natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This is later discussed to be caused by problems involving modeling northern flows, and also due to the lack of a suitable verification method.
Tämän päätellään johtuvan ongelmista pohjoisten virtausten mallintamisessa, mutta myös sopivien verifikaatiometodien puutteellisuudesta.
Impact studies conducted with these assimilation implementations have shown a distinct improvement to model analysis and forecast accuracies.
Näistä assimilaatiototeutuksista tehdyt vaikutustutkimukset ovat osoittaneet selviä parannuksia mallien analyysi- ja ennustetarkkuuksiin.
It is found that the ASCAT assimilation scheme improves forecast of the initial evolution of the polar low, but the model advects the strong low pressure centre too fast eastward.
Tarkastelusta selviää, että ASCAT:in assimilaatio analyysijärjestelmään parantaa polaarimatalan alkukehityksen ennustetta, mutta mallin dynamiikka/fysiikka advektoi tämän voimakkaan matalapainekeskuksen liian nopeasti itään.
Finally, the flaws of the implementation are found small and implementing the ASCAT assimilation scheme into the operational HIRLAM suite is feasible, but longer time period validation is still required.
Assimilaation toteutuksen viat havaitaan kuitenkin pieniksi ja ASCAT-havaintojen assimilaation operatiiviseen HIRLAM sääennustemalliin nähdään olevan toteuttamiskelpoinen, tosin pidemmän aikavälin validoinnin tarve nousee vielä esiin.
Feasibility of assimilating ASCAT surface winds into a Limited Area Model
ASCAT pintatuulihavaintojen käyttökelpoisuus rajatun alueen sääennustemallissa
Sea-surface wind observations of previous generation scatterometers have been successfully assimilated into Numerical Weather Prediction (NWP) models.
Edellisen sukupolven skatterometrien merenpinnan tuulihavaintoja on tuloksellisesti assimiloitu numeerisiin sääennustemalleihin.
Suggestions and an example of an improved verification method is presented later on. A closer examination of a polar low evolution is also shown.
Ehdotuksia sekä esimerkki verifikaatiometodien kehittämisestä esitellään myöhemmässä vaiheessa.
The Advanced Scatterometer (ASCAT), flown on Metop-A, offers an improved sea-surface wind accuracy and better data coverage when compared to the previous generation scatterometers.
Metop-A:n hyötykuormana oleva kehittynyt skatterometri (ASCAT) tarjoaa tarkempia havaintoja merenpintatuulista sekä kattaa mittauksillaan suuremman alueen edellisiin skatterometreihin verrattuna.
The effect of including ASCAT data into High Resolution Limited Area Model (HIRLAM) assimilation system (4D-Var) is tested to be neutral-positive for situations with general flow direction from the Atlantic Ocean.
ASCAT:in havaintojen assimilaatiota korkean resoluution rajatun alueen malliin (HIRLAM 4D-Var) tutkitaan viidessä erillisessä tapaustutkimuksessa.
In this work the characteristic equations are derived from Maxwell's equations and Ohm's law.
Tässä työssä johdetaan karakteristikamenetelmän yhtälöt lähtien Maxwellin yhtälöistä ja Ohmin laista.
The results were accurate and relatively detailed and gave insight to e.g. the origin of the features of the field-aligned currents.
Saadut tulokset olivat hyviä ja suhteellisen yksityiskohtaisia sekä auttoivat ymmärtämään esim. kentänsuuntaisten virtojen muodostumista.
The length of these events varied between 10 and 40 minutes and the study area was limited to STARE and IMAGE measurement area over Scandinavia and part of the Arctic Ocean.
Näiden tapausten kesto vaihteli kymmenestä 40:een minuuttiin ja tutkimusalue rajoittui STARE-tutkien ja IMAGE-verkoston mittausalueelle, joka käsitti Skandinavian sekä osan Pohjoista jäämerta.
The applicability of the one-dimensional method of characteristics was shown by analyzing the results from three electric current events.
Yksi-ulotteisen karakteristikamenetelmän käyttökelpoisuus voitiin osoittaa analysoimalla kolmesta ionosfäärin sähkövirtatilanteesta saatuja tuloksia.
The estimated ratio of the Hall and Pedersen conductances, or the alpha parameter, is needed in the method.
Menetelmässä tarvitaan arvio Hallin ja Petersenin sähkönjohtavuuksien suhteelle eli alfa-parametrille.
The one-dimensional method of characteristics was found very successful in determining ionospheric conductances and currents in detail from ionospheric electric and magnetic field measurements when the assumption of the one-dimensionality of the event is valid.
Yksi-ulotteinen karakteristikamenetelmä osoittautui hyvin käyttökelpoiseksi ionosfäärin johtavuuksien ja sähkövirtojen tarkassa määräämisessä ionosfäärin sähkö- ja magneettikenttien mittauksien perusteella, kun oletus tilanteen yksiulotteisuudesta on pätevä.
The one-dimensional method of characteristics is a forward method for determining ionospheric currents from electric and magnetic field measurements.
Yksiulotteinen karakteristikamenetelmä on suoraviivainen menetelmä ionosfäärin sähkövirtojen laskemiseksi sähkö- ja magneettikenttien mittauksista.
It was shown that the alpha dependence follows the theoretical predictions, and thus the Hall conductance and the East-West component of the horizontal currents (the Hall current, that dominated the horizontal currents) have practically no dependence on alpha. Also the general features of the conductance and current profiles were not dependent of alpha. Field-aligned current (FAC) results obtained during one of the events were compared with concurrent Cluster satellite measurements at a high altitude orbit above the area of study.
Työssä osoitettiin, että tulosten alfa-riippuvuus vastasi teoreettisia oletuksia, ja siten ei Hallin johtavuudella eikä sähkövirran itä-länsi-suuntaisella komponentilla (l. Hallin virralla, joka oli horisontaalivirran dominoiva komponentti) ollut käytännössä alfa-riippuvuutta.
It seems quite feasible to develop the algorithm for application of the method during longer time periods, where as here only singular events were studied.
On mahdolliselta kehittää käytettyä ohjelmaa edelleen niin, että myös pitkiä aikavälejä voitaisiin tutkia tällä menetelmällä suoritettujen yksittäisten virtatapausten analyysin ohessa.
Two maxima and a minimum of FAC occurred simultaneously in the results with very comparable numerical values after the mapping down of the results from the satellite.
Lisäksi virran arvot olivat hyvin lähellä toisiaan, kun satelliittitulokset oli mallinnettu alas 100 km:n korkeuteen.
A program was developed with an algorithm applying the one-dimensional method of characteristics to ionospheric electric field measurements by the STARE radars and ground- based magnetic field measurements by the IMAGE magnetometer network.
Työn tuloksena on ohjelma, joka soveltaa yksiulotteista karakteristikamenetelmää STARE-tutkilla saatuihin ionosfäärin sähkökentän arvoihin sekä IMAGE-magnetometriverkolla saatuun maanpinnan magneettikenttään, joka tosin täytyy mallintaa ionosfäärin horisontaalivirtojen korkeudelle (n. 100 km).
In this work the applicability of the method was studied with respect to polar electrojet and shear flow events as these are the predominant ionospheric current situations and are often one-dimensional, the fields thus having only dependence on the latitude.
Elektrojetit ovat ionosfäärin hallitsevimpia sähkövirtauksia ja lisäksi usein yksiulotteisia eli kentät ovat pelkästään latitudista riippuvia.
The purpose of the analysis is to find out, whether the lucky and unlucky days were randomly or periodically distributed within the year.
Analyysin tavoitteena on selvittää, olivatko hyvät ja huonot päivät jakautuneet satunnaisesti vai periodisesti vuoden aikana.
Other significant periods are also found in the time series, possibly based on a numerological meaning.
Aikasarjoista löydetään myös merkitseviä periodeja, joilla on mahdollisesti numerologinen merkitys.
The period of 2.85 is possibly a sign of an ancient Egyptian observation of the star Algol, which is one of the best known eclipsing variable stars.
Periodi 2.85 viittaa mahdollisesti muinaisegyptiläiseen havaintoon Algol-tähdestä, joka on yksi tähtitieteen tunnetuimmista pimennysmuuttujista.
In these ancient Egyptian texts each day of the year is assigned a so-called prognosis, which can be 'good' or 'bad' for each part of the day.
Näissä muinaisegyptiläisissä teksteissä päiville on annettu nk. prognoosi, joka on jokaisen päivän kolmelle osalle joko 'hyvä' tai 'huono'.
The Rayleigh test of periodicity : the ancient Egyptian hemerologies as a series of time points
Rayleigh-testi periodisuudesta : muinaisegyptiläinen ennustuskalenteri sarjana aikapisteitä
The found periods of 7.5 and 30 days suggest that the ancient Egyptian civil calendar also had influence on determining the prognoses.
Löytyvistä periodeista 7.5 ja 30 ilmenee myös muinaisegyptiläisen siviilikalenterin vaikutus ennustuksiin.
The period of 29.5 days found in the prognoses with a considerably high significance, represents the effect of the synodic month to the calendars.
Prognooseista löytyvä 29.5 päivän periodi, jolle saadaan huomattavan korkea merkitsevyys, viittaa Kuun synodisen jakson läsnäoloon kalenterissa.
If this were the case, it could be the oldest known determination of the period of a variable star in history.
Kyseessä voi siis olla historian vanhin tunnettu muuttuvan tähden periodin määritys.
This study presents an analysis of the calendars of lucky and unlucky days by the application of the Rayleigh Test.
Työssä perehdytään 'päivienvalikoimistekstien' analysointiin Rayleigh'n testillä.
Cellulose can be used as a renewable raw material for energy production.
Selluloosaa voidaan käyttää energiatuotannon uusiutuvana raaka-aineena.
The studied samples were hydrolyzed by enzymes of the Trichoderma reesei species for 6, 24, and 75 hours, which corresponded to 31 %, 58 %, and 68 % degrees of hydrolysis, respectively.
Työssä tutkittuja näytteitä oli hydrolysoitu Trichoderma reesei -lajin entsyymeillä 6, 24 ja 75 tuntia, jolloin ne vastasivat hydrolyysiasteita 31 %, 58 % ja 68 %.
The hydrolysis therefore proceeds quickly in easily accessible particles and leaves the unaccesible particles almost untouched.
Hydrolyysi etenee nopeasti helppopääsyisissä partikkeleissa ja jättää vaikeapääsyisemmät lähes koskemattomiksi.
The SAXS results were ambiguous and partly imprecise, but showed a change in the structure of wet samples in scale of 10-30 nm.
SAXS-tuloksia oli vaikea tulkita ja ne olivat osittain epätarkkoja, mutta märkien näytteiden rakenteessa nähtiin kuitenkin muutos 10-30 nm:n kokoluokassa.
The microtomography measurements showed a clear decrease in particle size in scale of tens of micrometers.
Mikrotomografiakuvissa näkyi selvä partikkelikoon pienentyminen kymmenien mikrometrien kokoluokassa.
The gained results support the assumption, that the cellulosic particles are hydrolyzed mostly on their surface, since the enzymes are unable to penetrate into the nanopores of wet cellulose.
Työssä saadut tulokset tukevat käsitystä, jonka mukaan selluloosapartikkelit hydrolysoituvat lähinnä pinnaltaan, koska entsyymit eivät pääse tunkeutumaan märän selluloosan nanohuokosiin.
The utilization requires degradation of cellulose into glucose, which can be done with the aid of enzymatic hydrolysis.
Hyötykäyttö vaatii selluloosan hajottamista glukoosiksi, mikä voidaan tehdä entsyymien katalysoimien hydrolyysireaktioiden avulla.
Effects of enzymatic hydrolysis on the structure of microcrystalline cellulose
Entsymaattisen hydrolyysin vaikutuksista mikrokiteisen selluloosan rakenteeseen
Freeze-dried hydrolysis residues were measured with WAXS, SAXS and microtomography, whereas some of them were re-wetted for the wet SAXS and TEM measurements.
Pakastekuivatut hydrolyysin jäännökset mitattiin WAXS:lla, SAXS:lla ja mikrotomografialla, minkä lisäksi osa näytteistä kasteltiin uudelleen SAXS- ja TEM-mittauksia varten.
In addition, the samples were studied with transmission electron microscopy (TEM).
Näiden lisäksi näytteitä tutkittiin läpäisyelektronimikroskoopilla (TEM).
The methods included wide-angle x-ray scattering (WAXS), small-angle x-ray scattering (SAXS) and x-ray microtomography.
Tutkimuksessa käytettiin ensisijaisesti röntgenfysiikan menetelmiä, laajakulmasirontaa (WAXS) ja pienkulmasirontaa (SAXS) sekä röntgenmikrotomografiaa.
In all the TEM pictures similar cylindrical and partly ramified structures were observed, independent of the hydrolysis time.
Kaikkien näytteiden TEM-kuvissa havaittiin hydrolyysiajasta riippumatta samantapaisia sylinterimäisiä ja osittain haaroittuneita rakenteita.
According to the WAXS results, the degrees of crystallinity and the crystal sizes remained the same.
WAXS-tulosten perusteella kiteisyysasteet ja kidekoot eivät muuttuneet.
The structural changes observed in the SAXS measurements might correspond to slight loosening of the microfibril aggregates, which was seen only in the wet samples because of their different pore structure.
SAXS-mittauksissa havaitut rakenteelliset muutokset voisivat viitata mikrofibrilliaggregaattien lievään löyhentymiseen.
In this thesis, various x-ray methods were used to characterize sub-micrometer changes in microcrystalline cellulose during enzymatic hydrolysis to clarify the process and factors slowering it.
Tässä työssä tutkittiin entsyymien vaikutusta mikrokiteisen selluloosan mikrometritasoa pienempiin rakenteisiin.
What kind of data would ascertain real periodicity in the terrestrial impact crater record
Millainen data varmistaisi todellisen jaksollisuuden Maan törmäyskraatereissa
If two thirds of the craters are caused by periodic impacts, detection is possible, but would require substantially better data than which is currently available.
Mikäli kaksi kolmasosaa meteoriittitörmäyksistä on jaksollisia, sen havaitseminen on mahdollista, mutta vaatii huomattavasti tämän hetkistä kattavamman kraateriaineiston.
The possible presence of periodicity in the terrestrial impact crater data has been discussed in several papers since 1984.
Maan törmäyskraaterien ikäjakauman mahdollinen ajallinen jaksollisuus on herättänyt laajaa keskustelua sen jälkeen, kun ilmiö ensimmäistä kertaa raportoitiin joukossa arvostettuja tieteellisiä artikkeleita vuonna 1984.
In our study we created simulated different probability distributions for terrestrial impact crater record, that covered completely aperiodic and periodic impact cratering scenarios, as well as two specific combinations of these two cases, with four different impact crater age uncertainties.
Tutkimuksessa luotiin simuloidut kraaterien ajalliset tiheys- ja kertymäfunktiot tapauksille, jossa kraaterit syntyvät joko täysin jaksollisella tai satunnaisella prosessilla.
Our analysis shows that if only one third of the terrestrial impact craters are caused by periodic cratering events, the detection of a real period in the data is very difficult and probably could not be detected even if better impact crater data became available.
Tutkimuksemme perusteella ajallisen jaksollisuuden havaitseminen kraateriaikasarjoista on lähes mahdotonta mikäli vain yksi kolmasosa kraatereista on jaksollisen ilmiön aiheuttamia, vaikka nykyistä kraateriaineistoa laajempi ja tarkempi aineisto olisi tulevaisuudessa saatavilla.
The authenticity of this detected periodicity data is controversial.
Tutkimuksen perusteella on syytä epäillä, että havaittu kraaterien ajallinen jaksollisuus ei ole todellinen ilmiö.
It is possible, however, that real periodicity is present and could be detected from more accurate and complete data.
Vaikka nykytiedon valossa on kyseenalaista perustuuko havaittu jaksollisuus todelliseen fysikaaliseen ilmiöön, on kuitenkin mahdollista, että jaksollisuus on todella olemassa ja se voitaisiin havaita laajemmalla ja tarkemmalla törmäyskraateriaineistolla.
Fitting the worm-like chain interpolation formula to the data revealed that ca. 71% of the DNA tethers featured a contour length within ±15% of the expected value (3.38 µm).
Mittauksiin sovitettiin 'worm-like chain'-interpolaatio malli, joka osoitti, että n. 71%:lla löydetyistä DNA ketjuista oli pituus 15% sisällä odotetusta pituudesta (3.38 µm).
During a 5 min test run it reduced drifting of the trap from 1.4 nm/min in open-loop to 0.6 nm/min in closed-loop.
Viiden minuutin kokeen aikana pallo ajelehti 1.4 nm/min avoimella silmukalla ja 0.6 nm/min suljetulla silmukalla.
The controller uses feed-forward and PID (proportional-integral-derivative) feedback to achieve 1.58 mK precision and 0.3 K absolute accuracy.
Kontrolleri käyttää 'feedforward-' ja takaisinkytkentäsilmukoita saavuttaakseen 1.58 mK sisäisen tarkkuuden ja 0.3 K ulkoisen tarkkuuden.
This thesis consists of two parts; in the first part we performed a single-molecule force extension measurement with 10kb long DNA-molecules from phage-λ to validate the calibration and single-molecule capability of our optical tweezers instrument.
Tämä tutkielma koostuu kahdesta osasta; ensimmäisessä osassa tutkimme optinen pinsetti-laitteistomme kalibraatiota ja soveltuvuutta yksittäismolekyylikokeisiin 10kb pituisien λ-faagista peräisin olevien DNA-molekyylien voima-venytyskokeilla.
The formulation of a quantum theory of gravitation has been a goal for theoretical physicists since the birth of quantum mechanics.
Gravitaation kvanttiteorian muotoilu on ollut teoreettisten fyysikkojen tavoitteena kvanttimekaniikan synnystä lähtien.
I explain how all the approaches made so far lack the fundamental property of covariance under the general coordinate transformations, the cornerstone of general relativity.
Selitän kuinka kaikissa tähänastisissa lähestymistavoissa epäonnistutaan muotoilla kovarianssi yleisten koordinaattimunnosten suhteen, joka on yleisen suhteellisuusteorian kulmakivi.
Noncommutative spacetime geometries are also obtained in open string theories at certain low energy limits.
Ei-kommutoivia aika-avaruuden geometrioita tavataan myös avointen säikeiden säieteorioiden tietyillä matalan energian rajoilla.
Applying quantum mechanics to high energy processes in the framework of general relativity leads to the operational noncommutativity of spacetime coordinates.
Kvanttimekaniikan soveltaminen korkean energian ilmiöihin yleisen suhteellisuusteorian viitekehyksessä johtaa aika-avaruuden koordinaattien operatiiviseen ei-kommutoivuuteen.
I show that such a generalization cannot be achieved by deforming the Poincaré symmetry by a covariant twist element.
Osoitan, että tällaista yleistystä ei voida saavuttaa vääristämällä Poincarén symmetriaa kovariantilla twist-elementillä.
In this work I investigate gravitation as a gauge theory of the Poincaré symmetry and I aim at generalizing this point of view to noncommutative spacetimes.
Tässä työssä tarkastelen gravitaatiota Poincarén symmetrian mittakenttäteoriana ja pyrin yleistämään tämän näkemyksen ei-kommutoiviin aika-avaruuksiin.
A theory of gravitation on noncommutative spacetime could be compatible with quantum mechanics and be able to capture the expected nonlocality of physics at very small distances and high energies, and also be able to reproduce Einstein's general relativity at long distances.
Ei-kommutoivan aika-avaruuden gravitaatioteoria voisi olla yhteensopiva kvanttimekaniikan kanssa ja se voisi mahdollistaa erittäin lyhyiden etäisyyksien ja korkeiden energioiden prosessien ei-lokaaliksi uskotun fysiikan kuvauksen, sekä tuottaa yleisen suhteellisuusteorian kanssa yhtenevän teorian pitkillä etäisyyksillä.
Challenges encountered in the formulation of noncommutative gravitation and their solutions suggested in literature are discussed.
Seuraavaksi tarkastelen ei-kommutoivan gravitaatioteorian muotoilun ongelmia ja niihin kirjallisuudessa esitettyjä ratkaisuehdotuksia.
Thus other approaches to noncommutative gravitation and the twisted Poincaré symmetry will have to be considered in the future.
Näin ollen ei-kommutoivan gravitaation ja vääristyneen Poincarén symmetrian tutkimuksessa tulee jatkossa keskittyä muihin lähestymistapoihin.
Finally, I study the possibility to generalize the twisted Poincaré symmetry to a local gauge symmetry in noncommutative spacetime — in the hope to obtain a noncommutative gauge theory of gravitation.
Lopuksi tutkin mahdollisuutta yleistää vääristynyt Poincarén symmetria lokaaliksi mittasymmetriaksi — gravitaation ei-kommutoivan mittakenttäteorian saavuttamisen toivossa.
First I review the important role of the Poincaré symmetry in relativistic physics and the derivation of the classical theory of gravitation as a gauge theory of the Poincaré symmetry.
Ensin esittelen Poincarén symmetrian keskeisen roolin relativistisessa fysiikassa ja sen kuinka klassinen gravitaatioteoria johdetaan Poincarén symmetrian mittakenttäteoriana kommutoivassa aika-avaruudessa.
Special emphasis is given to the twisted Poincaré symmetry, a new quantum symmetry of noncommutative spacetime, that is respected by these theories.
Erityistä huomiota kiinnitetään näiden teorioiden vääristyneeseen Poincarén symmetriaan, joka on ei-kommutoivan aika-avaruuden omaama uudentyyppinen kvanttisymmetria.
I continue by discussing noncommutative spaces and the formulation of quantum field theories on noncommutative spacetimes.
Jatkan esittelemällä ei-kommutoivan aika-avaruuden ja kvanttikenttäteorian muotoilun ei-kommutoivassa aika-avaruudessa.
The formulation of noncommutative gauge theories is explained carefully due to the local nature of gauge symmetries.
Mittasymmetrioiden lokaalin luonteen vuoksi tarkastelen huolellisesti mittakenttäteorioiden muotoilua ei-kommutoivassa aika-avaruudessa.
Then I analyze the problems of the Standard Model Higgs sector, mainly the unnaturalness and triviality.
Seuraavaksi tutkin Standardimallin Higgsin sektorin ongelmia, pääasiassa luonnottomuutta ja triviaalisuutta.
Standard Model fermions remain strictly massless at this stage.
Standardimallin fermionit ovat tässä vaiheessa täysin massattomia.
I find the low-energy dynamics to be similar to that of the sigma models.
Osoitan, että QCD:n matalan energian dynamiikka on samankaltaista kuin sigma-malleissa.
Thus it is shown in this thesis that, excluding the masses of third generation quarks, theories based on walking technicolor can in principle produce the observed particle spectrum.
Siten osoitan tutkielmassani, että lukuunottamatta kolmannen sukupolven kvarkkien suuria massoja, kävelevään tekniväriin perustuvat mallit voivat periaatteessa tuottaa havaitun hiukkasspektrin.
I find the particle spectrum contains massless or very light technipions, and also technibaryons and techni-vector mesons with a high mass of over 1 TeV.
Hiukkasspektrissä on massattomia tai kevyitä teknipioneja, sekä yli TeV:n painavia tekni-vektori mesoneja ja teknibaryoneja.
Also all observed masses of the Standard Model particles can be generated, except for the bottom and top quarks.
Myös kaikkien Standardimallin fermionien paitsi top ja bottom kvarkkien massat ovat selitettävissä.
Although the Standard Model has been exceptionally successful, the scalar sector causes theoretical problems that make these theories seem an attractive alternative.
Vaikka Standardimallin ennusteet on todettu poikkeuksellisen tarkasti paikkaansapitäviksi, Higgsin sektori aiheuttaa teoreettisia ongelmia jotka tekevät tekniväriin perustuvat mallit houkutteleviksi.
This behavior adds to the masses so that even the light technihadrons are too heavy to be detected at current particle accelerators.
Tämä nostaa massoja niin suuriksi, että teknihadroneita ei ole voitu havaita nykyisillä kiihdyttimillä.
In these models, contrary to QCD, the coupling evolves slowly over a large energy scale.
Näiden ongelmien ratkaisemiseksi esittelen kävelevän teknivärin, jossa vastoin QCD:n esimerkkiä kytkentävakio kasvaa hitaasti suuren energiaskaalan ylitse.
In technicolor theories the scalar sector of the Standard Model is replaced by a strongly interacting sector.
Teknivärillä viitataan kategoriaan malleja, joissa standardimallin Higgsin sektori korvataan vahvasti vuorovaikuttavalla, QCD:n kaltaisella sektorilla.
Motivated by the example of QCD, I introduce the minimal technicolor model to resolve these problems.
Näiden korjaamiseksi esittelen QCD:n esimerkin mukaisen minimaalisen teknivärimallin, ja osoitan että mallissa ei ole mitta-anomalioita.