natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The object was to find out what were the reasons that got the habitants to go out and how did they feel it had affected their well-being The results were organized into three categories that were considered to activate habitants to go out: Safety, operationality and experientiality.
Haastattelujen avulla kartoitettiin pihan tekijöitä, jotka saivat asukkaat lähtemään ulos ja miten he kokivat niiden vaikuttavan hyvinvointiin.
Experiences of well-being were considered as one category, which once again interacts with the three mentioned above.
Hyvinvointikokemukset pidettiin yhtenä omana pääluokkanaan, joihin turvallisuudella, toiminnallisuudella ja kokemuksellisuudella oli merkittäviä vaikutuksia.
The second aim was to study the impacts of the increased activity for the elderly people in the assisted living building Palta in Paimio, Finland.
"Kyl maar siin sit kesä aikaan rupee liikkumaan, ku siin on noit polkuikin tehty…" : Viherympäristön aktivoivat vaikutukset ikäihmisten palvelutaloyhteisössä
Spontaneous species were identified from over 80 genera.
Spontaaneja lajeja tunnistettiin yli 80 suvusta.
The combined coverage of the planted species in the study area was 57 %, while that of spontaneous species exceeded 90 %.
Perennojen yhteenlaskettu peittävyys oli 57 % tutkimusalueesta, kun spontaanien lajien yhteenlaskettu peittävyys oli yli 90 %.
Ruderality had a negative effect on the success of perennials.
Ruderaalisuus taas vaikutti negatiivisesti perennojen menestymiseen.
Future long-term development depends largely on park management practices regarding mowing, dredging and cutting of willows.
Tuleva pitkän aikavälin kehitys riippuu paljolti siitä, miten alueen hoidossa jatketaan niittoa, ruoppausta ja pajujen raivausta.
The herbaceous vegetation of Viikinoja naturalistic rain garden in Viikinojanpuisto, Helsinki, was mapped about 10 years after construction.
Helsingin Viikinojanpuistossa sijaitsevan Viikinojan luonnonmukaisen vesiaiheen ruohovartista kasvillisuutta kartoitettiin noin 10 vuotta rakentamisen jälkeen.
It was concluded that the vegetation of Viikinoja is entering competitor-dominated phase.
Viikinojan kasvillisuuden pääteltiin olevan kehittymässä vaiheeseen, jossa kilpailijalajit hallitsevat yhteisöä.
In the garden area, 28 species of herbaceous perennials were planted in 1999, 23 of them within the actual wetland area.
Vesiaiheen alueelle istutettiin vuonna 1999 28 ruohovartista koristekasvilajia, joista 23 sijoittui kosteikkomaiselle alueelle.
Viikinoja garden is a brooklike reworking of a part of an old main ditch and can be classified as an enhanced wetland.
Viikinojan vesiaihe on entisen valtaojan osuus joka on palautettu puromaiseksi, ja se voidaan luokitella parannetuksi kosteikoksi.
Both groups were dominated by graminoid species (Phragmites australis and other grasses, Typha latifolia, Scirpus sylvaticus and Carex species).
Molempia ryhmiä hallitsivat pääasiassa heinämäiset lajit (järviruoko ja muut heinät, osmankäämi, korpikaisla ja sarat).
Of the life history traits, competitiviness, maximum height and lateral spreading ability had a positive effect on species' success, especially with respect to perennials at their planting sites.
Elinkiertopiirteistä kilpailevuus, kasvuston maksimikorkeus ja kasvullinen leviävyys vaikuttivat positiivisesti varsinkin perennojen menestymiseen istutusalueilla.
Of the 23 species planted in the wetland area, 19 had survived and of these, ten can be called succesfull.
Kosteikkoalueen 23 perennalajista 19 oli säilynyt ja näistä kymmenen oli menestynyt hyvin.
The aim of the study was to evaluate the success of planted herbaceous perennials in the wetland area and to compare this data to the life history traits of these species.
Tutkimuksen tavoitteena oli selvittää kosteikkoalueelle istutettujen perennojen menestymistä ja verrata sitä lajien elinkiertostrategian piirteisiin.
In addition, the spontaneous herbaceous vegetation in the area was surveyed and the success of some of these species was compared to their life history traits.
Samalla kuvattiin alueen spontaania ruohovartista kasvillisuutta ja verrattiin eräiden spontaanien lajien menestymistä näiden lajien elinkiertopiirteisiin.
Species' success was assessed by their proportional presence, general coverage and local coverage.
Lajien menestymisen mittareina käytettiin lajien yleisyyttä, yleistä peittävyyttä ja paikallista peittävyyttä.
Herbaceous vegetation of an enhanced wetland at Viikinoja, Helsinki
Viikinojan ruohovartiskasvillisuus
The residual moisture contents of the samples varied between 0-7%.
Tutkimuksessa mitattujen näytteiden jäännöskosteudet vaihtelivat välillä 0-7%.
In the primary drying stage the shelf temperature was mainly -35 °C and the pressure was 150 mTorr.
Primaarisen vaiheen aikana hyllyn lämpötila oli pääasiassa -35 °C ja paine 150 mTorr.
The mixtures used in the study contained different polymers (e.g. polyvinylpyrrolidone, alginate, polyethylene glycol) and sugars (sucrose, trehalose and mannitol).
Tutkimuksessa käytetyt seokset sisälsivät erilaisia polymeereja (mm. polyvinyylipyrrolidoni, alginaatti, polyetyleeniglykoli) ja sokereita (sakkaroosi, trehaloosi, mannitoli).
The aim of the heating was also to increase the heat shock protein formation in the cells.
Lämmityksellä pyrittiin myös lisäämään solujen lämpöshokkiproteiinin tuotantoa.
The freeze-drying cycle lasted 38.5 hours (freezing 2.5 h, primary drying 32 h, and secondary drying 4 h).
Kylmäkuivausajon kokonaiskesto oli 38,5 tuntia (jäädytys 2,5 tuntia, primaarinen vaihe 32 tuntia ja sekundaarinen vaihe 4 tuntia).
However, the viability decreased significantly (24% viability) in the measurement after 6 hours.
Kuuden tunnin mittauksessa elävyys oli kuitenkin laskenut merkittävästi (24% elävyys).
The objective of the research was to study the effects of different polymers, sugars, and cell handlings on the viabilities of ARPE-19 and ARPE-19-SEAP-2-neo cells after freeze-drying.
Tutkimuksen tavoitteena oli selvittää polymeerejä ja sokereita sisältäneiden seosten ja solukäsittelyjen vaikutusta ARPE-19 ja ARPE-19-SEAP-2-neo solulinjan solujen elävyyteen kylmäkuivauksen jälkeen.
The samples were mainly freeze-dried in 24 well plates.
Tutkimuksessa näytteet kylmäkuivattiin pääasiassa 24-kuoppalevyn kuopilla.
The viabilities of the samples after freeze-drying were determined by measuring the fluorescence after 3 and 6 hours from addition of the Alamar Blue indicator dye.
Kylmäkuivauksen jälkeen näytteiden elävyys mitattiin fluorenssimittauksilla 3 ja 6 tunnin kuluttua Alamar Blue -indikaattorivärin lisäämisestä.
In the freezing stage the samples were froze to -40 °C and the freezing rate was 1 °C/minute.
Jäädytysvaiheessa näytteet jäädytettiin -40 °C lämpötilaan nopeudella 1 °C/minuutti.
Extracellular sugars rarely had positive effect on the viability results.
Solun ulkopuolisella disakkaridin käytöllä oli vain harvoin positiivista vaikutusta kylmäkuivauksen jälkeiseen elävyyteen.
The residual moisture contents were measured by thermogravimeter.
Näytteiden jäännöskosteus määritettiin termogravimetrisella metodilla.
Shorter incubation time or heating did not induce the same effect.
Lyhyemmällä inkuboinnilla tai lämmityksellä eri vahvuisissa trehaloosimediumeissa ei saavutettu vastaavaa vaikutusta.
According to the results, mixture containing glycerol (9%) and PEG 10 000 (18%) was the best lyoprotectant in the study (70% viability after 3 hours).
Tulosten mukaan parhaimmaksi suoja-aineseokseksi osoittautui glyserolia (9%) ja PEG 10 000 (18%) sisältänyt seos (70% elävyys 3 tunnin mittauksessa).
The same freeze-drying parameters were used in all freeze-drying runs.
Kaikissa kylmäkuivausajoissa käytettiin samoja prosessiparametrejä.
The residual moisture content of the sample containing glycerol 9% and PEG 10 000 18% was 1,5%.
Parhaimman elävyystuloksen antanut näyte (glyseroli 9% ja PEG 10 000 18%)sisälsi jäännöskosteutta 1,5%.
Similar viability decrease was observed among all lyoprotectant mixtures used in the study.
Vastaava elävyyden lasku oli havaittavissa muillakin tutkimuksissa käytetyillä seoksilla.
Intracellular sugar measurements revealed, that the amount of intracellular trehalose was multiple after 12 days of incubation in 150 mM trehalose medium compared to the cells that were not incubated.
Solun sisäisissä sokerimittauksissa havaittiin, että 12 päivän inkubointi 150 mM trehaloosimediumissa kasvatti solun sisäisen sokerin määrän moninkertaiseksi verrattuna ei inkuboituihin soluihin.
The 12 days incubation in 150 mM trehalose medium before freeze-drying affected positively to the post freeze-drying viability.
Ennen kylmäkuivausta tapahtuneella 12 päivän inkuboinnilla 150 mM trehaloosimediumissa oli positiivinen vaikutus elävyyteen.
Some cells were incubated or heated in trehalose medium before freeze-drying in order to increase the amount of intracellular sugar.
Ennen kylmäkuivausta osaa soluista inkuboitiin tai lämmitettiin trehaloosimediumeissa solujen sisäisen trehaloosipitoisuuden kasvattamiseksi.
Also the residual moisture content of the freeze-dried samples and the amount of intracellular sugar after incubation in trehalose medium were measured.
Tutkimuksessa mitattiin myös kylmäkuivattujen näytteiden jäännöskosteutta sekä trehaloosimediumissa inkuboitujen solujen sisälle kertyneen sokerin määrää.
So far the development of a working and effective vaccine has not been successful.
Toistaiseksi sitä vastaan ei ole onnistuttu kehittämään toimivaa ja tehokasta rokotetta.
The method was validated using known antimicrobials.
Menetelmä validoitiin tunnettujen antimikrobiaineiden avulla.
Developing new screening methods is important in order for new drugs to reach the market more effectively and to ensure that new derivatives are more effective and safer.
Seulontamenetelmien kehittäminen on tärkeää, jotta uusia lääkkeitä saataisiin markkinoille entistä tehokkaammin ja jotta uudet johdokset olisivat entistä tehokkaampia ja turvallisempia.
In optimization, statistical parameters S/B-, S/N-values, and Z'-factor were used.
Optimoinnin apuna käytettiin tilastollisia parametrejä S/B-, S/N-arvoja ja Z'-tekijää.
Screening of compounds to be studied was carried out in two stages.
Tutkittavien yhdisteiden seulonta suoritettiin kaksivaiheisesti.
Host cells in the co-culture was HL (Human Lung) cell line and the pathogen was S. aureus (ATCC 25923).
Isäntäsoluna yhteisviljelmässä oli HL (Human Lung)-solulinja ja patogeeninä S. aureus (ATCC 25923).
Staphylococcus aureus is a common commensal and significant opportunistic pathogen.
Staphylococcus aureus on yleinen kommensaali ja merkittävä opportunistinen patogeeni.
Next, the method was optimized and validated.
Seuraavaksi suoritettiin yhteisviljelmämenetelmän optimointi ja validointi.
It causes a wide range of infections from superficial skin infections to serious invasive infections.
Sen aiheuttamien infektioiden kirjo on laaja pinnallisista ihoinfektioista aina vakaviin invasiivisiin infektioihin.
Treatment of infections is hindered due to its ability to form resistance to almost every antimicrobial agent used.
S. aureuksen aiheuttamien infektioiden hoitoa vaikeuttaa sen kyky muodostaa resistenssiä lähes kaikille käytössä oleville antimikrobiaineille.
It has many ways to defend a host defense system, such as the formation of capsule and small-colony variants as well as intracellular hiding.
Sillä on monia keinoja puolustautua isäntäorganismin puolustusjärjestelmältä, kuten kapselin ja pienipesäkkeisten muunnosten muodostaminen sekä solunsisäinen piileskely.
Those compounds that were active in the primary screen were investigated in a secondary screen with a co-culture method, but none of the studied compounds showed antimicrobial activity against S. aureus.
Primaariseulonnassa aktiiviseksi osoittautuneet yhdisteet jatkotestattiin annosvastemäärityksenä yhteisviljelmämenetelmällä, mutta millään tutkituista yhdisteistä ei havaittu antimikrobista aktiivisuutta S. aureusta vastaan.
The discovery of new antibacterial agents seems to be still the only efficient way to fight against resistant bacterial strains.
Uusien bakteerilääkkeiden kehittäminen on ainoa keino taistella resistenttejä bakteerikantoja vastaan.
The experimental part of this study aimed at establishing a co-culture of host cells and a pathogen, and to investigate active compounds from primary screen with the established method (Kleymann and Werling 2004).
Kokeellisen työn tarkoituksena oli perustaa patogeenin ja isäntäsolun yhteisviljelmämenetelmä sekä tutkia primaariseulonnassa aktiiviseksi osoittautuneiden yhdisteiden antimikrobista aktiivisuutta perustetulla menetelmällä (Kleymann ja Werling 2004).
Method was optimized regarding cell and bacterial concentrations and incubation time.
Menetelmässä optimoitiin kuoppalevylle istutettavien solujen määrä, infektoinnissa käytettävä bakteerimäärä ja inkubointiaika.
Its pathogenicity is affected by many factors, such as different surface proteins as well as the excretion of toxins and extracellular enzymes.
S. aureuksen taudinaiheuttamiskykyyn vaikuttavat monet tekijät, kuten erilaiset pintaproteiinit sekä sen erittämät toksiinit ja solunulkoiset entsyymit.
Staphylococcus aureus as a pathogen and antimicrobial screening with a co-culture of host cells and a pathogen
Staphylococcus aureus taudinaiheuttajana ja yhteisviljelmämenetelmän käyttö antimikrobiseulonnassa
Experimental work began by determining bacterial colony-forming units (CFU) and its correlation with absorbance.
Kokeellinen työ aloitettiin bakteerin pesäkkeitä muodostavien yksiköiden (PMY) määrän ja absorbanssin välisen korrelaation selvittämisellä.
In conclusion, w the established co-culture method is a powerful way to obtain simultaneously information on antibacterial activity as well as cytotoxicity, and it is well suited for further testing of promising compounds.
Yhteisviljelmämenetelmällä saadaan paljon informaatiota tutkittavan yhdisteen antimikrobi- ja sytoksisuusominaisuuksista ja se soveltuu hyvin lupaavien yhdisteiden jatkotestaukseen.
Therefore we studied the impact of medium that was used in the co-culture method to the activity of the compounds.
Tämän vuoksi haluttiin testata vielä yhteisviljelmämenetelmässä käytetyn RNmediumin vaikutus tutkittavien yhdisteiden aktiivisuuteen ja havaittiin, että käytetty medium.
Based on CFU-determinations the bacterial concentration in the culture media was calculated.
PMY-määritysten perusteella saatiin standardisuoran yhtälö, jonka avulla laskettiin bakteerikonsentraatio kasvatusliuoksessa absorbanssin perusteella.
The primary screening method was a standard antibacterial measurement based on turbidometry.
Ensin kaikille tutkittaville yhdisteille tehtiin perusantibakteerimääritys turbidimetrisellä menetelmällä.
However, the development of new antibacterial agents has proved to be difficult.
Tämä on kuitenkin osoittautunut vaikeaksi.
The composition, location and pharmacological properties of different subtypes have not yet been fully characterized.
Eri alatyyppien koostumuksia, sijaintia ja farmakologisia ominaisuuksia ei kaikkia vielä täysin tunneta.
They can form a functional receptor subtype solely out of alfa-subunits or out of a combination of alfa- and beta-subunits.
Ne voivat muodostaa toiminnallisen reseptorialatyypin pelkästään alfa-alayksiköistä tai alfa- ja beta-alayksiköiden yhdistelmästä.
The number of potential assembly of nicotinic receptor subunits is high because at least nine alfa-subunits (α2-α10) and three beta-subunits (β2-β4) have been recognized.
Mahdollisia neuronaalisia nikotiinireseptorialatyyppejä on lukuisia, koska ainakin yhdeksän alfa-alayksikköä (α2-α10) ja neljä beta-alayksikköä (β2-β4) on pystytty tunnistamaan.
In addition to this, the toxins were shown to bind to two distinct receptor-binding sites in SH-SY5Y-cells.
Tämän lisäksi toksiinien osoitettiin sitoutuvan kahteen reseptorisitoutumispaikkaan SH-SY5Y-soluilla.
Receptor competition studies were performed with [3H]-epibatidine (400 pM SH-SY5Y, 2000 pM SH-EP1-hα7) and the radioactivity was measured with a Microbeta- scintillation counter.
Reseptorisyrjäytymiskokeet suoritettiin [3H]-epibatidiinilla (400 pM SH-SY5Y, 2000 pM SH-EP1-hα7) ja radioaktiivisuus mitattiin Microbeta-tuikenestelaskurilla.
SH-SY5Y-cells are known to express various neuronal receptor subtypes (α3* or α7) endogenously.
SH-SY5Y-solujen tiedetään ilmentävän endogeenisesti useita eri neuronaalisia nAChR-alatyyppejä (α3* tai α7).
The aim of the experimental part of the Pro gradu was to characterize in vitro binding affinities of α-contoxin MII, α-conotoxin Vc1.1, neurotoxin II, α-cobratoxin and weak-toxin synthetized in Moscow and of well-known receptor ligands cytisine and methyllycaconitine to neuronal nicotinic receptors in SH-SY5Y- and SH-EP1-hα7-cell membrane preparations.
Pro gradun erikoistyön tarkoituksena oli karakterisoida Moskovassa syntetisoitujen α-konotoksiini MII:n, α-konotoksiini Vc1.1:n, neurotoksiini II:n, α-kobratoksiinin ja weak-toksiinin sekä tunnettujen nikotiinireseptoriligandien sytisiinin ja metyylilykakonitiinin sitoutumistaipumuksia in vitro SH-SY5Y- sekä SH-EP1-hα7-solukalvopreparaattien neuronaalisiin nikotiinireseptoreihin.
[3H]-epibatidine was perceived to be displaced almost completely by cytisine and methyllycaconitine in both cell lines.
[3H]-epibatidiinin havaittiin syrjäytyvän lähes täydellisesti sytisiinilla ja metyylilykakonitiinilla molemmilla tutkituilla solulinjoilla.
Neurotoxin II, α-cobratoxin and weak-toxin were not found to compete with [3H]-epibatidine for the same binding sites in SH-SY5Y-cells.
Neurotoksiini II:n, α-kobratoksiinin ja weak-toksiinin ei havaittu kilpailevan SH-SY5Y-soluilla samoista sitoutumispaikoista [3H]-epibatidiinin kanssa.
Instead, based on SH-SY5Y-cell assays α-conotoxins used in this study would seem to label spesifically only particular nAChR-subtypes.
Sen sijaan SH-SY5Y-solukokeiden perusteella tutkitut α-konotoksiinit näyttäisivät leimaavan spesifisti vain tiettyjä nAChR-alatyyppejä.
However, it has been shown that the neuronal nicotinic receptors are involved in a wide range of physiological and pathofysiological processes especially in the central nervous system.
Neuronaalisten nikotiinireseptorien on katsottu kuitenkin osallistuvan laajalti elimistön fysiologisiin toimintoihin sekä eri patofysiologisiin tiloihin erityisesti keskushermostossa.
From α-conotoxins only MII had affinity to α7 receptors in SH-EP1-hα7-cells.
α-Konotoksiineista vain MII:lla havaittiin affiniteettia α7 reseptoreihin SH-EP1-hα7-soluilla.
The Pharmacological and Therapeutical Actions of Toxins Isolated from Snakes and Sea Snails on Neuronal Nicotinic Receptors
Käärmeistä ja merietanoista eristettyjen toksiinien farmakologiset ja terapeuttiset vaikutukset neuronaalisiin nikotiinireseptoreihin
For the SH-EP1-hα7-cells part, the cell line has been transfected with α7 nAChR-genes and it expresses only α7 receptor subtypes.
SH-EP1-hα7-soluihin on puolestaan transfektoitu α7 nAChR-geeni ja ne ilmentävät vain α7 nAChR-alatyyppejä.
Toxins from snakes and Conus -sea snails have proved to be important tools in neuropharmacological research, from which considerable information on structure and subunit combinations of the nicotinic receptors have been received.
Käärmeistä ja Conus-suvun merietanoista eristetyt toksiinit ovat osoittautuneet tärkeiksi työvälineiksi neurofarmakologisissa tutkimuksissa, joista on saatu merkittävää lisätietoa neuronaalisten nikotiinireseptoreiden rakenteesta ja eri alatyyppien alayksikkökoostumuksista.
The results confirm the assumption that cytisine and methyllycaconitine label various nAChR-subtypes.
Tulokset antavat vahvistusta sille, että sytisiini ja metyylilykakonitiini leimaavat useita eri nAChR-alatyyppejä.
The receptor competition studies also confirm the prevalent conception that neurotoxin II, α-cobratoxin and weak-toxin do not bind to neuronal nicotinic receptor subtypes containing α3-subunits.
Syrjäytymiskokeet vahvistavat myös yleistä käsitystä siitä, ettei neurotoksiini II:n α-kobratoksiinin tai weak-toksiinin spesifinen sitoutuminen tapahdu ainakaan neuronaalisiin α3-alayksikköä sisältäviin nAChR-alatyyppeihin.
Neuronal nicotinic acetylcholine receptors are ligand-gated ion channel receptors that consist of five transmembral receptor subunits.
Neuronaaliset asetyylikoliinin nikotiinireseptorit (nAChR) ovat ligandivälitteisiä ionikanavareseptoreita, jotka koostuvat viidestä solukalvonläpäisevästä alayksiköstä.
Receptors binding assays or autoradiographic experiments exploiting toxins have also been useful methods to locate the neuronal nicotinic receptors in mammalian brain.
Toksiineja hyödyntävillä reseptorisitoutumiskokeilla ja autoradiografisilla tutkimuksilla on voitu myös paikantaa reseptoreita nisäkkäiden aivoissa.
Also α-contoxin MII and α-conotoxin Vc1.1 inhibited [3H]-epibatidine binding by biphasic manner, but the maximal displacement failed to be complete.
Myös α-konotoksiini MII:n ja α-konotoksiini Vc1.1:n kilpailu [3H]-epibatidiinin sitoutumisessa SH-SY5Y-soluilla noudatti kaksijakoisuuttaa, mutta radioligandin kokonaissyrjäytyminen jäi kuitenkin vain osittaiseksi.
However, the trends in all the measured parameters were similar to the preliminary study in a Spanish cohort.
Kuitenkin trendi kaikissa mitatuissa parametreissa oli ennakkotutkimuksen mukainen.
3.4.21.26) cleaves short peptides, of less than 30 amino acid long, at the C-side of an internal proline.
3.4.21.26) pilkkoo pääosin lyhyitä alle 30 aminohapon peptideitä proliinin karboksyylipuolelta.
At the moment there are no studies that have been focused on POP function in multiple sclerosis (MS).
Tällä hetkellä ei kuitenkaan ole olemassa tutkimuksia, joissa olisi keskitytty POP-entsyymin toimintaan multippeli skleroosissa (MS).
It has been associated with many pathophysiological processes, such as neurodegeneration and inflammation.
Useissa tutkimuksissa POP:n toiminta on yhdistetty patofysiologisiin prosesseihin, kuten neurodegeneraatioon ja inflammaatioon.
The second objective of this study was to purify and characterize the endogenous POP inhibitor in serum.
Tutkimuksen toisena tavoitteena oli puhdistaa ja karakterisoida seerumissa esiintyvä endogeeninen POP-inhibiittori.
Also a combination of chromatographic approaches (affinity/anion exchange/hydrophobic interaction chromatography) with polyacrylamide gel electrophoresis and protein staining was used.
Lisäksi karakterisoinnissa käytettiin erilaisia kromatografisia menetelmiä (affiniteetti/anionin vaihto/hydrofobinen interaktio kromatografia) yhdistettynä geelielektroforeesiin ja proteiinivärjäykseen.
The seral levels of the endogenous POP inhibitor were also investigated by preincubating recombinant porcine POP (rPOP) with serum and determining the percentual decrease of POP activity compared to basal rPOP values (inhibitory capacity %).
Seerumin endogeenisen POP-inhibiittorin tasot määritettiin inkuboimalla rekombinantti POP:a (rPOP) seerumin kanssa ja laskemalla POP-aktiivisuuden prosentuaalinen lasku verrattuna basaali rPOP-arvoon (inhibitorinen kapasiteetti %).
In order to accomplish this goal, different biochemical and biophysical features, such as temperature resistance and filtering cut-off were tested.
Tämän saavuttamiseksi suoritettiin erilaisia biokemiallisia ja biofysikaalisia kokeita, kuten lämpöresistenssin ja molekyylikoon määrittäminen.
The first objective of this study was to evaluate the POP activity levels in serum and cerebrospinal fluid (CSF) samples from RR-MS patients and healthy controls in a Finnish population using a kinetic fluorescence assay.
Tämän tutkimuksen ensimmäisenä tavoitteena oli selvittää POP-aktiivisuustasot RR-MS-potilaiden ja terveiden kontrollien seerumi- ja selkäydinnestenäytteissä suomalaisessa väestössä käyttäen kineettistä fluoresenssimittausta.
A preliminary study in a Spanish cohort reported altered POP activity in plasma samples of patients with relapsing-remitting multiple sclerosis (RR-MS) compared with healthy controls.
Ennakkotutkimus espanjalaisessa potilaskohortissa raportoi muuttuneita POP-aktiivisuustasoja relapsoivaa-remittoivaa multippeli skleroosia (RR-MS) sairastavien potilaiden plasmassa verrattuna terveisiin kontrolleihin.