natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The task of social welfare work that pursues acting differently is to support intentional action in order to enable clients to fully exploit their resources, possibilities, and agency.
Toisin toimimista tavoittelevan sosiaalisen työn tehtävänä on asiakkaan intentionaalisen toiminnan tukeminen, jotta asiakas saa voimavaransa, mahdollisuutensa ja toimintakykynsä täysimääräisesti käyttöönsä.
Societal structures and institutional practices are changing, which makes it more difficult for the individual to predict and control life.
Yhteiskunnan rakenteet ja institutionaaliset käytännöt muovautuvat uudelleen, mikä heijastuu yksilötasolla elämän ennustettavuuden ja hallittavuuden vaikeutumisena.
In coeval discussions reflexivity has primarily been understood as a cognitive ability to define one’s place in the changing world.
Aikalaiskeskusteluissa refleksiivisyys on ymmärretty ensisijaisesti kognitiivisena, yksilön tietoiseen ajatteluun perustuvana kykynä määrittää paikkaansa muuttuvassa maailmassa.
It means work which is carried out on the individual and societal levels to effect societal change and which is targeted at individual action and its societal conditions.
Kyse on yksilö- ja yhteiskuntatasolla tapahtuvasta sosiaalisesta muutostyöstä, joka kohdistuu sekä yksilön toimintaan ja sen yhteiskunnallisiin ehtoihin.
The meaning of a person’s action and relation to reality is crucial in drama.
Ihmisen todellisuussuhteella ja toiminnalla on keskeinen merkitys draamassa.
I apply the descriptive method of Husserlian phenomenology in the empirical analysis of the drama experiences and Derek Layder’s methodological approach to social research in the dialogues on the empirical results and theory.
Sovellan husserlilaisen fenomenologian deskriptiivistä metodia draamakokemusten empiirisessä analyysissä ja Derek Layderin sosiaalitutkimuksen metodologista lähestymistapaa empiiristen tulosten ja teorian dialogeissa.
Edmund Husserl’s intentionality of consciousness and meaning structures of experience as well as Martin Heidegger’s ontology of an artwork and social nature of being form a basis for this research on the connection between art, drama, and social welfare work.
Edmund Husserlin tietoisuuden intentionaalisuus ja kokemuksen merkitysrakenteet sekä Martin Heideggerin taideteoksen ontologia ja olemisen sosiaalisuus muodostavat perustan taiteen, draaman ja sosiaalisen työn yhteyden tutkimiselle.
The core concept of drama, an opportunity to act differently, is also the methodological and practical foundation of social welfare work.
Draaman ydinajatus, ihmisen mahdollisuus toimia toisin, on myös sosiaalisen työn metodologinen ja praktinen lähtökohta.
I regard drama as a participatory art form that applies the conventions and practices of theatre.
Draaman ymmärrän tutkimuksessa osallistuvana taidemuotona, joka soveltaa teatteritaiteen konventioita ja työtapoja.
The research question relates to the interface between art research and social research.
Tutkimustehtävä sijoittuu taiteentutkimuksen ja sosiaalitutkimuksen rajapinnalle.
The second result is a synthesis of the essence of empirically manifested and theoretically reflected drama as a way to experience and understand social reality.
Toinen tulos on synteesi empiirisesti ilmenevän ja teoreettisesti reflektoidun draaman olemuksesta sosiaalisen todellisuuden kokemisen ja ymmärtämisen tapana.
The first research result is a description of the general meaning structure of drama experiences, which is the essence of empirically manifested drama.
Tutkimuksen tuloksista ensimmäinen on deskriptio draamakokemusten yleisestä merkitysrakenteesta, joka on empiirisesti ilmenevän draaman olemus.
The ontological basis for thinking stems from viewing a person’s reality relation as a meaning relation and as a possibility relation, and from understanding the subjective and societal factors that affect a person’s action as non-deterministic.
Ontologisen perustan ajattelulle luovat ihmisen todellisuussuhteen ymmärtäminen merkityssuhteena ja mahdollisuussuhteena sekä ihmisen toimintaan vaikuttavien subjektiivisten ja yhteiskunnallisten tekijöiden ymmärtäminen ei-deterministisenä.
The possibilities become available through the perception of reality, through human action, and through the understanding of social ontology and multilayeredness.
Mahdollisuudet avautuvat draaman todellisuuskäsityksen, ihmisen toiminnan sekä sosiaalisen ontologian ja monitasoisuuden ymmärtämisen kautta.
A theoretical understanding of drama and its potential in social welfare work is constructed phase-by-phase through dialogue along the lines of the development of Layder’s adaptive theory.
Draamaa ja sen sosiaaliselle työlle avaamia mahdollisuuksia koskeva teoreettinen ymmärrys rakentuu dialogeissa vaiheittain muistuttaen Layderin mukautetun teorian, Adaptive Theory, kehittymistä.
The methodic uniqueness of drama lies in its participatory and experiential way of action that may strengthen a person’s reflection skills and provide ways to act differently.
Draaman metodinen erityisyys on sen osallistavassa ja kokeilevassa toimintatavassa, joka voi vahvistaa ihmisen refleksiokykyä ja avata vaihtoehtoja toisin toimimiseen.
The cognitive bias has been criticized, whereas the intrinsic aesthetic reflexivity of art has instead been assessed to be a better source for concrete reflexivity models that are needed today.
Taiteelle ominaisen esteettisen refleksiivisyyden on arvioitu tarjoavan paremmin tässä ajassa tarvittavia konkreettisia refleksiivisyyden malleja.
A person’s relation to reality is considered as a meaning relation and a possibility relation, creating the basis for acting differently.
Todellisuussuhde ymmärretään merkityssuhteena ja mahdollisuussuhteena, mikä luo perustan ihmisen toisin toimimiselle.
Based on this, I reflect on the possibilities that the essence of drama provides for social welfare work and for its constituent, social understanding.
Sen pohjalta reflektoin, mitä mahdollisuuksia draaman olemus avaa sosiaaliselle työlle ja siihen sisältyvän sosiaalisen ymmärtämiselle.
The essence of human action appears universal – whether examined through the methods of drama theory or through the methods of action theory.
Perusolemukseltaan inhimillinen toiminta vaikuttaa universaalilta, tarkastellaanpa sitä draaman tai toiminnan teorian toisistaan poikkeavilla metodeilla.
The contexts of the theoretical reflections consist of theory-based discussions on drama, phenomenological philosophy of art, and human and social activity in relation to social welfare work.
Teoreettisten reflektioiden konteksteina käytän draaman, fenomenologisen taiteenfilosofian sekä inhimillisen ja sosiaalisen toiminnan teoreettisia keskusteluja sosiaaliseen työhön suhteutettuna.
The third result is a synthesis of the possibilities offered by the essence of drama for social welfare work and for socially reflective understanding.
Kolmas tulos on synteesi draaman olemuksen avaamista mahdollisuuksista sosiaaliselle työlle ja sosiaalisen reflektiiviselle ymmärtämiselle.
The action-oriented essence of drama is realised in the coexistence of fictive reality and reality as the participants’ social, art-based way of action and as a study method of human action built into it.
Fiktiivisen todellisuuden ja reaalisen todellisuuden samanaikaisessa läsnäolossa toteutuu draaman toimintaluonteinen olemus osallistujien sosiaalisena, taidelähtöisenä toimintatapana ja siihen sisään rakentuneena inhimillisen toiminnan tutkimisen metodina.
The empirical data consists of self-evaluations written by social welfare students regarding their experiences of drama work carried out as part of their studies of art-based community work methods.
Tutkimuksen empiirisen aineiston muodostavat sosionomiopiskelijoiden kirjalliset itsearvioinnit kokemuksista, joita heille syntyi William Goldingin Kärpästen herra -teoksen pohjalta transformoidusta draamatyöskentelystä taidelähtöisten yhteisötyön menetelmien opinnoissa.
Through the two-level research question I strive to examine drama as a form of art providing a means to experience and comprehend social reality.
Kaksitasoisessa tutkimustehtävässä pyrin ymmärtämään, millainen sosiaalisen todellisuuden kokemisen ja ymmärtämisen tapa draama taidemuotona on.
The essence of drama as art-based activity lies in its event and activity orientation.
Draaman olemus taidelähtöisenä toimintana on sen tapahtumaluonteisuudessa ja toimintaluonteisuudessa.
As a conclusion, drama as a form of art provides social welfare work with contextual and methodological possibilities that help construct self-understanding.
Tutkimuksen johtopäätös on, että draama taidemuotona tarjoaa sosiaaliselle työlle sen itseymmärrystä rakentavia sisällöllisiä ja menetelmällisiä mahdollisuuksia.
Its thematic context relates to the post-traditional period characterized by a tendency for reflexivity.
Taiteen ja sosiaalisen työn rajalle sijoittuvan tutkimuksen temaattisen kontekstin muodostaa refleksiivisyystendenssin sävyttämä jälkitraditionaalinen aika.
The research is anchored in phenomenological philosophy of science and philosophy of art. Phenomenologists have paid attention to the role of art in pursuing the most original experience.
Juuri fenomenologeja on kiinnostanut taide alkuperäisimmän kokemuksen tavoittamisessa.
The research participants were immigrant students (N=10, aged 7–15) who had recently shifted to basic education from the preparing education for immigrants.
Tutkimushenkilöinä olleet maahanmuuttajaoppilaat (N=10, ikä 7–15 vuotta) olivat juuri siirtyneet yleisopetukseen perusopetukseen valmistavasta opetuksesta.
In this research, four interventions were operationalized based on the theory of Communities of Practice: (1) Searching for a key person by seating arrangements; (2) Joint problem solving in language and culture; (3) Grouping exercises as a form of co-operation; and (4) Collaborative engagement through problem solving in favorite school subjects.
Toteutin tutkimukseni operationalisoimalla toimintayhteisöjen teorian neljäksi interventioksi, jotka nimesin seuraavasti: 1) avainhenkilön etsintä istumajärjestelyillä, 2) yhteinen ongelmanratkaisu kieli- ja kulttuurivisassa, 3) ryhmäytysharjoitukset yhteistoiminnan muotona sekä 4) mieliaineen ongelmanratkaisu yhteistoiminnan kirvoittajana.
An effective way of promoting participation was to guide the students’ work by seating arrangements.
Tehokas keino edistää osallisuutta oli ohjata oppilaiden työskentelyä istumajärjestyksen avulla.
The research design, implementation, and analyses followed Lave and Wenger’s (1991) theory of Communities of Practice.
Suunnittelin, toteutin ja analysoin tutkimuksen nojautuen Laven ja Wengerin (1991) toimintayhteisöjen teoriaan.
Immigrant students’ participation in a Finnish-speaking student group is essential: it increases their willingness to learn the Finnish language, which in turn is important for their successful acculturation.
Maahanmuuttajaoppilaille osallisuuden saavuttaminen suomenkielisessä ryhmässä on ensiarvoista: se lisää halukkuutta opetella kieltä, mikä puolestaan on tärkeää onnistuneelle kotoutumiselle.
The teacher’s role as a facilitator of participation is central and very demanding: teacher cannot force participation but can create opportunities for participation.
Opettajan rooli maahanmuuttajalasten osallisuuden edistäjänä on keskeinen ja varsin vaativa: hän ei voi pakottaa osallisuuteen mutta hän kykenee luomaan osallisuuden tavoittelun mahdollistavia tilanteita.
Participation also progressed through shared challenges, if immigrant students received support in teamwork when needed.
Osallisuus edistyi myös yhteisten haasteiden parissa silloin, kun maahanmuuttajaoppilaat saivat tarvittaessa tukea pari- ja ryhmätyöskentelyyn.
On the other hand, it was also important to create situations that did not require the knowledge of the Finnish language, because some immigrant students did not have enough courage to speak Finnish.
Toisaalta tärkeää oli tarjota myös tilanteita, jotka eivät vaatineet suomen kielen osaamista, sillä osalle kynnys suomen kielen puhumiseen oli korkea.
At the end of the research period, a final evaluation of the level of participation was done.
Tutkimusperiodin päättyessä tein osallisuuden loppuarvioinnin.
The study illustrated the means and problems of promoting immigrant pupils’ participation.
Tutkimus havainnollistaa maahanmuuttajaoppilaiden osallisuuden edistämisen keinoja ja problematiikkaa.
With the broker’s support, immigrant students could first interact with the group, then get a peripheral position in the group, and finally start moving toward full participation.
Tämän tuella maahanmuuttajaoppilaat saattoivat päästä ensin vuorovaikutukseen ryhmän kanssa, saada sitten aseman ryhmän reunalta ja alkaa edetä kohti ryhmän keskiötä.
According to the theory, there are three ways of involvement: shared domain of interest, joint activities and shared repertoire of resources.
Sen mukaan osallisuuteen on kolme tietä: jaettu mielenkiinnon kohde, toiminnallinen yhteisöllisyys ja yhteinen ongelmanratkaisu.
In this role, it is important to listen to both the immigrant students and the entire class community.
Maahanmuuttajaoppilaan osallisuuden edistymiseksi opettajan on tärkeä kuunnella sekä maahanmuuttajaoppilasta että koko luokkayhteisöä.
The research was based on the concepts of social-cultural learning and its functional approach to language learning.
Tutkimuksen pohjana on sosiokulttuurinen oppimiskäsitys ja sen piirissä kehitetty funktionaalinen kielenoppimiskäsitys.
Students’ traditional roles in the class were changed and they became more open to encounters.
Tämä edisti irtautumista luokan perinteisistä rooleista, ja oppilaista tuli avoimempia kohtaamisille.
For some of them, playtime and recess offered an opportunity to participate without the obligation to speak, even if they had just an observer’s role.
Joillekin välituntiaika antoi mahdollisuuden tällaiseen osallisuuteen, vaikkapa vain ryhmän tarkkailijan roolissa.
The purpose of this study was to find participatory practices and to explore links between participation and how immigrant students use Finnish at school.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli löytää osallisuutta edistäviä käytänteitä sekä tutkia, mitä yhteyksiä osallisuudella ja suomen kielen käytöllä oli koulutyössä.
The willingness to pursue participation and the willingness to communicate must be aroused in the immigrant student.
Valmius tavoitella osallisuutta sekä kommunikointihalukkuus on herätettävä ensisijaisesti ryhmään pyrkijässä.
The results showed that for an immigrant pupil it was important to find a so-called broker in the classroom.
Tutkimustulokset osoittavat, että maahanmuuttajaoppilaalle oli tärkeä löytää avainhenkilö luokasta.
As the research progressed, the occurrence and development of participation were evaluated and observed.
Tutkimuksen edetessä toteutin väliarviointeja ja havainnoin osallisuuden ilmenemistä ja kehittymistä.
Another way of promoting participation was to break down the class into smaller groups for regular group-forming sessions.
Osallisuutta edisti myös sellainen säännöllinen ryhmäyttäminen, jossa oli mahdollista hajottaa luokka pienempiin ryhmiin.
The grouping exercises produced abundant interaction experiences and master–apprentice-relationships that promoted the use of Finnish in immigrant students.
Ryhmäytysharjoitukset tuottivat runsaasti vuorovaikutuskokemuksia ja osaaja−oppija-suhteita, jotka edistivät suomen kielen käyttöä.
During the year 2014–2015, four different inclusive interventions were developed and tested at a primary school in Rovaniemi.
Keräsin tutkimuksen aineiston eräässä rovaniemeläisessä peruskoulussa lukuvuonna 2014–2015.
The teacher has to notice and create situations that might promote participation.
Juuri tässä tarvitaan opettajaa osallisuutta synnyttävien tilanteiden havaitsemiseksi ja toteuttamiseksi.
Immigrant students were encouraged to approach self-chosen partners.
Tutkimushenkilöinä olleiden maahanmuuttajaoppilaiden mielestä oli kannustavaa lähestyä itse valitsemaansa vierustoveria.
Adequate support and collaborative language teaching also turned out as important features to promote participation.
Samoin merkityksellisiksi osoittautuivat riittävä tuki sekä yhteistoiminnallinen kielitietoinen opetus.
The identity work that is required along the way may lead to a decision to choose a peripheral role instead of trying to get a central role.
Tie toimintayhteisön reunalta keskiöön ei ole aina suoraviivainen, vaan osallisuuden vaatima identiteettityö saattaa johtaa siihen, että maahanmuuttajaoppilas valitsee marginaalisen osallisuuden keskiöön pyrkimisen sijaan.
Immigrant students’ own activity and willingness to participate and communicate enhanced the progress of participation.
Oma aktiivisuus sekä osallisuus- ja kommunikointihalukkuus olivat tärkeitä tekijöitä osallisuuden edistymisessä.
The emergence and development of immigrant students’ participation during one academic year were examined in this design research.
Design-tutkimukseni tarkastelee maahanmuuttajaoppilaiden osallisuuden ilmenemistä ja kehittymistä yhden lukuvuoden aikana, jolloin kehitin ja testasin neljä erilaista osallisuutta edistävää interventiota.
The master–apprenticerelationships created during the problem solving promoted participation.
Ongelmanratkaisun lomassa luodut osaaja−oppija-suhteet vaikuttivat myönteisesti osallisuuteen.
At the beginning of the survey, the level of participation among immigrant students was assessed.
Tutkimuksen alussa tein osallisuuden tason alkuarvioinnin.
Therefore, immigrant students’ participation could be supported by the teacher’s guidance to pleasing recess activities.
Maahanmuuttajien ohjaaminen mieleiseen välituntitoimintaan edisti osallisuuden kehittymistä.
In this research, I interviewed twenty-one (21) professionals from three (3) higher education institutions.
Tutkimuksen aineisto koostuu 21 työntekijän haastattelusta (N=21) kolmesta (3) korkeakoulusta.
I use Interpretative Phenomenological Analysis (IPA) as an analytic method, which is still little used in Finnish administrative sciences research.
Tutkimuksessa on käytetty kokemuksen tutkimuksen menetelmää, tulkitsevaa fenomenologista analyysia (IPA), joka on vielä vähän hyödynnetty menetelmä suomalaisessa hallintotieteellisessä tutkimuksessa.
This research is based on hermeneutic phenomenological approach and particularly on research of lived experience.
Tutkimuksen lähtökohtana on fenomenologis-hermeneuttinen tutkimusote ja erityisesti kokemuksen tutkimus.
Work-related commitment is affected by general cultural factors and socialization.
Työssä sitoutumiseen vaikuttavat yleiset kulttuuriin ja sosialisaatioon liittyvät tekijät.
Commitment is always a personal relationship with work-related factors, even though the work community has a significant effect on the individual’s commitment experiences.
Sitoutuminen on aina henkilökohtainen suhde työssä ilmeneviin tekijöihin, vaikka työyhteisöllä on merkittävä vaikutus työntekijän sitoutumiskokemuksiin.
The participants represent different personnel groups and fields of study.
Haastateltavat edustavat eri henkilöstöryhmiä sekä koulutus- ja tieteenaloja.
IPA is focused on describing and understanding an individual’s lived experiences of some particular situation or phenomenon, and on how the individual interprets or makes sense of this phenomenon.
IPAssa keskitytään kuvaamaan ja ymmärtämään yksilön kokemuksia jostain tietystä tilanteesta tai tapahtumasta, ja kuinka yksilö tulkitsee tai selittää näitä kokemuksiaan.
Analysing these factors before and during organizational changes can influence the implementation of changes.
Näiden tekijöiden analysoinnilla organisaation muutostilanteissa voidaan vaikuttaa muutosten toteutumiseen.
Measures for enhancing commitment must be targeted towards those factors which the individual considers meaningful and relevant for his or her commitment in work.
Sitoutumista edistävät toimenpiteet tulee kohdentaa niihin tekijöihin, jotka työntekijä kokee merkitykselliseksi omassa sitoutumisessaan.
Work-related commitment is a dynamic, interactive relationship between an individual and different organizational and work-related factors.
Työssä sitoutuminen on dynaaminen, vuorovaikutteinen suhde organisaation ja työn eri elementteihin.
The target and the strength of commitment may vary and develop when situations in the individual’s life, work community or organization change.
Työssä sitoutumisen kohde ja voimakkuus voi vaihdella ja kehittyä työntekijän, työyhteisön ja organisaation tilanteiden vaihtuessa.
Organizational arrangements, participative and enabling leadership, and supportive workplace activities can affect an individual’s commitment in work.
Organisatorisilla järjestelyillä, osallistavalla ja mahdollistavalla johtamisella sekä tukea antavalla työyhteisötoiminnalla voidaan vaikuttaa yksittäisen henkilön työssä sitoutumiseen.
Leadership in this work is essential: the work community must have opportunities for genuine interaction, participation and shared sense making.
Tässä johtamisen merkitys on keskeinen: työyhteisössä tulee luoda mahdollisuuksia aidolle vuorovaikutukselle ja osallistumiselle, yhteiselle merkityksenannolle, jossa johtaja on itse aktiivisesti mukana ja läsnä.
IPA is especially an interpretative approach in which the researcher tries to understand and interpret, make sense of, what the participant’s experience and understanding of the world is.
IPA on nimenomaan tulkitseva lähestymistapa, jossa tutkija pyrkii ymmärtämään ja tulkitsemaan tutkittavan kokemusta ja ymmärrystä todellisuudestaan.
I approach this question by viewing the targets, antecedents, maintenance and breaking of work-related commitment through understanding and interpreting individual experiences.
Tätä kysymystä lähestyn tarkastelemalla työssä sitoutumisen kohteita, sitoutumisen syntyyn ja ylläpitämiseen sekä murtumiseen liittyviä tekijöitä työntekijän kokemusten ymmärtämisen ja tulkinnan kautta.
The manager needs sensitivity to recognize the work community’s dynamics and the individuals’ experiences during organizational changes.
Esimiestyössä tarvitaan herkkyyttä tunnistaa työyhteisön dynamiikkaa ja työntekijöiden kokemuksia organisaation muutostilanteissa.
Previous work experiences, expectations towards the work organization and tasks and the existence of options affect the work-related commitment.
Myös aiemmat työkokemukset, odotukset organisaatiota ja työtehtäviä kohtaan sekä vaihtoehtojen olemassaolo vaikuttavat työssä sitoutumiseen.
I also examine what kinds of challenges these kinds of changes in commitment present for leadership and management.
Lisäksi tarkastelen, millaisen johtamishaasteen muutostilanne aiheuttaa sitoutumisen syntymiselle ja ylläpitämiselle.
Working life in general has undergone large and strong changes, and also the nature and meaning of work in people’s lives has changed.
Työelämässä on tapahtunut voimakkaita muutoksia, ja myös työn luonne ja merkitys osana ihmisten elämää on muuttunut ja saanut uudenlaisia merkityksiä.
My interest in this research is the individual’s experience of changes in her work-related commitment when facing different kinds of changes in the work organization; what kinds of effects or consequences changes in the work organization or work community have on the individual experience of commitment.
Tutkimuksen kiinnostuksen kohteena on työntekijän kokemus työssä sitoutumisen muutoksista hänen kohdatessaan muutostilanteita: millaisia vaikutuksia tai seurauksia organisaation ja työyhteisön muutostilanteilla on työntekijän työssä sitoutumisen kokemukseen.
My focus is on changes in professional organizations, especially in higher education, and on how the individual’s work-related commitment changes due to these organizational changes.
Tarkasteluni kiinnittyy erityisesti asiantuntijaorganisaatioissa – korkeakouluissa – tapahtuneisiin muutoksiin ja miten asiantuntijoiden sitoutuminen työssään muuttuu tapahtuneiden muutosten myötä.
Understanding the experiences can enhance work-related commitment by using appropriate methods.
Kokemusten ymmärtämisen kautta voidaan vaikuttaa tarkoituksenmukaisin menetelmin työntekijän työssä sitoutumiseen.