept of practice indicating everyday methods as well as various teaching and training practices employed daily by instructors is closely related to educational and training culture.
Sillä tarkoitetaan kouluttajien jokapäiväisiä työtapoja sekä opetus-, koulutus- ja toimintakäytäntöjä.
Yet, the FDF has not altogether managed to meet the demands of continuing training due to the continual change of the operating environment.
Tutkimuksen pohjalta ei voida yleistää, että puolustusvoimien koulutuskulttuuri olisi jäänyt jälkeen tai kokonaan syrjäytynyt viimeaikaisesta yhteiskunnallisesta kehityksestä.
This study defines the educational and training culture at the FDF as an entity consisting of several levels influencing the instructors thinking and action as well as training personnel and conscripts.
Se ohjaa kouluttajien ajattelu- ja toimintamalleja sekä palkatun henkilöstön ja asevelvollisten koulutusta.
The research revealed that instructors regarded continuing training as the most important means of developing professional skills.
Tutkimus vahvistaa käytännössä havaittua olettamusta siitä, että osa kokeneista kouluttajista kannattaa perinteisiä sotilaskoulutuksen menetelmiä ja nuoret kouluttajat pyrkivät vanhoista toimintavoista aktiivisesti eroon.
Defining the concept of educational and training culture at the FDF served as a point of departure for the discussion.
Koulutuskulttuurin käytäntöjä kartoittava osuus perustui kouluttajille ja varusmiesjohtajille tehtyyn kyselyyn.
However, developing the educational and training culture at the FDF requires planned measures to be taken at various levels, involving individuals, working communities and organisations as well as the military schools.
Koulutuskulttuurin kehitystä tukevat turvallisuusympäristön, ulkoisen ja sisäisen toimintaympäristön, sodankäynnin ja asejärjestelmien muutokset.
The data were processed phenomenographically.
Nämä käsitykset eivät kuitenkaan ole kaikilta osin konkretisoituneet käytännön koulutuksessa.
A standardized battery of neglect tests was administered in 16 studies, while four studies used two or more separate tasks.
Katsauksessa selvisi, että aiemmin huomiotta jäämistä on tutkittu käyttämällä useimmiten kahdenlaisia tehtäväsarjoja, mutta myös sellaisia tutkimuksia löytyi, joissa on käytetty vain muutamia tehtäviä tai ainoastaan yksittäisiä tehtäviä huomiotta jäämisen tunnistamiseksi.
This suggests that a short period of recovery from right hemisphere stroke with thrombolytic treatment is not enough to repair defective rightward orienting bias at the acute phase of stroke.
Tämä antaa viitteitä siitä, että liuotushoito ja lyhyt toipumisjakso eivät sellaisenaan olleet riittäviä palauttamaan liuotushoidon saaneita potilaita täysin oireettomiksi.
Visual neglect is likely to improve over time, although symptoms of rightward orientation bias are still detected.
Häiriön lieventyessä tarkkaavuus suuntautuu edelleen automaattisesti oikealle, mutta nyt vasemmalla puolen sijaitsevat ärsykkeet voivat nostattaa potilaan huomion.
Visual Neglect and Orienting Bias in Right Hemisphere Stroke Patients with and without Thrombolysis
Huomiotta jäämishäiriö liuotushoidetuilla ja hoidon ulkopuolelle jääneillä oikeanpuoleisen aivoinfarktin sairastaneilla potilailla
Only four studies made a distinction between subtypes of neglect.
Huomiotta jäämishäiriön alatyyppierittely oli näissä tutkimuksissa vähäistä.
Healthy controls seemed to be more leftward biased than patients receiving thrombolytic treatment (Study IV).
Lisäksi havaittiin, että terveet koehenkilöt poikkesivat liuotushoitoa saaneista potilaista siten, että heillä tarkkaavaisuus suuntautui automaattisesti enemmän vasemmalle puolelle.
Both studies (III-IV) reported evidence of rightward orienting bias in patients with and without thrombolytic treatment and visual neglect.
Aiempien tutkimusten perusteella oikean aivopuoliskon (OH) infarktin tyypillinen tiedonkäsittelyhäiriö on huomiotta jääminen eli neglect.
It significantly improves outcome when administered within three hours of stroke onset.
Tässä suomalaisessa potilasaineistossa liuotushoito oli toteutettu kolmen tunnin sisällä aivoinfarktin ensioireiden alkamisesta.
To help fill this knowledge gap, the present series of studies explores the association between visual neglect and thrombolytic treatment, focusing specifically on rightward orienting bias, one of the main manifestations of visual neglect.
Tässä väitöstutkimuksessa selvitettiin näönvaraisen tarkkaavuuden toispuoleista huomiotta jäämisen häiriötä sekä erityisesti keskityttiin kuvaamaan tarkkaavuuden automaattista suuntautumista liuotushoidetuilla ja hoitamattomilla OH-aivoinfarktipotilailla.
The original studies showed that patients without thrombolytic treatment had a higher risk of visual neglect (Study II) and showed more evidence of rightward orienting bias (Study IV) than patients receiving thrombolytic treatment.
Lisäksi tällä potilasjoukolla esiintyi enemmän oikeanpuoleista tarkkaavuuden havaintovinoumaa kuin niillä potilailla, jotka saivat liuotushoidon kolmen tunnin aikaikkunan sisällä aivoinfarktin ensioireista.
Based on these results it is suggested that thrombolysis independently predicts absence of visual neglect and might reduce the presence of rightward orienting bias in the acute phase of stroke.
Tulokset tukevat näkemystä, jonka mukaan toispuoleinen huomiotta jäämishäiriö on moninainen oireyhtymä sekä sitä, että liuotushoito on yhteydessä OH-aivoinfarktin aiheuttamaan huomiotta jäämishäiriön oireisiin.
Study III showed that in patients not receiving thrombolysis, the intensity of rightward orienting bias and the presence of visual neglect declined as a function of time, but differences were still found between healthy controls and patients.
Vaikka vasemman puolen huomiotta jääminen korjaantui kuuden kuukauden kuluessa suurimmalla osalla liuotushoidon ulkopuolelle jääneistä potilaista, silti automaattista oikeanpuoleista havaintovinoumaa oli edelleen tunnistettavissa.
Thrombolysis is standard pharmacological treatment for patients with acute ischemic stroke.
Liuotushoito on todettu toimivaksi akuuttivaiheen hoitomuodoksi, jossa alteplaasi- nimisellä lääkeaineella avataan aivoverisuoneen tullut tukkeuma 4½ tunnin kuluessa infarktin ensioireista.
The reported prevalence of neglect is probably affected by the range of assessment methods used.
Lisätutkimukset ovat edelleen tarpeellisia liuotushoidon vaikutusten tunnistamiseksi ja huomiotta jäämishäiriön tutkimusmenetelmien diagnosointivarmuuden edistämiseksi.
The review in Study I demonstrated differences in the accuracy of the methods used.
Lisäksi ensimmäisessä osatutkimuksessa pyrittiin selvittämään sitä, millä tavoin huomiotta jäämisen esiintymistä on aiemmin tutkittu tekemällä katsaus aiempiin aihetta koskeviin tutkimuksiin.
Daytime sleepiness occurred in 21% of responses.
Päiväväsymystä esiintyi 21%lla vastanneista.
However, the most significant predictors were sleep disorders, physical illnesses and depressive emotions.
Merkittävimmäksi tekijäksi osoittautuivat kuitenkin unihäiriöt, fyysiset sairaudet ja depressiivinen mieliala.
The effect of life habits was, however, lesser than expected.
Elämäntapojen vaikutus päiväväsymykseen oli odotettua vähäisempää.
In the first study it was found that sleeping habits change markedly during puberty.
Ensimmäisessä kyselyssä todettiin, että nukkumistottumukset muuttuvat olennaisesti murrosiässä.
There were no remarkable differences in sleep disorders between different agegroups but snoring was more common in boys and dreaming in girls.
Unihäiriöissä ei ollut huomattavia eroja eri ikäryhmissä, mutta kuorsaus oli pojilla yleisempää ja unien näkeminen tytöillä.
The present thesis includes two questionnaire studies and one interview from years 1988-1991, and concerns sleeping habits, sleep disorders and daytime sleepiness in schoolchildren.
Tutkimus on vuosina 1988- 1991 kerätty kysely- ja haastattelututkimus, jossa on selvitetty peruskouluikäisten nukkumistottumuksia, unihäiriöitä ja päiväväsymystä.
In the follow-up questionnaire two years later daytime sleepiness had disappeared in half of the cases, but 28% of alert controls had become sleepy.
Seurannassa päiväväsymys oli hävinnyt puolelta, mutta 28% virkeistä verrokeista oli tullut väsyneeksi.
At weekends the rhythm delayed still more but sleeping time became longer.
Viikonloppuna rytmi viivästyy vielä enemmän, mutta nukkumisaika pitenee verrattuna arkiöihin.
It was more common in those children with irregular sleeping habits (a short sleeping time on weeknights and delayed sleep rhythm at weekends), frequent sleep disorders (insomnia, nightwaking, sleeptalking, dreaming) and a lot of video watching.
Päiväväsymys oli yleisempää niillä, joiden nukkumistottumukset olivat epäsäännöllisemmät (lyhyt nukkumisaika viikolla, viivästynyt unirytmi ja pitkä nukkumisaika viikonloppuisin).
Those adolescents who had had daytime sleepiness in every step of the study drank more alcohol than those who had been alert all the time.
Alkoholin runsas nauttiminen oli yleisempää niiden nuorten keskuudessa, jotka olivat poteneet päiväväsymystä koko seurannan ajan.
In the interview study three years after the first questionnaire the meaning of life habits was evaluated in association with daytime sleepiness.
Viimeisenä vaiheena tutkimuksessa tehtiin haastattelu, jossa pyrittiin selvittämään erityisesti elämäntapojen merkitystä päiväväsymyksessä.
Bedtime delayed and sleeping time during weeknights became shorter.
Nukkumaanmenoaika myöhäistyy ja nukkumisaika arkisin lyhenee.
The sleepy schoolchildren had also more often parents with frequent sleep disorders.
He katselivt myös enemmän videoita ja heidän vanhemmillaan oli enemmän uniongelmia.
Irregular sleeping habits and night waking were still more common in the sleepy schoolchildren than in the alert ones.
Tässä vaiheessa epäsäännölliset nukkumistottumukset ja yöheräily liittyivät edelleen päiväväsymykseen.
In the group of controls those with better school progress had more daytime sleepiness than the others.
Alunperin virkeiden verrokkien ryhmässä oire oli yleisempi paremmin koulussa menestyvillä.
Sleeping habits and sleep disorders should be inquired more often in school health care.
Koluterveydenhuollossa olisi syytä kiinnittää huomiota lasten nukkumistottumuksiin ja unihäiriöihin sekä päiväväsymysoireeseen erityisesti niillä nuorilla, joiden oireet ovat pysyviä luonteeltaan.
The development and causes of daytime sleepiness were the main interest of the study.
Päiväväsymyksen kehitystä on arvioitu seurannan aikana ja pyritty selvittämään myös sen mahdollisia syitä.
With this I mean that the pre-school groups were more different from each other than the children randomly chosen.
Tällä tarkoitan sitä, että esiopetusryhmät olivat keskenään erilaisempia kuin lapset satunnaisesti valittuina.
The purpose of the research was to describe the effectiveness as a multiform phenomenon.
Tutkimuksen tavoitteena oli kuvata vaikuttavuutta monimuotoisena ilmiönä.
The results received from different methods of analysis differed from one another.
Eri analyysimenetelmillä saadut tulokset erosivat toisistaan.
The effectiveness as an aspect of performance describes the benefit that the service brings to the client.
Vaikuttavuus tuloksellisuuden ulottuvuutena kuvaa palvelun tuottamaa hyötyä asiakkaalle.
However, the pre-schooling has still challenges in considering the children needing special support and the children belonging to different language and culture groups.
Siitä huolimatta esiopetuksella on yhä haasteensa ottaa erityistä tukea tarvitsevat sekä eri kieli- ja kulttuuriryhmiin kuuluvat lapset huomioon.
The differences between the methods seem to tell that one level methods wouldn´t consider the differences between the pre-school groups.
Erot menetelmien välillä näyttäisivät kertovan siitä, että yksitasoiset menetelmät eivät ottaisi huomioon esiopetusryhmien erilaisuutta.