natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In this work, we aimed to elucidate the expression of ρ subunits in the postnatal brain, the characteristics of ρ2 homo-oligomeric receptors, and the function of GABAC receptors in the hippocampus.
Kolmannessa osatyössä voitiin osoittaa, että hippokampuksen CA1-alueen pyramidaalisoluissa on toimivia GABAC-reseptoreita.
Our results suggest that ρ2 subunits may contribute to brain function, also in areas not expressing other ρ subunits.
Immunosytokemiallisilla vasta-ainevärjäyksillä voitiin vahvistaa, että ρ-proteiinia löytyi kaikilta niiltä aivoalueilta, joilla oli todettu ρ2-alayksikön mRNA:ta.
Children with deficits in WM mechanisms have learning difficulties that are often accompanied by behavioral problems.
Työmuistihäiriöt vaikeuttavat oppimista ja usein niihin liittyy ongelmakäyttäytymistä.
Developmental, functional brain imaging and electrophysiological evidence of visual and auditory working memory
Näkö- ja kuuloaistiin perustuvan työmuistin toiminta ja kehittyminen : toiminnallinen magneettikuvantamis-, elektrofysiologinen ja käyttäytymistutkimus
With functional magnetic resonance imaging (fMRI) it is possible to investigate the organization and development of WM.
Toiminnallisen aivojen magneettikuvantamismenetelmän avulla on mahdollista tutkia työmuistin toiminnan ja kehittymisen mekanismeja.
Intact function of working memory (WM) is essential for children and adults to cope with every day life.
Normaalisti toimiva työmuisti on välttämätön jokapäiväisessä elämässä selviytymiselle ja oppimisen edellytys.
Spatial WM deficits may underlie some learning difficulties and behavioral problems related to impulsivity, difficulties in concentration, and hyperactivity.
Työmuistin toiminnalliset häiriöt ovat mahdollisia mekanismeja oppimisen ja käyttäytymisen häiriöille mm. keskittymiskyvyn välityksellä.
The neural processes subserving WM, and brain structures underlying this system, continue to develop during childhood till adolescence and young adulthood.
Työmuistia tukevat hermostolliset rakenteet ja toiminnot kehittyvät aina varhaisaikuusuuteen asti.
The fMRI result in children suggested that memory load related processing of spatial and nonspatial visual information engages common cortical networks, whereas selective attention to either type of stimuli recruits partially segregated areas in the frontal, parietal and occipital cortices.
Lasten toiminnallinen magneettikuvantaminen työmuistitehtävän aikana paljasti aivoalueita, jotka aktivoituivat valikoidusti sen mukaan suunnattiinko tarkkaavaisuus ärsykkeen paikkaan vai väriin, mutta paikan tai sen värin mielessä pitäminen aktivoi samoja aivoalueita.
Deactivation mechanisms that are important in the performance of WM tasks in adults are already operational in healthy school-aged children.
Tulokset osoittivat, että lapset, jotka suoriutuivat hyvin työmuistitehtävistä, menestyivät myös hyvin koulussa.
The development of the performance of spatial WM tasks follows a different time course in boys and girls indicating a larger degree of immaturity in the male than female WM systems.
Tytöillä kehitys oli nopeampaa kuin pojilla, mikä sopii yhteen peruskouluikäisten tyttöjen poikia paremman koulumenestyksen kanssa.
The results of the development of audiospatial and visuospatial WM demonstrate that WM performance improves with age, suggesting functional maturation of underlying cognitive processes and brain areas.
Reaktioajat ja suoritustarkkuus paranevat, mikä sopii yhteen sen kanssa, että työmuistia tukevien assosiatiivisten aivokuorten rakenteiden on havaittu jatkavan kypsymistään murrosiän loppuun asti.
Alternatively, anxiety or depressive symptoms may affect WM function and the ability to concentrate, being thus the primary cause of poor academic achievement in children.
Tutkimuksessa löydettiin erityisen selvä yhteys 6-8-vuotiaiden ryhmässä heikon työmuistisuorituksen ja tarkkaavaisuushäiriön välillä, mikä viittaa etuotsalohkon viivästyneen kehityksen osuuteen koulunkäyntinsä aloittavien lasten käytös- ja oppimisvaikeuksien taustalla.
The present thesis aimed to investigate, using behavioral and neuroimaging methods, whether mnemonic processing of spatial and nonspatial visual information is segregated in the developing and mature human brain.
Työssä osoitettiin, että näköaistiin perustuva työmuisti voidaan aikuisilla jakaa rinnakkaisiin tapahtumasarjoihin sen mukaan, millaista näköinformaatiota kulloinkin käsitellään eli tieto ärsykkeen paikasta ja sen väristä käsitellään aikuisilla eri hermoverkoissa.
A further aim in this research was to investigate the organization and development of audiospatial and visuospatial information processing in WM.
Työssä selvitettiin myös kouluikäisten lasten työmuistisuorituksen yhteyttä koulumenestykseen ja lapsilla todettuun psyykkiseen oireiluun.
Furthermore, the differences in mastering auditory and visual WM tasks may indicate that visual WM reaches functional maturity earlier than the corresponding auditory system.
Näköaistiin perustuva työmuisti saavutti aikuisen tason aikaisemmin kuin kuuloaistiin perustuva.
The behavioral results showed that spatial and nonspatial visual WM processing is segregated in the adult brain.
Tämä tulos viittaa siihen, että näköaistiin perustuvat työmuistimekanismit eivät ole eriytyneet kehittyvissä aivoissa kun taas tarkkaavaisuusmekanismit ovat jo osittain eriytyneet 11-13 ikävuoden välillä.
Electrophysiological evidence suggested segregated mnemonic processing of visual and auditory location information.
Tutkimuksessa osoitettiin myös, että näkö- ja kuuloärsykkeiden paikan muistiprosessointi tapahtuu pääasiallisesti eri hermoverkoissa.
Disease is often, but not always, associated with increased intraocular pressure (IOP), which is also the most important risk factor for glaucoma.
Sairauteen liittyy usein kohonnut silmänpaine, joka on myös yksi merkittävimmistä glaukooman riskitekijöistä.
The inhibition may be of clinical significance in patients using ophthalmic timolol products.
Estovaikutuksella voi olla kliinistä merkitystä silmään annosteltavaa timololivalmistetta käyttävillä potilailla.
Timolol was confirmed to be metabolized mainly by CYP2D6 as previously suggested.
Tutkimuksissa vahvistui tieto siitä, että timololi metaboloituu pääasiassa CYP2D6:n välityksellä.
However, only limited information is available on timolol metabolism in the liver or especially in the human eye.
Tästä huolimatta on olemassa vain vähän tietoa timololin metaboliasta maksassa ja erityisesti silmässä.
It has been reported that approximately 80% of a topically administered eye drop is systemically absorbed.
On raportoitu, että jopa 80 % silmään annostelusta tipasta imeytyy verenkiertoon.
Expression of cytochrome P450 enzymes and metabolism of timolol in human ocular tissue
Sytokromi P450 entsyymien ilmentyminen ja timololin metabolia ihmisen silmän kudoksessa
The expression of drug metabolizing cytochrome P450 (CYP) enzymes in the human ciliary epithelial cells was studied.
Lääkeaineita hajottavien sytokromi P450 (CYP) entsyymien ilmentymistä tutkittiin silmän sädekehän soluissa.
The absorption of timolol to the aqueous humor from two commercially available products: 0.1% eye gel and 0.5% eye drops and the presence of timolol metabolites in the aqueous humor were investigated in a clinical trial.
Sen lisäksi koehenkilöillä tehdyssä tutkimuksessa selvitettiin timololin kulkeutumista kammionesteeseen kahden kaupallisen timololivalmisteen 0.1 % silmägeelin ja 0.5 % silmätippojen annostelun jälkeen ja tutkittiin timololin metaboliittien esiintymistä kammionesteessä.
Ophthlamic timolol preparations have been used for decades to lower increased intraocular pressure (IOP).
Silmänpaineen alentamiseen on jo vuosikymmeniä käytetty silmään annosteltavia timololivalmisteita.
The metabolism of timolol and the interaction potential of timolol with other commercially available medicines were investigated in vitro using different liver preparations.
Timololin metaboliaa maksassa ja yhteisvaikutuksia muiden lääkeaineiden kanssa selvitettiin laboratoriotutkimuksissa.
Inter-individual variation in concentrations is low and intraocular as well as systemic safety can be increased when using this product with lower timolol concentration instead of timolol 0.5% eye drops.
Pitoisuuksien pysyessä pieninä sekä paikallinen että systeeminen turvallisuus lisääntyy 0.1 % timololi silmägeelillä verrattuna 0.5 % timololi tippoihin.
Low levels of CYP2D6 mRNA splice variants were expressed in the human ciliary epithelial cells and very low levels of timolol metabolites were detected in the human aqueous humor.
Kammionestettä muodostavan sädekehän soluissa ilmentyi vain pieniä määriä tätä entsyymiä ja kammionesteessä oli sen mukaisesti hyvin alhaisia pitoisuuksia timololin metaboliitteja, joten näyttää siltä, että merkityksettömiä määriä aktiivista entsyymiä esiintyy ihmisen silmän kudoksissa.
The aim of this work was to investigate metabolism of timolol in human liver and human ocular tissues.
Väitöskirjassa tutkittiin timololin aineenvaihduntaa eli metaboliaa ihmisen maksassa ja silmän kudoksissa.
Timolol 0.1% eye gel leads to aqueous humor concentration high enough to achieve therapeutic effect.
Terapeuttisen vaikutuksen kannalta 0.1 % timololi silmägeelillä saavutetaan riittävän korkeat kammionestepitoisuudet ja lisäksi yksilöiden väliset erot imeytymisessä ovat pieniä.
CYP1A1 and CYP1B1 mRNAs were expressed in the human ciliary epithelial cells.
Sädekehän solulinjassa ilmentyi muita entsyymeitä (CYP1A1 ja CYP1B1) ja tämä ilmentyminen oli vahvistettavissa.
Glaucoma is a group of progressive optic neuropathies causing irreversible blindness if not diagnosed and treated in the early state of progression.
Glaukooma on ryhmä silmäsairauksia, jotka aiheuttavat silmän näköhermon vaurioita.
Timolol is locally well tolerated but may cause e.g. cardiovascular and pulmonary adverse effects due to systemic absorption.
Osa silmään annostellusta tipasta imeytyy kuitenkin systeemiverenkiertoon, minkä seurauksena voi aiheutua mm. verenkierron ja hengityselimistön haittavaikutuksia.
Potent CYP2D6 inhibitors especially fluoxetine, paroxetine and quinidine inhibited the metabolism of timolol.
Tehokkaat kyseisen entsyymin estäjät kuten eräät masennuslääkkeet ja rytmihäiriölääke estivät timololin aineenvaihduntaa.
In this thesis work, I have approached this question by investigating the role of the proto-oncogene Myc in the regulatory functions of neural progenitor cell (NPC) self-renewal, proliferation and differentiation.
Väitöskirjatyössä tutkittiin Myc-onkogeenin roolia sikiönaikaisten hermokantasolujen säätelyssä.
Myc induced self-renewal is signalled through binding to the transcription factor Miz-1 as shown by the inhibited capacity of a Myc mutant (MycV394D), deficient in binding to Miz-1, to increase self-renewal in NPCs.
Myc-signaloinnin osoitettiin kulkevan Miz-1 proteiinin kautta ja Myc-proteiinin ilmentymisellä löytyi yhteys CIP2A-onkogeenin ilmentymisen kanssa.
Neural stem cell cultures obtained post-mortem from foetuses of lethal congenital contracture syndrome (LCCS) were used to reveal possible cell autonomous differentiation defects of patient NPCs.
LCCS-sikiöistä otettujen hermokantasolujen toimintaa verrattiin normaaleihin sikiön kantasoluihin.
By using a retroviral transduction technique to create overexpression models in embryonic NPCs cultured as neurospheres, I show that activated levels of Myc increase NPC self-renewal.
Hiiren sikiön aivoista eristetetyillä hermokantasoluilla tehdyt tulokset osoittavat, että Myc-onkogeenin toiminnalla on keskeinen osa uusiutumiskyvyn säätelyssä.
However, LCCS derived NPCs were able to differentiate normally in vitro although several transcriptional differences were identified by using microarray analysis.
Tulokset osoittavat, että in vitro-olosuhteissa LCCS-sikiöden hermokantasolut kuitenkin erilaistuivat normaalisti kaikiksi hermosolutyypeiksi ja siis myös motoneuroneiksi.
Finally, I suggest that Myc regulates NPC self-renewal by influencing the way stem and progenitor cells react to the environmental cues that normally dictate the cellular identity of tissues containing self-renewing cells.
Sikiönkehityksen päättyessä suurin osa soluista on ns. erilaistuneita soluja, jotka ylläpitävät määrättyä toimintaansa ja kehityksen aikaisten geenien toiminta hiljennetään pysyvästi DNA:n kierrerakenteen säätelyn avulla.
Neural stem cell characteristics affected by oncogenic pathways and in a human motoneuron disease Stem cells provide the self-renewing cell pool for developing or regenerating organs.
Sikiönkehityksen aikana kehittyvän yksilön solut käyttävät sellaisia geenejä, joiden koodaamien proteiinien avulla yksilön solut jakaantuvat, kasvavat ja pystyvät vaeltamaan pitkiäkin matkoja lopullisiin kohteisiinsa.
Neural stem cell characteristics affected by oncogenic pathways and in a human motoneuron disease
Tulosten perusteella taudin syy lienee häiriö kudosten ja solujen välisessä signaloinnissa, jonka lopputuloksena motoneuronit eivät kehity in vivo.
CIP2A stabilizes Myc protein levels in several cancer types by inhibiting its degradation and our results suggest the same function for CIP2A in NPCs.
Myc-proteiinin avulla hermokantasolu pystyy säilymään erilaistumattomana ja jatkuvasti tuottamaan uusia erilaistumiskykyisiä jälkeläisiä.
Acute heart failure syndrome represents a prominent and growing health problem all around the world.
Sydämen akuutti vajaatoiminta muodostaa maailmanlaajuisesti huomattavan ja yhä laajenevan terveydenhoito-ongelman.
The pharmacology of levosimendan was clearly different from that of milrinone, which induced an increase in CF in parallel with MVO2.
Levosimendaanin farmakologinen vaikutus oli selvästi erilainen kuin milrinonin, joka lisäsi sepelvaltimovirtausta yhdensuuntaisesti hapenkulutuksen nousun kanssa.
In the present study, the mechanisms of action of levosimendan were studied in isolated guinea-pig heart preparations: Langendorff-perfused heart, papillary muscle and permeabilized cardiomyocytes as well as in purified phosphodiesterase isoenzyme preparations.
Tässä työssä levosimendaanin vaikutusmekanismeja tutkittiin eristetyissä marsun sydänlihaspreparaateissa: Langendorff-perfusoidussa sydämessä, papillaarilihaksessa ja permeabilisoiduissa sydänlihassoluissa sekä puhdistetuissa fosfodiesteraasi-isoentsyymi (PDE) preparaateissa.
Therefore, the main vasodilatory mechanism in coronary veins is believed to be the opening of the ATP-sensitive potassium (KATP) channels.
Näin ollen sepelsuonia laajentava vaikutus näyttäisi välittyvän ATP-herkkien kaliumkanavien (KATP) kautta.
Ideally, medical treatment for patients admitted to hospital because of this syndrome, in addition to alleviating the acute symptoms, should also prevent myocardial damage, modulate neurohumoral and inflammatory activation, and preserve or even improve renal function.
Kyseessä on sairaalahoitoa vaativa oireyhtymä, jossa optimaalisen lääkehoidon tulee olla paitsi oireenmukaista, myös ehkäistä sydänlihas- ja munuaisvauriota sekä hillitä neurohumoraalista aktivaatiota ja tulehdusreaktioita.
It is approved for the short-term treatment of acutely decompensated chronic heart failure, but it has been shown to have beneficial clinical effects also in ischemic heart disease and septic shock as well as in perioperative cardiac support.
Sillä on kuitenkin edullisia vaikutuksia myös iskeemisessä vajaatoiminnassa ja septisessä sokissa sekä perioperatiivisena kardiologisena tukena.
In permeabilized cardiomyocytes, it was demonstrated to be a potent calcium sensitizer in contrast to its enantiomer, dextrosimendan.
Sydänlihassoluissa se osoittautui tehokkaaksi kalsiumherkistäjäksi, toisin kuin sen optinen enantiomeeri, dextrosimendaani.
In the isolated Lagendorff-perfused heart, glibenclamide antagonized the levosimendan-induced increase in coronary flow (CF).
Eristetyssä sydämessä glibenklamidi esti levosimendaanin aiheuttaman sepelvaltimovirtauksen nousun.
In conclusion, levosimendan was demonstrated to increase cardiac contractility by binding to cardiac troponin C and sensitizing the myofilament contractile proteins to calcium, and further to induce coronary vasodilatation by opening KATP channels in vascular smooth muscle.
Tässä työssä osoitettiin, että levosimendaanin sydämen supistusvireyttä lisäävä ominaisuus liittyy sen sitoutumiseen sydänlihassolun troponiini C molekyyliin ja tätä kautta supistuvien proteiinien lisääntyvään kalsiumherkkyyteen ja että, sepelvaltimovirtausta lisäävä ominaisuus liittyy sen KATP kanavia avaavaan ominaisuuteen.
Irrespective of this very selective PDE3 inhibitory property in purified enzyme preparations, the inotropic effect of levosimendan was demonstrated to be mediated mainly through calcium sensitization in the isolated heart as well as the papillary muscle preparations at clinically relevant concentrations.
Huolimatta PDE3:a estävästä ominaisuudesta, levosimendaanin supistusvireyttä lisäävän vaikutuksen eristetyssä sydämessä ja papillaarilihaksessa osoitettiin välittyvän kalsiumherkkyyttä lisäävän ominaisuuden kautta.
In addition, the efficiency of the cardiac contraction was shown to be more advantageous when the heart was perfused with levosimendan in comparison to milrinone perfusion.
Lisäksi osoitettiin, että levosimendaanilla perfusoidun sydämen supistusvireyden nousu oli hapenkulutukseltaan edullisempaa kuin milrinonilla perfusoidun sydämen supistusvireyden nousu.
In the paced hearts, CF did not increase in parallel with oxygen consumption (MVO2), thus indicating that levosimendan had a direct vasodilatory effect on coronary veins.
Tahdistetussa sydämessä levosimendaanin aiheuttama sepelvaltimovirtauksen nousu ei ollut yhdensuuntainen hapenkulutuksen nousun kanssa.
Levosimendan is a cardiac enhancer having both inotropic and vasodilatory effects.
Tämä osoittaa, että levosimendaanilla oli suora sepelsuonia laajentava vaikutus.
Levosimendan was shown to be a potent inotropic agent in isolated Langendorff-perfused heart and right ventricle papillary muscle.
Levosimendaani lisäsi supistusvireyttä voimakkaasti sekä eristetyssä sydämessä, että papillaarilihaksessa.
Its etiology is unknown and no disease-modifying drugs are available.
Taudin etiologia on tuntematon, eikä parantavia lääkkeitä ole saatavilla.
Thus, more information concerning its pathogenesis is needed.
Lisää tietoa taudin patogeneesistä tarvitaan hoitojen kehittämiseksi.
Most animal models of PD are based on the use of the neurotoxin 1-methyl-4-phenyl-1,2,3,6-tetrahydropyridine (MPTP).
Useimmat aikaisemmat Parkinsonin taudin eläinmallit perustuvat hermomyrkky 1-metyyli-4-fenyyli-1,2,3,6-tetrahydropyridiinin (MPTP) käyttöön.
Zebrafish as a model of Parkinson's disease
Seeprakala Parkinsonin taudin mallina
Zebrafish MAO showed MAO A-type substrate specificity, but non-A-non-B inhibitor specificity.
Seeprakalan MAO osoitti MAO A-tyyppistä spesifisyyttä substraatteja kohtaan, mutta ei-A-ei-B-tyyppistä spesifisyyttä inhibiittoreita kohtaan.
Zebrafish appears to be a feasible model for studying PD, since its aminergic systems, mode of action of MPTP, and functions of PINK1 resemble those of mammalians.
Seeprakala vaikuttaa olevan järkevä malli tutkia Parkinsonin tautia, sillä sen hermojärjestelmät, MPTP:n vaikutustapa ja PINK1 muistuttavat nisäkkäiden vastaavia.
Parkinson’s disease (PD) is the second most common neurodegenerative disease among the elderly.
Parkinsonin tauti on yleinen hermostonrappeumatauti vanhusväestössä.
In addition, zebrafish are vertebrate animals and results derived from zebrafish may be more applicable to mammals than results from invertebrate genetic models such as Drosophila melanogaster and Caenorhabditis elegans.
Kaiken lisäksi seeprakalat ovat selkärankaisia, joten niistä saadut tulokset ovat paremmin yleistettävissä, kuin selkärangattomista geneettisistä mallieläimistä (esim. sukkulamato ja banaanikärpänen).
Zebrafish are inexpensive and easy to maintain, develop rapidly, breed in large quantities producing transparent embryos, and are readily manipulated by various methods, particularly genetic ones.
Seeprakaloja on edullista ja helppoa ylläpitää, ne kehittyvät nopeasti ja ovat kehityksen ajan läpinäkyviä.
The aim of this study was to establish and test a PD model using larval zebrafish.
Tutkimuksen tavoitteena oli luoda ja testata Parkinsonin taudin mallia poikasseeprakalalla.
Translation inhibition resulted in cell loss of the same catecholaminergic cell populations as MPTP and MPP+.
PINK1:n hiljentäminen aiheutti solujen vähenemistä samoissa soluryhmissä kuin MPTP ja MPP+.
Only one gene encoding MAO was found in the zebrafish genome.
Seeprakalan MAO-geeni identifioitiin, ja seeprakalasta löytyi vain yksi MAO-geeni.
Zebrafish has been a widely used model organism in developmental biology, but is now emerging as a model for human diseases due to its ideal combination of properties.
Seeprakalaa on perinteisesti käytetty laajasti kehitysbiologian mallieläimenä, mutta sitä on alettu viime vuosina käyttää yhä enenevässä määrin myös mallintamaan sairauksia.
MPTP is metabolized to MPP+ by monoamine oxidase B (MAO B) and causes cell death of dopaminergic neurons in the substantia nigra in mammals.
Monoamiinioksidaasi (MAO) muuttaa MPTP:n aivoissa myrkylliseksi MPP+-muodoksi, joka aiheuttaa keskiaivojen mustatumakkeen dopaminergisten solujen tuhon.
Among other genes, mutated PTEN-induced kinase 1 (PINK1) has been linked to early-onset and sporadic PD, but its mode of action is poorly understood.
PINK1 on tuorein geeni, joka on liitetty Parkinsonin taudin kehittymiseen, mutta sen vaikutusmekanismi on tuntematon.
MPTP exposure caused a transient loss of cells in specific aminergic cell populations and decreased locomotion.
MPTP ja MPP+ aiheuttivat dopaminergisten ja noradrenergisten solujen vähenemistä ja liikkumisen hidastumista.
The zebrafish PINK1 gene was cloned in zebrafish, and morpholino oligonucleotides were used to suppress its expression in larval zebrafish.
PINK1 identifioitiin seeprakalasta, ja sen todettiin muistuttavan aminohapposekvenssiltään ja ilmentymiseltään nisäkkäiden PINK1-proteiinia, minkä vuoksi sen tutkiminen seeprakalalla on järkevää.
MPTP-induced changes could be rescued by the MAO B inhibitor deprenyl, suggesting a role for MAO in MPTP toxicity.
MPTP:n toksisuus todettiin MAO:sta riippuvaiseksi, sillä MAO:n aktiivisuuden estäminen ehkäisi MPTP:n vaikutuksia.
The developing monoaminergic neuronal systems of larval zebrafish were investigated.
Tutkimuksessa kartoitettiin kehittyvät dopaminergiset ja noradrenergiset soluryhmät seeprakalan aivoissa, ja luotiin niistä kolmiulotteinen kartasto.
Distribution of MAO in larval and adult zebrafish brains was both diffuse and distinctly cellular.
MAO:n jakautuminen seeprakalan aivoissa vastasi nisäkkäiden MAO A:n ja MAO B:n yhteistä jakautumista.
Inhibition of MAO during larval development led to markedly elevated 5-hydroxytryptamine (serotonin, 5-HT) levels, which decreased the locomotion of the fish.
MAO:n aktiivisuuden estäminen kehityksen aikana nosti serotoniinitasoja vaikuttamatta dopamiini- tai noradrenaliinitasoihin.
However, the functions of zebrafish MAO differ from the two forms of MAO found in mammals.
Kuitenkin seeprakalan MAO eroaa merkittävästi nisäkkäiden MAO-entsyymeistä, mikä täytyy ottaa huomioon jatkotutkimuksia suunniteltaessa.
Inactivation of PINK1 sensitized larval zebrafish to subefficacious doses of MPTP, causing a decrease in locomotion and cell loss in one dopaminergic cell population.
PINK1 myös herkisti soluryhmät pienille pitoisuuksille MPTP:tä, jotka normaalisti eivät olleet myrkyllisiä.
Visualization of the results may occur by simple immunoreactions, general or specific labelling, or mass spectrometry.
Tulosten havaitseminen voidaan toteuttaa yksinkertaisella immunovärjäyksellä, yleisillä tai spesifisillä leimoilla tai massaspektrometrialla.
The basic goal of a proteomic microchip is to achieve efficient and sensitive high throughput protein analyses, automatically carrying out several measurements in parallel.
Proteomisten mikrosirujen kehityksen tavoite on tuottaa tehokkaita ja herkkiä mittausmenetelmiä proteiinien laajamittaista analytiikkaa varten.