natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In contrast, films blended from GGM and PVOH showed phase separation.
Sen sijaan GGM:n ja PVOH:n seoksilla havaittiin faasierottumista.
Galactomannans with lower galactose content (LBG, modified GG) produced films with higher elongation at break and tensile strength.
Galaktomannaanit, joissa oli vähän galaktoosisivuryhmiä (LBG, muokattu GG), muodostivat kalvoja joilla oli korkea murtovenymä ja vetolujuus.
GGM-based films had the lowest water vapor permeability when compared to films from other mannans.
GGM-kalvoilla oli muista mannaaneista valmistettuihin kalvoihin verrattuna matalin vesihöyrynläpäisevyys.
Adding other polymers increased the elongation at break of GGM blend films.
Muiden polymeerien lisääminen kasvatti GGM-seoskalvojen murtovenymää.
A plasticizer was needed for the formation of films from mannans other than KGM and the optimal proportion was 40% (w/w of polymers) glycerol or sorbitol.
Sopiva määrä oli 40 % (polymeerien painosta) glyserolia tai sorbitolia.
Steryl glycosides were shown to be hydrolysed by β-glucosidase (cellobiase) from A. niger, but less with β-glucosidases from other sources.
Steryyliglykosidit hydrolysoituivat mikrobiperäisellä β-glukosidaasilla, mutta esimerkiksi mantelin β-glukosidaasi ei tutkimuksen koeolosuhteissa pilkkonut steryyliglykosideja.
The rate of antioxidant degradation was slower for sitostanyl ferulate, showing higher heat stability than α-tocopherol.
Steryyliferulaattien antioksidanttiteho oli alhaisempi kuin hyvin tunnetun antioksidantin, α-tokoferolin.
Wheat and rye both are good sources of steryl ferulates and steryl glycosides and, especially with steryl ferulates, what may be lost out to some other cereals on quantity is compensated with quality of the sterol composition.
Ruis ja vehnä ovat erittäin hyviä steryyliferulaattien ja -glykosidien lähteitä ja erityisesti steryyliferulaattien kohdalla niiden optimaalinen sterolikoostumus antaa lisäarvoa verrattaessa eri viljalajeja steryyliferulaattien lähteenä.
Properties of steryl ferulates and steryl glycosides were evaluated after common processing methods and in enzymatic hydrolysis.
Prosessoinnin vaikutuksia steryyliferulaattien ja -glykosidien pitoisuuksiin tutkittiin erilaisten mekaanisten, lämpö- ja entsymaattisten käsittelyiden jälkeen.
Thermal and mechanical processing had only minor or no effects on the contents of steryl conjugates from rye and wheat bran.
Tutkituista käsittelymenetelmistä mekaaniset ja lämpökäsittelyt eivät juurikaan muuttaneet sterolijohdosten pitoisuuksia ruis- ja vehnäleseissä.
Cereal kernels are known to contain a number of minor components that possess beneficial health attributes.
Näiden ravinnon pienkomponenttien tutkimus on viimeaikoina lisääntynyt merkittävästi, sillä niiden arvellaan tehostavan ravintokuidun positiivisia terveysvaikutuksia.
In bulk and emulsion systems of methyl linoleate at 40°C steryl ferulates extracted from rye and wheat bran inhibited hydroperoxide formation much more effectively than synthetic steryl ferulates or those extracted from rice (γ-oryzanol), demonstrating that the sterol composition has an effect on the activity.
Steryyliesteraasi-entsyymi pilkkoi rukiin ja vehnän steryyliferulaatteja tehokkaammin kuin riisistä eristettyjä steryyliferulaatteja, joiden sterolikoostumus on erilainen.
Further, enzymatic hydrolysis of these conjugates was studied, as well as the capacity of steryl ferulates to inhibit lipid oxidation at different temperatures.
Lisäksi analysoitiin steryyliferulaattien hapettumisenestokykyä erilaisissa lämpötiloissa ja mallisysteemeissä.
The data presented in this thesis provides information that may henceforth be applied when evaluating the intakes of steryl conjugates from cereal sources, as well as their possible influences as minor bioactive components.
Väitöskirjatutkimuksessa saatuja tuloksia voidaan hyödyntää arvioitaessa steryyliferulaattien ja -glykosidien saantia ruis- ja vehnätuotteista, sekä arvioitaessa niiden ominaisuuksia ravinnon hyödyllisinä bioaktiivisina yhdisteinä.
Enzymatic treatments on the other hand caused some changes, especially in the contents of glycosylated sterols.
Sen sijaan entsymaattiset käsittelyt vaikuttivat erityisesti steryyliglykosidien pitoisuuksiin sekä yleisesti ottaen sterolien saatavuuteen leseistä.
Variation in the contents of steryl ferulates was higher in wheat fractions than rye fractions.
Hajonta erilaisten myllytysnäytteiden steryyliferulaattipitoisuuksissa oli huomattavasti isompi erilaisten vehnä- kuin ruisnäytteiden välillä.
Steryl glycosides, on the other hand, had either negative or no correlation with dietary fibre, and the range of the steryl glycoside contents was much narrower than that of steryl ferulates in both cereals.
Steryyliglykosidien pitoisuuksissa ei havaittu vastaavaa positiivista korrelaatiota kuitupitoisuuden kanssa ja pitoisuuksien vaihtelu eri näytteiden välillä oli huomattavasti pienempi kuin steryyliferulaattipitoisuuksien hajonta.
There were significant differences in the sterol compositions of these steryl conjugates when compared with each other or with the total plant sterols in the corresponding fractions.
Steryyliferulaattien ja steryyliglykosidien sterolikoostumukset poikkesivat sekä toisistaan että kokonaissterolikoostumuksesta merkittävästi.
When steryl ferulates extracted from rye or wheat bran were subjected to enzymatic treatments by steryl esterase, significant differences in the rates of hydrolysis were observed between steryl ferulates from different sources with differing sterol compositions.
Sekä rukiin että vehnän steryyliferulaattipitoisuus korreloi vahvasti myllytysnäytteiden ravintokuitupitoisuuden kanssa, eli jyvien uloimmista kerroksista olevissa näytteissä, joissa kuitupitoisuus oli suuri, myös steryyliferulaattien pitoisuus oli suuri.
Occurrence and properties of steryl ferulates and glycosides in wheat and rye
Väitöskirjatutkimuksessa selvitettiin viljamateriaaleille tyypillisten steryyliferulaattien sekä steryyliglykosidien esiintymistä rukiissa ja vehnässä.
At cooking (100°C) and frying temperatures (180°C) sitostanyl ferulate was shown to inhibit polymer formation significantly and, especially at 100°C, comparably to α-tocopherol.
Antioksidanttitehokkuutta arvioitiin erilaisissa rasvamalleissa (bulkkirasva ja emulsiot) ja lämpötiloissa (ml. keitto- ja paistolämpötilat).
Steryl ferulates were shown to have a strong positive correlation with dietary fibre contents in milling fractions from the outer parts of the kernels obtained from a commercial scale mill.
Näitä "kuidun kanssamatkustajia" tiedetään löytyvän erityisesti täysjyväviljatuotteista sekä jyvän ulompia kuoriosia sisältävistä kuitupitoisista myllytysjakeista.
In this study, the effect of alternative techniques of manure treatment (aeration, separation, addition of peat) and application (broadcast spreading, band spreading, injection, incorporation by harrowing) on ammonia emissions in the field and on nitrogen uptake by ley or cereals was studied.
Tässä tutkimuksessa selvitettiin erilaisten lannankäsittelytekniikoiden (ilmastus, separointi, imeyttäminen turpeeseen) ja levitystapojen (hajalevitys, nauhalevitys letkulevittimellä, sijoittaminen, multaaminen äestämällä) vaikutusta ammoniakin haihtumiseen pellolle levitetystä lannasta sekä nurmen ja viljojen typenottoon.
The aim of this study was to find ways to improve the utilization of manure nitrogen and reduce its release to the environment.
Tavoitteena oli löytää menetelmiä, joilla voidaan lisätä lannan typen hyväksikäyttöä ja vähentää typpipäästöjä ympäristöön.
Ammonia emissions from pig and cattle slurry in the field and utilization of slurry nitrogen in crop production
Ammoniakkipäästöt sian ja naudan lietelannasta pellolla ja lannan typen hyväksikäyttö kasvintuotannossa
Stubble mulch tillage hastens the effect in surface soil compared with ploughing.
Sänkimuokkaus nopeuttaa vaikutusta pintamaassa kyntöön verrattuna.
The effect of a mixture of slurry and peat on soil properties was also investigated.
Myös turpeeseen imeytetyn lietelannan vaikutusta maan ominaisuuksiin tutkittiin.
Injection into the soil or incorporation by harrowing clearly reduced ammonia volatilization from slurry more than did the surface application onto a smaller area by band spreading or reduction of the dry matter of slurry by aeration or separation.
Lietelannan suora sijoittaminen maahan ja pintaan levitetyn lietelannan multaaminen äestämällä vähensivät ammoniakin haihtumista selvästi enemmän kuin pintalevitys pienemmälle alalle nauhalevityksen avulla tai lannan kuiva-aineen vähentäminen ilmastuksella tai separoinnilla.
Incorporation was less important for the fertilizer effect of peat manure than for pig slurry, but both manures were more effective when incorporated.
Multaaminen ei ollut turvelannan typen hyväksikäytön kannalta yhtä tärkeää kuin lietelannan, mutta kumpikin lanta vaikutti voimakkaammin mullattuna.
After rain or irrigation, the peat manure layer on the soil surface retarded evaporation.
Sateen tai sadetuksen jälkeen turvelantakerros hidasti haihtumista ja edisti näin kosteuden säilymistä maassa.
The volatilization of ammonia from surface-applied peat manure was slow, but proceeded over a long period of time.
Pintalevitetystä turvelannasta ammoniakin haihtuminen oli hidasta mutta jatkui kuivalla säällä pitkään.
Surface application showed low ammonia volatilization, when pig slurry was applied to tilled bare clay soil or to spring wheat stands in early growth stages.
Pintalevityksen ammoniakkipäästöt olivat pienet, kun sian lietelantaa oli levitetty muokatulle savimaalle tai kevätvehnäkasvustoon varhaisissa kasvuvaiheissa.
The ammoniacal nitrogen of surface-applied slurry was obviously adsorbed by the very surface soil and remained mostly unavailable to plant roots in the dry soil.
Viljapeltoon pintalevitetyn lannan liukoinen typpi ilmeisesti sitoutui kuivaan pintamaahan ja oli pääosin kasvien juurten ulottumattomissa.
Volatilization of ammonia (NH3) from animal manure is a major pathway for nitrogen (N) losses that cause eutrophication, acidification, and other environmental hazards.
Ammoniakkipäästöt aiheuttavat rehevöitymistä, happamoitumista ja muita ympäristöhaittoja.
Supplementing manures with inorganic fertilizer nitrogen, which adds plant-available nitrogen to the soil at the start of growth, increased the overall recovery of applied nitrogen in crop yields.
Karjanlannan täydentäminen väkilannoitetypellä, mikä lisää kasveille käyttökelpoisen typen määrää kasvun alussa, edisti viljelykasvien kasvua sekä lannan ja väkilannoitteen typen hyväksikäyttöä.
Peat manure applications increase soil organic matter content and aggregate stability.
Toistuvasti käytettynä turvelanta parantaa maan rakennetta lisäämällä maan eloperäistä ainesta ja murujen kestävyyttä.
This was the case for leys as well as for spring cereals, even though ammonia losses from manures applied to cereals were relatively low with surface applications as well.
Sijoittaminen ja multaaminen lisäsivät kasvien typenottoa sekä nurmella että viljoilla, vaikka viljapellosta ammoniakin haihtuminen oli vähäistä myös lannan jäädessä pintaan.
On ley, however, surface-applied cattle slurry lost about half of its ammoniacal nitrogen.
Nurmella sen sijaan pintalevitetyn naudan lietelannan liukoisesta typestä haihtui noin puolet.
Crises threatening societies now differ from those faced a hundred years ago.
Yhteiskuntia uhkaavat kriisit ovat nyt osin toiset kuin sata vuotta sitten.
The perspective and questions come under nutrition science, but are part of social decision-making.
Näkökulma ja kysymykset kuuluvat ravitsemustieteeseen, mutta ovat osa yhteiskunnallista päätöksentekoa.
The written material is supplemented by discussions with experts.
Sitä koskevaa kirjallista aineistoa täydentävät asiantuntijakeskustelut.
The decisions made in Finland are projected onto the solutions developed in some other European countries.
Suomen ratkaisuja heijastetaan muutamiin muihin Euroopan maihin.
The study focuses on the first and second world wars as well as on contemporary society at the beginning of the 21st century.
Tarkasteluajankohtia ovat ensimmäinen ja toinen maailmansota sekä nykyhetki, 2000-luvun alku.
Major source materials include scientific and professional publications.
Merkittävä lähteistö ovat tieteelliset ja ammatilliset julkaisut.
Finland is bet-ter prepared, but in many ways more vulnerable to and dependent on other actors.
Suomi on paremmin varautunut, mutta monelta osin häiriöherkempi.
The research of Professors A. I. Virtanen and Paavo Simola during WWII focused on vitamins.
Toisen maailmansodan aikana vitamiinitutkimusta tekivät etenkin professorit A. I. Virtanen ja Paavo Simola.
Interest also focuses on the action of the scientific community.
Mielenkiinnon kohteena on myös tiedeyhteisön asema ja vaikutusmahdollisuudet.
WWII was also an important period for product development in the food industry.
Toisen maailmansodan aikana korostuu myös elintarviketeollisuuden tuotekehitys.
Significant work on food substitutes was carried out by Professor Carl Tigerstedt during WWI.
Professori Carl Tigerstedtin tutkimukset ensimmäisen maailmansodan aikana kohdistuivat viljan korvikkeisiin.
One of the most vulnerable groups in regard to nutrition was long-term patients in institutions.
Ravinnonsaannin suhteen erääksi riskiryhmäksi osoittautuivat hoitolaitosten pitkäaikaispotilaat.
The study is based primarily on the archive documents and annual reports prepared by food and health care authorities.
Sitä täydentää kertomusaineisto, kuten elintarvike- ja terveydenhuollon vuosikertomukset.
Although the objective of protecting the population remains the same for nutrition, food production, and food consumption, threat scenarios and the knowledge and skill levels of citizens are constantly changing.
Muutokset elintarviketuotannossa, uhkakuvissa, väestön ruoankäytössä sekä tieto- ja taitotasossa edellyttävät tilanteen jatkuvaa seurantaa ja arviointia.
The main purpose of this study is to explore how Finnish society has responded to crises and what measures it has taken to sustain institutional food services and the food supply of households.
Työssä selvitetään, miten ruokahuollosta vastaavat tahot ovat Suomessa reagoineet kriiseihin, ja miten väestön ravinnonsaanti on varmistettu.
Food rationing is a severe means of handling the scarcity of food, which is why contemporary society relies primarily on preparedness planning.
Elintarvikesäännöstely on voimakas toimenpide ja ensisijaisesti elintarvikehuolto pyritäänkin turvaamaan ennakkovarautumisella.
Civic organisations played a key role during the world wars, and establishing an emergency food supply remains on their agenda.
Sotien aikana kansalaisjärjestöillä oli keskeinen asema, ja väestön ohjaaminen, kuten kotivaraneuvonta, on edelleenkin järjestöjen tehtäväaluetta.
From bark bread to pizza : Food and exceptional circumstances : reactions of Finnish society to crises of food supply
Petusta pitsaan : Ruokahuollon järjestelyt kriisiaikojen Suomessa
The food intake of some population groups was occasionally inadequate both in quantity, quality and safety.
Eräiden väestöryhmien ajoittain määrällisesti, laadullisesti tai muilta osin puutteellista ravinnonsaantia pyrittiin kohentamaan omatoimisuuteen, ruoanvalmistustaitojen parantamiseen ja makutottumusten laajentamiseen tähtäävällä neuvonnalla.
The particular study interests include the school catering and food services in hospitals during the world wars.
Julkisen ruokahuollon kriisiaikaista toimintaa kuvataan tarkastelemalla kouluruokailun ja sairaaloiden ruokahuollon toteutumista.
Food rationing during the WWI and WWII differed in extent, details and unity.
Sotien aiheuttaman elintarvikesäännöstelyn laajuus, yksityiskohtaisuus ja yhtenäisyys vaihtelivat.
The situation in households is reflected in the counseling work carried out by state-run or civic organisations.
Kotitalouksien toimintaa kuvataan niihin suunnatun neuvonnan kautta.
As for future development, the world wars were never-theless important periods for public food services and counseling practices.
Joukkoruokailun ja neuvontatyön kehittymiselle kriisiajat olivat kuitenkin merkittäviä vaiheita.
The evaluation of the situation in contemporary Finnish society is based on corresponding emergency plans and guidelines.
Nykytilanteen osalta tarkastellaan ruokahuollon varautumista ja valmiutta kohdata kriisejä.
Oxidative stability of phytosterols in food models and foods
Kasvisterolien hapettumiskestävyys elintarvikemalleissa ja elintarvikkeissa
Generally, oxidation reactions were more significant at temperatures above 100°C.
Yleisesti ottaen tutkittujen yhdisteiden hapettumiskestävyys heikkeni yli 100 °C lämpötiloissa.
Under all conditions studied, phytostanols as saturated compounds were more stable than unsaturated phytosterols.
Kaikissa tutkituissa olosuhteissa kasvistanolit olivat kasvisteroleita pysyvämpiä.
At lower temperatures, the significance of these reactions increased with increasing reaction time.
Tätä matalammissa lämpötiloissa hapettumiskestävyys heikkeni sitä enemmän mitä pidempi kuumennusaika oli.
In addition, esterification made phytosterols more reactive than free sterols at low temperatures, while at high temperatures the situation was the reverse.
Verrattaessa kasvisteroliestereitä ja vapaita kasvisteroleja, sterolit esterimuodossaan olivat pysyvämpiä korkeissa lämpötiloissa, mutta matalissa lämpötiloissa tilanne oli päinvastainen.
Overall, the findings indicated that although phytosterols and stanols are stable in normal food processing conditions, attention should be paid to their use in frying.
Kaiken kaikkiaan kasvisteroli- ja stanoliyhdisteiden todettiin olevan suhteellisen pysyviä kaikissa normaaleissa elintarvikkeiden prosessointi- ja käsittelyolosuhteissa.
The effect of lipid matrix composition was dependent on temperature; at temperatures above 140°C, phytosterols were more stable in an unsaturated lipid matrix, whereas below 140°C they were more stable in a saturated lipid matrix.
Käytettyjen rasvapohjien ja kuumennuslämpötilojen yhteisvaikutus kasvisterolien ja stanolien hapettumiskestävyyteen osoittautui yllättäväksi; korkeassa lämpötilassa kasvisterolit olivat pysyvämpiä rypsiöljyssä, kun taas matalammissa lämpötiloissa pysyvyys oli parempi tripalmitaatissa.
Enriched foods covered a range of commercially available phytosterol/stanol ingredients, different heat treatments during food processing, and different multiphase food structures.
Tässä väitöskirjatyössä tutkittiin erilaisten kasvisteroli- ja kasvistanoliyhdisteiden pysyvyyttä ja siihen vaikuttavia tekijöitä useissa elintarvikkeiden prosessointi- ja käsittelyolosuhteissa sekä pitkäaikaisessa varastoinnissa.
Complex interactions between other food constituents also suggested that when new phytosterol-enriched foods are developed their oxidative stability must first be established.
Monimutkaiset vuorovaikutukset kasvisteroli- ja stanoliyhdisteiden, elintarvikkeen muiden ainesosien (erityisesti rasvan) sekä prosessointilämpötilojen kesken lisäksi osoittivat, että kasvisterolien ja -stanolien pysyvyys tulisi aina varmistaa uusia elintarvikesovelluksia kehitettäessä.
Commercially available phytosterol/stanol ingredients were stable during such food processes as spray-drying and ultra high temperature (UHT)-type heating and subsequent long-term storage.
Tutkitut yhdisteet olivat pysyviä spraykuivauksesssa sekä UHT-käsittelyssä ja näihin käsittelyihin liitetyssä pitkäaikaisessa varastoinnissa.
Data obtained in food model studies revealed that the critical factors for the formation and distribution of the main secondary oxidation products were sterol structure, reaction temperature, reaction time, and lipid matrix composition.
Hapettumiskestävyyden sekä hapettuessa syntyvien hapettumistuotteiden kirjon todettiin riippuvan sterolin rakenteesta, kuumennuslämpötilasta, kuumennusajasta sekä sen rasvan koostumuksesta ja tyydyttymättömyysasteesta, johon steroli/stanoli kuumennuskäsittelyitä varten sekoitettiin.
In the absence of an official method for analyzing of phytosterol/stanol oxidation products, we first developed a new gas chromatographic - mass spectrometric (GC-MS) method.
Lisäksi työssä kehitettiin ja otettiin käyttöön kaasukromatografi-massaspektrometrinen menetelmä, koska kasvisteroleista ja -stanoleista syntyvien hapettumistuotteiden määrittämiseen elintarvikkeista ei tällä hetkellä ole yleisesti hyväksyttyä virallista menetelmää.
The formation of these secondary oxidation products did not account for all of the phytosterol/stanol losses observed during the heating experiments, indicating the presence of dimeric, oligomeric or other oxidation products, especially when free phytosterols and stanols were heated at high temperatures.
Mallikokeissa kasvisteroli- ja stanoliyhdisteet sekoitettiin joko rypsiöljyyn (tyydyttymätön rasva) tai tripalmitaattiin (tyydyttynyt rasva), koska myös elintarvikkeissa kasvisterolit ja -stanolit ovat kiinteässä vuorovaikutuksessa elintarvikkeen muiden rasvojen kanssa.
The results presented here will assist in choosing safe conditions for phytosterol/stanol enrichment.
Yleistettävää tietoa kasvisterolien ja -stanolien pysyvyyteen vaikuttavista tekijöistä hankittiin mallikokeiden avulla.
An important safety aspect to be considered when foods are enriched with phytosterols and phytostanols is the oxidative stability of these lipid compounds, i.e. their resistance to oxidation and thus to the formation of oxidation products.
Koska kasvisterolit ja -stanolit ovat rasvayhdisteitä, niiden pysyvyyttä tarkasteltiin erityisesti hapettumiskestävyyttä tutkimalla.
Finally, the oxidative stability of phytosterols and stanols in enriched foods during processing and storage was evaluated.
Tutkimuksen kohteena oli myös kaupallisesti kasvisteroli- ja stanolirikastukseen käytettäviä materiaaleja sekä näistä valmistettuja elintarvikkeita.
They have only been isolated from the beer production chain.
Niitä on toistaiseksi tavattu vain oluen tuotantoketjusta.
This may partly explain why it is a brewery contaminant.
Tulos selittänee osittain, miksi laji on panimokontaminantti.
This should ensure financial benefits to the industry and better product quality to customers.
Tämä auttaa vähentämään kontaminaatioista johtuvia teollisuuden tappioita sekä takaamaan kuluttajalle paremman tuotelaadun.
Megasphaera cerevisiae, Pectinatus cerevisiiphilus, Pectinatus frisingensis, Selenomonas lacticifex, Zymophilus paucivorans and Zymophilus raffinosivorans are strictly anaerobic Gram-stain-negative bacteria that are able to spoil beer by producing off-flavours and turbidity.
Megasphaera cerevisiae, Pectinatus cerevisiiphilus, Pectinatus frisingensis, Selenomonas lacticifex, Zymophilus paucivorans ja Zymophilus raffinosivorans ovat ehdottoman anaerobeja (happiherkkiä) oluen pilaajabakteereita.
The 16S rRNA gene based phylogenetic analysis of the Sporomusa sub-branch showed that the genus Selenomonas originates from several ancestors and will require reclassification.
Sporomusa-alahaaran 16S rRNA geenisekvenssien vertailuun perustunut fylogeneettinen analyysi osoitti Selenomonas-suvun olevan polyfyleettinen ja vaativan tulevaisuudessa uudelleenluokittelua.
M. cerevisiae was also shown to exhibit remarkable resistance against many brewery-related stress conditions.
Lisäksi tutkimuksessa havaittiin, että M. cerevisiae kykenee kestämään erilaisia panimoprosessin stressiolosuhteita erittäin hyvin.
DNA-based detection and characterisation of strictly anaerobic beer-spoilage bacteria
Ehdottoman anaerobisten oluen pilaajabakteerien osoittaminen ja karakterisointi DNA-pohjaisilla menetelmillä
This study showed that DNA-based techniques provide useful tools for obtaining more rapid and specific information about the presence and identity of the strictly anaerobic spoilage bacteria in the beer production chain than is possible using cultivation methods.
Tutkimuksen tulokset osoittivat, että DNA-pohjaiset tekniikat tarjoavat hyödyllisiä työkaluja, joiden avulla on mahdollista osoittaa ja tunnistaa happiherkät pilaajabakteerit oluen tuotantoketjusta entistä nopeammin ja täsmällisemmin.