natgillin/translations-raw huggingface dataset:
During the research period, the number of missions grew by 23% and the percentage of waiting for treatment for a referral for more than 21 days decreased from 21% to 0.7%.
Tutkimusaikana lähetteiden määrä kasvoi 23 % ja lähetteen käsittelyä yli 21 vrk odottavien prosenttiosuus pienentyi 21 %:sta 0,7 %:iin.
Positive estimates (well understood) was 51%.
Positiivisten arvioiden (ymmärsivät hyvin) määrä oli 51 %.
The duration of compartment periods decreased by 19%.
Osastojaksojen kesto lyhentyi 19 %.
In this study, a model for the overall assessment of the quality of pediatric psychiatric special medical care was produced and the model was tested in the psychiatric unit of the Finnish university hospital.
Tässä tutkimuksessa tuotettiin malli lastenpsykiatrisen erikoissairaanhoidon laadun kokonaisvaltaiseen arviointiin ja mallia testattiin suomalaisen yliopistosairaalan lastenpsykiatrisessa yksikössä.
The research was focused on changing operational practices and competence management as well as patient safety and quality management.
Tutkimus kohdistui toimintakäytäntöjen muuttamiseen ja osaamisen johtamiseen sekä potilasturvallisuuteen ja laadunhallintaan.
Positive estimates (appropriately referred to) were 51%.
Positiivisten arvioiden (puhuttiin sopivasti) määrä oli 51 %.
However, it can be said that the relationship between pediatric patients and adult assessments of the same treatment event was not very strong and that estimates made by adults cannot reliably predict the estimates of children.
Tämän perusteella voidaan kuitenkin sanoa, että samasta hoitotapahtumasta annettujen lapsipotilaiden ja aikuisten arvioiden yhteys ei ollut kovin vahva eikä aikuisten antamasta arviosta voida luotettavasti ennustaa lasten arvioita.
About the quality of treatment processes, this was a positive change compared to previous periods of treatment involving multiple employees in treating patients.
Hoitoprosessien laadun kannalta tämä oli positiivinen muutos verrattuna aiempiin tarkastelujaksoihin, joissa potilaiden hoitoon osallistui moninkertainen määrä työntekijöitä.
Descriptive and explanatory statistical methods were used as research methods, and research was focused on comparative research.
Tutkimusmenetelminä käytettiin kuvailevia ja selittäviä tilastollisia menetelmiä, tutkimusintressinä oli vertaileva tutkimus.
Over the course of the follow-up years, the number of those who exceeded the treatment curve decreased from 35 patients.
Hoitotakuurajan ylittäneiden määrä väheni seurantavuosien aikana 35 potilaasta yhteen.
The research is related to the priority area of university-level health research, which examines the inconsistency and effectiveness of the health care service system and methods.
Tutkimus liittyy yliopistotasoisen terveyden tutkimuksen painopistealueeseen, jossa tarkasteltiin terveydenhuollon palvelujärjestelmän ja menetelmien tuloksellisuutta ja vaikuttavuutta.
Of the pediatric patients, 11% thought that there was no or not enough talk of the right thing, 18% thought that they did not know whether they were talking about right things, 21% thought it was a little talk.
Lapsipotilaista 11 % oli sitä mieltä, että käynnillä ei puhuttu yhtään tai ei puhuttu tarpeeksi oikeista asioista, 18 % arvioi, ettei tiedä puhuttiinko käynnillä oikeita asioita, 21 % arvioi, että puhuttiin vähän.
96% of the respondents agreed or strongly agreed that the situation was safe and 92% agreed or strongly agreed that the cooperation was effective.
Vastaajista 96 % oli samaa mieltä tai vahvasti samaa mieltä siitä, että tilanne oli turvallinen, ja 92 % oli samaa mieltä tai vahvasti samaa mieltä siitä, että yhteistyö oli toimivaa.
12% of the pediatric population thought that adults did not understand the situation of pediatricians, 19% said they did not know if the adults understood, 18% estimated that adults did not understand a bit.
Lapsipotilaista 12 % oli sitä mieltä, että käynnillä aikuiset eivät ymmärtäneet yhtään tai eivät tarpeeksi lapsipotilaiden tilannetta, 19 % ilmaisi, ettei tiedä ymmärsivätkö aikuiset, 18 % arvio, että aikuiset ymmärsivät vähän.
The research produces new information on the quality of pediatric psychiatric research and care practices.
Tutkimus tuottaa uutta tietoa lastenpsykiatristen tutkimus- ja hoitokäytäntöjen laadusta.
On a process-based basis, there was a positive change in the availability of the care and efficiency of operations, that is, the overall quality of the operating processes during the research period has improved.
Prosessiperusteisesti arvioituna hoidon saatavuudessa ja toiminnan tehokkuudessa tapahtui positiivista muutosta - toisin sanoen - toimintaprosessien kokonaislaatu tutkimusaikana on parantunut.
Multiple assessment of treatment events utilized new, easy-to-use and playful technology.
Hoitotapahtumien monitahoarvioinnissa hyödynnettiin uutta, helppokäyttöistä ja pelimäistä teknologiaa.
Evaluation of the quality of pediatric psychiatric special care
Lastenpsykiatrisen erikoissairaanhoidon laadun arviointi
The total number of outpatient outbreaks occurring in municipal invoices increased by 14% during the period considered.
Kuntalaskutettavien avohoitotapahtumien kokonaismäärä lisääntyi tarkastelujaksolla 14 %.
The operation of the unit was organized in two different organizational models during the research period, and comparison of care paths and statistical data reveals the links between different organizational models to the pediatric care policies and the activities and quality of the department.
Yksikön toiminta oli tutkimuksen tarkasteluajanjaksona järjestetty kahdella eri organisaatiomallilla, ja hoitopolkujen ja tilastotietojen vertailu tuo esiin eri organisaatiomallien yhteyksiä lapsipotilaiden hoitopolkuihin sekä vastuualueen toimintaan ja laatuun.
The performance-based assessment of the treatment was performed by multiple assessment of treatment events.
Hoidon tulosperusteinen arviointi suoritettiin hoitotapahtumien monitahoarvioinnilla.
The results of the study give a new kind of reference for health care quality surveys.
Tutkimuksen tulokset antavat uudenlaista vertailupohjaa laadun tutkimukseen.
The study evaluates the quality of the operation based on the structure, process and outcome of the treatment.
Tutkimuksessa arvioidaan toiminnan laatua hoidon rakenne-, prosessi- ja tulosperusteisesti.
Patients were asked about the type of hospital stay they had during the treatment event.
Lapsipotilailta kysyttiin hoitotapahtuman yhteydessä, millaista sairaalakäynnillä oli.
88% of respondents agreed or strongly agreed that their own case was heard.
Vastaajista 88 % oli samaa mieltä tai vahvasti samaa mieltä siitä, että oma asia tuli kuulluksi.
Structural evaluation of treatment was performed using pathway analysis of sample patients and randomized patients.
Hoidon rakenneperusteinen arviointi suoritettiin käyttämällä näytepotilaiden ja satunnaistettujen potilaiden hoitopolkuanalyysia.
The new information also included a pediatric assessment of a treatment event that was compared to adult estimates.
Uutena tietona tavoitettiin myös lapsipotilaiden arvio hoitotapahtumista, jota verrattiin aikuisten arvioihin.
The study's data consisted of patient care pathways, statistical indicators of operation and multi-stakeholder evaluations of treatment events.
Tutkimuksen aineistoina olivat potilaiden hoitopolut, toiminnan tilastolliset tunnusluvut ja hoitotapahtumien monitahoarvioinnit.
95% of adult respondents agreed or strongly agreed that the main issues were discussed.
Aikuisvastaajista 95 % oli samaa mieltä tai vahvasti samaa mieltä siitä, että käynnillä käsiteltiin keskeisiä asioita.
In adult responses, the clear goal of the visit is shared or strongly agreed with 95% of all respondents.
Aikuisten vastauksissa käynnin selkeästä tavoitteesta samaa mieltä tai vahvasti samaa mieltä oli 95 % kaikista vastaajista.
Of the respondents, 91% agreed or strongly agreed that the visit was useful.
Vastaajista 91 % oli samaa mieltä tai vahvasti samaa mieltä siitä, että käynti oli hyödyllinen.
Based on the literature search, the overall quality of the pediatric psychiatric special medical care organization does not exist.
Lastenpsykiatrisen erikoissairaanhoidon organisaation kokonaislaadusta ei kirjallisuushaun perusteella ole olemassa aiempaa tutkimustietoa.
This study examines the conditions of cycling and walking in eight Finnish cities which are Helsinki, Tampere, Oulu, Jyväskylä, Pori, Lappeenranta, Hyvinkää and Porvoo.
Tässä työssä perehdytään pyöräilyn ja kävelyn olosuhteisiin kahdeksassa Suomen kaupungissa, jotka ovat Helsinki, Tampere, Oulu, Jyväskylä, Pori, Lappeenranta, Hyvinkää ja Porvoo.
This work is based on a quantitative study.
Työ on toteutettu kvantitatiivisena eli määrällisenä tutkimuksena.
Pedestrians on the other hand appreciate attractive and safe environment.
Kävelijät puolestaan arvostavat ympäristön viihtyisyyttä ja turvallisuutta.
Cyclists appreciate consistency and the continuity of routes.
Pyöräilijät arvostavat sujuvuutta ja reittien jatkuvuutta sekä selkeyttä.
The most significant improvement would be separating cycling and walking into their own modes of transport, especially in the city centres.
Merkittävin tarvittava muutos on pyöräilyn ja kävelyn erottaminen toisistaan omiksi kulkutavoikseen erityisesti kaupunkien keskustoissa.
Since the material is mostly from the questionnaire, the study especially focuses on how the city residents experience the conditions in their cities.
Koska työssä käytettiin kyselyaineistoa, tarkoituksena oli erityisesti saada tietoa siitä, kuinka asukkaat kokevat kaupunkiensa olosuhteet.
The cities are going to a more cycling and walking friendly direction instead of traditional car-oriented cities.
Kehitystä kuitenkin tapahtuu jatkuvasti ja kaupungeissa ollaan menossa pyöräily- ja kävely-ystävällisempään suuntaan perinteisten autokaupunkien sijaan.
The eight cities that participated in the survey are introduced shortly.
Tutkimuksessa mukana olevat kaupungit esitellään työssä lyhyesti.
The results also reveal that cyclists and pedestrians value different things in the traffic environment.
Tuloksista selviää myös, että pyöräilijöille ja kävelijöille ovat eri asiat tärkeitä.
The goal of the study was to get knowledge about the conditions of cycling and walking in Finnish cities.
Tavoitteena oli saada tietoa pyöräilyn ja kävelyn olosuhteista Suomen kaupungeissa.
Some cities are more ahead in promoting walking and cycling than others.
Osa kaupungeista on edelläkävijöitä hyvien pyöräily- ja kävelyolosuhteiden osalta muihin verrattuna.
The results of each city are presented and for conclusion the results are summarized.
Tuloksia käsiteltiin sekä yleisesti että kaupungeittain, ja niistä tehtiin yhteenveto.
The questionnaire was executed as a part of PYKÄLÄ-project, which is a project for promoting cycling and walking carried out in Transport Research Centre Verne at Tampere University of Technology.
PYKÄLÄ on Tampereen teknillisen yliopiston Liikenteen tutkimuskeskus Vernen toteuttama pyöräilyn ja kävelyn edistämisprojekti.
The results reveal that the conditions of cycling and walking in Finnish cities could be developed even though improvements have been done in previous years.
Tuloksista käy ilmi, että Suomen kaupunkien pyöräilyn ja kävelyn olosuhteissa on parannettavaa.
Previously published articles and other publications are also used as a source material.
Aiheeseen perehdyttiin myös tutustumalla aiemmin ilmestyneisiin julkaisuihin.
Data was compiled from a questionnaire study examining the cycling and walking conditions in the cities.
Saadun aineiston avulla vertailtiin kaupunkien pyöräily- ja kävelyolosuhteita.
The results of the questionnaire also reveal how the residents feel about cycling and walking in their cities and what kind of cycling and walking habits they have.
Kyselyn tuloksista nähdään myös asukkaiden suhtautuminen pyöräilyyn ja kävelyyn tarkasteltavissa kahdeksassa kaupungissa.
The conditions of cycling and walking in Finnish cities vary but also some common features can be found.
Pyöräilyn ja kävelyn olosuhteet Suomen kaupungeissa
The questionnaire study that revealed the opinions of the city residents was realized as an Internet survey.
Käytettävä aineisto kerättiin Internetissä olleella kyselytutkimuksella kahdeksan suomalaisen kaupungin ja niiden seutukuntien asukkailta.
Current research has not been able to reveal the pervasive nature of grief.
Nykytutkimus ei ole kyennyt paljastamaan suruilmiön kokonaisvaltaista luonnetta.
The study was conducted by interviewing 112 bereaved spouses in 1994 in Tampere and Vantaa and their outlying areas.
Tutkimus suoritettiin haastattelemalla 112 aviopuolisonsa menettänyttä henkilöä vuonna 1994 Tampereella ja Vantaalla sekä niiden lähialueilla.
Parishes and mental care services maintain too few support groups.
Seurakunnat ja mielenterveystoimistot ylläpitävät liian vähän sururyhmiä.
Giving in was a life-long process during which grief gradually grew temperate.
Luopuminen oli elinikäinen prosessi, jossa suru vähitellen muuttui lauhkeaksi.
This process commenced from receiving the news of diagnosis or death.
Prosessi alkoi sairauden diagnoosin tai kuolintiedon kuulemisesta.
Grief entails yielding to giving in As a result of the study, 8228 grief-defining properties were detected.
Suru on luopumiseen suostumista Tutkimuksen tuloksena löydettiin 8228 surua kuvaava ominaisuutta.
By surrendering to the struggle of grief the bereaved moved on to facing reality and eventually experienced personal growth.
Antautumalla kamppailuun sureva eteni todellisuuden kohtaamiseen ja päätyi persoonalliseen kasvuun.
In addition, skills and know-how of health care personnel concerning helping and encountering the bereaved are inadequate.
Lisäksi terveydenhuollon henkilöstön tiedot ja taidot ovat puutteelliset surevien auttamisessa ja kohtaamisessa.
Research results may also be utilized in the development of helping methods, and in improving the skills of encountering the bereaved in the framework of education aimed at health and social care professionals and voluntary workers.
Tutkimustuloksia voidaan käyttää myös auttamismenetelmien kehittämisessä ja surevien kohtaamistaitojen edistämisessä terveys- ja sosiaalialan sekä vapaaehtoistyön henkilöstön koulutuksessa.
The interviews were carried out in a dialogue-like manner in order to probe deeper into the personal experiences of the bereaved.
Haastatteluissa tavoiteltiin dialogia, jotta päästäisiin syvemmälle surijan omiin kokemuksiin.
Giving in contained continuous re-creation of new life.
Luopuminen sisälsi hetki hetkeltä uuden elämän luomisen.
According to the research results, several properties of grief regarded as negative and morbid such as e.g. inability to talk about the deceased without intense surges of grief, inability to dispose of the deceased's possessions and self-destructive thoughts were associated to normal grief in the experiences of the bereaved.
Tutkimustulosten mukaan surun monet kielteisinä ja sairaalloisina pidetyt piirteet kuten esim. kykenemättömyys puhua kuolleesta ilman voimakasta tuoretta surua, kykenemättömyys hävittää kuolleen omaisuutta ja itsetuhoajatukset liittyivät surevien kokemina normaaliin suruun.
Giving in was defined by recurrence of grief, to-and-fro movement of the process, painful first time encounterings of various situations without the spouse and the experience of having changed as a human being.
Luopumista määrittivät surun kertautuminen, prosessin etenemisen edestakaisuus, eri tilanteiden tuskallinen ensikertainen kohtaaminen ilman aviopuolisoa ja surevan kokema ihmisenä muuttuminen.
The data were analyzed with grounded theory -method, which enabled the generation of a grief theory directly from the interview material.
Aineisto analysoitiin grounded theory -menetelmällä, jolla voidaan luoda surun teoria suoraan haastatteluaineistosta.
On basis of the research results Erjanti suggests that specific bereavement support groups be established in the hospital wards and health care centers, that help be offered, and informed of, actively and connections be developed between the various parties.
Tutkimustulosten perusteella Erjanti ehdottaa, että sairaaloiden vuodeosastoille ja terveyskeskuksiin perustettaisiin surevien tukiryhmiä, apua tarjottaisiin aktiivisesti ja siitä tiedotettaisiin sureville sekä puuttuvat yhteydet rakennettaisiin eri toimijoiden välille.
Moreover, risk factors (lack of support network, illness, financial difficulties, juridical issues and child care) concerning the bereaved should be identified and the period of sensitivity during which the bereaved are more susceptible to enhancing their health be benefited from.
Lisäksi surevien riskitekijät tulisi tunnistaa (tukiverkon puuttuminen, sairastuminen, taloudelliset ongelmat, juridiset asiat ja lastenhoito) sekä surussa terveyden edistämiselle otollista herkkyyskautta tulisi hyödyntää.
The aim was to reveal the core process of grief and to generate a grief theory from the point of view of nursing.
Tavoitteena oli paljastaa surun ydinprosessi ja kehittää surun teoria hoitotieteellisestä lähtökohdasta.
The dissertation refutes the notion that earlier psychoanalytical studies and pathological forms of grief concern or are applicable to healthy bereaved individuals.
Väitös kumoaa aiemmat psykoanalyyttiset tutkimukset ja surun patologiset muodot terveitä surevia koskevina.
Ways of breaking grief's dominante The bereaved used, in parallel and alternately, the following means for breaking grief's dominance: 1) seeking the company of others, 2) being alone amidst others and autonomous breaking of grief's dominante, 3) active functioning, relying on one's self and keeping one's grief private and 4) modifying grief according to one's prevailing tolerante and postponement of grief.
Surun murtamisen keinot Surevien rinnakkaisesti ja vuorotellen käyttämät keinot surun murtamiseksi olivat 1) ihmisten pariin meneminen, 2) ihmisten keskellä yksin oleminen ja omaehtoinen surun vallan taittaminen, 3) sureva on aktiivinen oman itsensä varassa toimiva ja surunsa yksityisenä pitävä sekä 4) sureva rajaa suruaan kulloisenkin hetkittäisen sietokykynsä mukaiseksi ja siirtää suruaan.
Helena Erjanti's dissertation deviates from earlier studies in that it focuses on the core process of grief with qualitative methods.
Helena Erjannin väitöstyö paneutuu aiemmista selvityksistä poiketen suruilmiön ytimeen laadullisin keinoin.
The selected method also enabled acquiring new information on individuals who have experienced the death of a loved one.
Samalla oli mahdollista saavuttaa uutta tietoa ihmisistä, jotka ovat joutuneet kokemaan läheisen kuoleman.
Services aimed at the bereaved are either not sufficient or lack in coordination.
Sureville suunnattuja palveluja ei ole riittävästi tai ne ovat koordinoimattomia, huonosti saavutettavissa ja eivät houkuttele.
It is equally important to clarify the concepts of multiple grief, family grief, collective grief, interaction between the bereaved and caregivers and the role of personal growth in giving in. Why grief needs to be studied?
On myös tärkeää selvittää moninkertainen suru, perheen suru, kollektiivinen suru, surevien ja auttajien vuorovaikutus sekä persoonallisen kasvun osuus luopumisessa.
It initiates a discussion on the grief experience of a healthy individual, on the everyday reality of the bereaved and on the interactive nature of grief, of which remarkably little is known.
Tutkimus aloittaa keskustelun terveen yksilön surukokemuksesta, surevan arjesta ja surun vuorovaikutteisesta luonteesta, joista on tiedetään hämmästyttävän vähän.
The dissertation opens new avenues for grief research The study perceived grief as an independent whole, which exposed a new field in nursing: bereavement care.
Väitös avaa surun tutkimuksen laajan kentän Tutkimuksessa suru nähtiin omana itsenäisenä kokonaisuutenaan, joka avasi uuden hoitotyön alueen: surevien hoitotyön.
The bereaved experienced giving in as a pervasive, interactive and indistinct chain of events which contained intense inner motion.
Surevien kokemana luopuminen oli kokonaisvaltainen, häilyvärajainen ja voimakasta sisäistä liikehdintää sisältävä vuorovaikutteinen tapahtumaketju.
Bereavement support groups to hospitals Erjanti states that the disorganization and delay of support aimed at the bereaved are experienced as severe problems.
Sureville tukiryhmät sairaaloihin Erjanti toteaa, että aviopuolisonsa menettäneiden ongelmia ovat sureville tarkoitetun tuen organisoimattomuus ja viivästyminen.
According to Erjanti, the bereaved maintain their own rationality while living amidst grief.
Erjannin mukaan surevalla on surun keskellä eläessään oma rationaliteettinsa.
Giving in emerged as the core process of grief.
Surun ydinprosessiksi nousi luopuminen.
The purpose of the study was to investigate the process an individual undergoes during bereavement and the ways the bereaved conceive their own subjective world following the death of a spouse.
Tutkimuksessa tarkasteltiin, mitä ihmiselle surussa tapahtuu ja mitä ihmiset tietävät omasta aviopuolison kuoleman jälkeisestä maailmastaan.
Testing the generated grief theory offers a challenge for future research.
Jatkotutkimushaasteena on luodun surunteorian testaaminen.
Helena Erjanti's doctoral dissertation on grief: From Emotional Turmoil to Tranquillity What is the content of grief's everyday?
Helena Erjannin Tunnemyrskystä tyveneen on ensimmäisiä surevan aviopuolison omaan surukokemukseen keskittyviä väitöstutkimuksia Suomessa.
This thesis consists, in a double blinded randomized fashion, two sets of hemodynamically stable patients: 1.
Tämän väitöskirjan tutkittavien kohderyhmä koostuu kahdesta itsenäisestä potilasryhmästä.
For myocardial apoptosis, a dUTP nick-end labeling (TUNEL) detection kit was used and expressions of bax and bcl-2 genes were evaluated.
Kahdessa ensimmäisessä osatyössä tutkitaan aorttaan ruiskutetun adenosiinin vaikutusta sydänlihaksen apoptoosiin eli ohjelmoituun solukuolemaan määrittämällä mm. bax- ja bcl-2- geenejä.
Diazoxide decreased relative Aquaporin-7 expression associated with postoperative tissue damage, while decreasing syndecan-1 and hyaluronan early postoperative levels.Adenosine and Diazoxide added to blood cardioplegia during CABG may have a myocardial cardioprotective impact in decreasing myocardial apoptosis and preserving endothelial glycocalyx integrity, respectively.
Näissä osatöissä selvitettiin sydänlihaksen Aquaporiini-7- geenin ekspressiota suhteessa sydämen histologiseen vasteeseen, ja arvioitiin sydänlihaksen endoteelisolujen pintakalvon kuntoa määrittämällä plasman syndekaani-1 ja hyaluronanin pitoisuudet.
The Effect of Adenosine or Diazoxide on Apoptosis, Aquaporin-7 and Glycocalyx integrity during Myocardial Protection in Coronary Bypass Surgery
Adenosiinin ja diazoksidin vaikutus sydämen suojauksessa sepelvaltimoiden ohitusleikkauksen aikana
Patients had a stable coronary artery disease eligible for elective CABG, but with a history of a recent less than a month old myocardial infarction.
Näiden osatöiden potilaat olivat stabiilia sepelvaltimotautia potevia ilman lähiaikaista sydäninfarktia.
Expression of Aquaporin-7 and peripheral plasma levels of syndecan-1 and hyaluronan were investigated.
Edelleen diazoxidin vaikutuksesta plasman syndekaani-1 ja hyaluronanin pitoisuudet laskivat verrattuna kontrolliryhmän potilaisiin.
Myocardial dysfunction after coronary bypass surgery (CABG) is associated with ischemia-reperfusion injury (IRI) and tissue damage.
Aquaporiini-7- geeniekspression todettiin liittyvän kudosvaurioon ja – turvotukseen sydänleikkauksen yhteydessä.
Adenosine and Diazoxide are ATP sensitive mitochondrial potassium channel (KATP channel) openers that may have cardioprotective value after myocardial dysfunction and CABG.
Adenosiinin todettiin vähentävän sydänlihaksen ohjelmoitua solukuolemaa ja diazoksidi saattaa vaikuttaa sydänlihaksen endoteelisolupintaa suojaavan kalvon säilymiseen.
We evaluated whether Adenosine and Diazoxide added to blood cardioplegia during CABG have a myocardial cardioprotective impact.
Tässä väitöskirjassa on tutkittu adenosiinin ja diazoksidin mahdollisia sydäntä suojaavia vaikutuksia sepelvaltimoiden ohitusleikkauksen yhteydessä.
The biomarker analysis was done from 481 cases.
Biomarkkereita analysoitiin 481:ltä tapaukselta.