natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The students in vocational education are usually entering to working life and should see the diverse possibilities among them entrepreneurship.
On tärkeää, että ammatilliset opettajat kykenevät opettamaan ja ohjaamaan opiskelijoitaan ammattiin ryhtymisen erilaisiin vaihtoehtoihin monipuolisesti ja yrittäjyys yhtenä varteenotettavana vaihtoehtona.
That is why also the vocational teacher education has good possibilities to affect in the implementations of vocational education.
Siksi yrittäjyyskasvatuksen merkityksen voidaan katsoa olevan erityisen suuri juuri ammatillisessa opettajankoulutuksessa ja sen opetussuunnitelmissa.
It also shows that it is possible to direct the implementation of the teaching and impact on the learning outcomes by writing the wanted things in curriculum.
Tutkimus osoittaa yhtäältä, että menetelmällisillä ratkaisuilla on suuri merkitys yrittäjämäisen käyttäytymisen oppimisessa ja toisaalta opetussuunnitelmaan kirjoitetuilla tavoitelauseilla on mahdollista ohjata opetuksen toteutusta ja vaikuttaa myös oppimistuloksiin.
This study is innovative because it is the first study of Entrepreneurship Education especially in vocational teacher education in Finland but maybe also in wider area because the Finnish system of vocational teacher education is unique.
Tutkimus tuo uutta tietoa yrittäjyyskasvatuksesta käytävään keskusteluun erityisesti ammatillisen opettajankoulutuksen näkökulmasta.
Third step was to make an experiment in a group of vocational teacher students by studying more entrepreneurially than normally.
Kolmannessa vaiheessa kokeiltiin yhdessä ammatillisen opettajankoulutuksen ryhmässä normaalia yrittäjämäisempää opiskelutapaa ja neljännessä vaiheessa tutkittiin opetussuunnitelmaan kirjoitettujen yrittäjyys- ja yrittäjyyskasvatustavoitteiden toteutumista opettajaopiskelijoiden käsityksinä.
An action research is often an intervention to make something to work better.
Ammatillinen koulutus osuu usein ajallisesti hyvin lähelle henkilön työllistymistä ja ammattiin ryhtymistä.
Enterovirus antibodies were less frequent in countries with a high incidence of type 1 diabetes (Finland and Sweden) compared to low incidence countries (Estonia, Germany, Hungary, Israel, Lithuania and the Karelian Republic of Russia).
Enterovirusinfektiot olivat huomattavasti yleisempiä maissa, joissa on matala tyypin 1 diabeteksen ilmaantuvuus (Venäjän Karjala, Eesti, Liettua, Saksa, Unkari, Israel) verrattuna korkean ilmaantuvuuden maihin (Suomi ja Ruotsi).
The results suggest that enterovirus infection during pregnancy is not a major risk factor for type 1 diabetes in the child, but may play a role in some susceptible subjects.
Tulosten mukaan raskaudenaikainen enterovirusinfektio ei ole suuri riskitekijä tyypin 1 diabetekselle syntyvällä lapsella, mutta sillä voi olla osuutta pienellä osalla tapauksista.
In addition, a linear decrease was observed in maternal enterovirus antibody levels over the past 20 years in Finland and Sweden.
Enterovirusinfektioiden epidemiologiaa tutkittiin analysoimalla enterovirusvasta-aineita viimeisen 20 vuoden aikana Suomessa ja Ruotsissa kerätyistä seeruminäytteistä sekä eri maista, joissa on suuret erot diabeteksen ilmaantuvuudessa.
In addition, there seems to be an inverse relationship between the frequency of enterovirus infections and type 1 diabetes in the background population, leading to a hypothesis that weak herd immunity to enteroviruses and low protection of infants by maternal antibodies may increase the risk of type 1 diabetes and contribute to the increasing incidence of type 1 diabetes.
Sen sijaan vähäinen enterovirusinfektioiden määrä väestössä ja siten vähentynyt äitien tarjoama eväsimmuniteetin määrä sikiölle ja imeväiselle voivat voi altistaa lapset enterovirusinfektion indusoimalle tyypin 1 diabetekselle.
In addition, the epidemiology of enterovirus infections and herd immunity to enteroviruses was analysed in different populations to study their correlations with the risk of type 1 diabetes in these populations.
Ympäristötekijöistä ravinto ja infektiot, erityisesti enterovirusinfektiot, on yhdistetty tyypin 1 diabeteksen syntyyn useissa tutkimuksissa.
The results suggest that enterovirus infections are not particularly common in countries with high diabetes incidence.
Väitöskirjatyön löydösten mukaan enterovirusinfektiot eivät ole yleisempiä korkean tyypin 1 diabeteksen ilmaantuvuuden maissa vaan diabeteksen ilmaantuvuuden ja enterovirusinfektioiden välillä näyttää olevan käänteinen korrelaatio.
In contrast, there seems to be an inverse correlation between the incidence of type 1 diabetes and enterovirus infections in the background population.
Tässä väitöskirjassa on tutkittu enterovirusinfektioiden esiintyvyyttä väestössä suhteessa tyypin 1 diabeteksen ilmaantuvuuteen sekä äidin raskaudenaikaisen enterovirusinfektion osuutta myöhemmin lapsella kehittyvään diabetekseen.
Serum samples for virus analyses were taken at the end of the first trimester of pregnancy.
Äideistä raskauden aikana kerätyistä verinäytteistä analysoitiin enterovirusinfektion indusoimia vasta-aineita ja tutkittiin enterovirusgenomin esiintyvyyttä.
In the present study the possible role of intrauterine enterovirus infection as a risk factor for type 1 diabetes was evaluated.
Väitöskirjan ensimmäisessä ja toisessa osatyössä tutkittiin tapaus-verrokki ­aineistoissa onko äidin raskaudenaikaisen enterovirusinfektio riskitekijä tyypin 1 diabetekselle syntyvällä lapsella.
The possible role of first trimester enterovirus infection was studied in 1162 mothers, whose child later presented with type 1 diabetes and an equal number of control mothers by analysing enterovirus IgG and IgM class antibodies using EIA.
Enterovirusinfektioiden esiintyvyydessä ei havaittu suuria eroja tapaus- ja verrokkiäitien välillä, mutta pieni viite alkuraskauden enterovirusinfektioiden ylimäärästä diabetekseen sairastuvien lasten äideillä oli nähtävissä.
Enterovirus infections have been connected to type 1 diabetes.
Suomessa tyypin 1 diabeteksen ilmaantuvuus on korkein maailmassa.
Furthermore, two different statistical analyses of microRNA microarrays declared 27 microRNAs significantly differentially expressed in the lymphoblastoid cells between hereditary prostate cancer patients and their healthy brothers.
Lisäksi mikroRNA-analyysissa nousi esiin 27 mikroRNA:ta, joiden ilmentyminen oli tilastollisesti merkitsevästi erilainen eturauhassyöpäpotilaiden ja heidän terveiden veljiensä välillä.
In this thesis study, the aim was to further characterize the role of the HPCX locus on chromosome Xq27-q28, which seems to explain a large fraction of the Finnish hereditary prostate cancer families.
Lisäksi Mattilan väitöskirjatyössä tarkoituksena oli tutkia ja tarkemmin karakterisoida genomin laajuisessa kytkentäanalyysissa havaittua HPCX-aluetta kromosomissa Xq27-q28, joka näyttäisi olevan voimakkaimmin kytkeytynyt eturauhassyöpään juuri suomalaisessa väestössä.
A start codon missense variation Met1Thr in the MAGEC1 gene was significantly associated with prostate cancer risk in both hereditary and unselected prostate cancer.
Tulokset antavat aihetta jatkotutkimuksille koskien MAGEC1-geenin aloituskodonimuutosta Met1Thr, joka liittyi tilastollisesti merkitsevästi kohonneeseen eturauhassyöpäriskiin, sekä eturauhassyöpäperheissä että valikoimattomissa eturauhassyöpätapauksissa.
Hsa-miR-770-5p, hsa-miR-19b-2*, hsa-miR-767-3p, hsa-miR-220a, and hsa-miR-151-3p were the most intriguing for further studies, as some of them were also suggested to have binding sites in MAGEC1 gene.
Mattilan väitöskirjatyössä selvitettiin kolmen kytkentäalueilla sijaitsevan geenin, HFE kromosomissa 6p21.3, NBN kromosomissa 8q21 ja MLH1 kromosomissa 3p21.3, osuutta eturauhassyöpäriskiin suomalaisessa väestössä.
Prostate cancer is a very heterogeneous disease with multiple factors contributing to the susceptibility of males to this disease.
Vaikka eturauhassyöpä on hyvin yleinen sairaus, sen syntyyn vaikuttavat syyt ja riskitekijät tunnetaan toistaiseksi varsin huonosti.
None of the examined genetic variations in these genes showed significant associations to prostate cancer risk suggesting that they do not have a causative role in the etiology of prostate cancer.
Näillä geeneillä ei tutkimuksien mukaan ole suurta kausaalista merkitystä suomalaisessa väestössä.
The burden that prostate cancer causes to the public health care system is remarkable.
Siksi myös taudin ennaltaehkäisy ja hoito on hankalaa.
Furthermore, the role of HFE, NBN, and MLH1 genes in prostate cancer predisposition was evaluated in the present study.
Tutkimuksessa hyödynnettiin kahta uutta mikrosirutekniikkaa, NMD-sirutekniikkaa ja mikroRNA-sirutekniikkaa, HPCX-kytkeytyneiden perheiden analyysissa.
In addition to age and race, positive family history is one of the strongest epidemiological risk factors.
Epidemiologiset tutkimukset ovat selvästi osoittaneet, että suurin eturauhassyövän riskitekijä on taudin esiintyminen lähisukulaisissa.
In summary, several genes and genetic alterations potentially involved in prostate carcinogenesis were thoroughly analyzed in this thesis study.
Kaikkien kolmen geenin suhteen tutkimustulokset olivat hyvin samansuuntaiset; voimakkaasti eturauhassyövälle altistavia geenimuutoksia ei löytynyt.
Hereditary prostate cancer in Finland: from genetic linkage to susceptibility genes
Tähän mennessä on pystytty paikallistamaan kuusi kromosomialuetta eli lokusta ko. menetelmällä perinnöllisiä eturauhassyöpäperheitä tutkien.
A total of 4189 new cases of prostate cancer and 793 deaths from the disease were registered in Finland in 2007, making it the most frequent nondermatologic cancer among Finnish males.
Eturauhassyöpä on miesten yleisimmin todettu syöpä monissa teollistuneissa maissa, myös Suomessa.
The molecules were immobilized on surfaces via reactive thiol- or disulphide groups.
Molekyylit kiinnitettiin pinnoille tioli- tai disulfidiryhmien kautta.
Real-time label-free detection was performed with surface plasmon resonance (SPR).
Reaaliaikainen määritys ilman leima-aineita tehtiin pintaplasmoniresonanssin (SPR) avulla.
Such application fields are, for example, diagnostics, detection of abused drugs, environmental monitoring of toxins and tissue engineering.<br/><br/>This thesis studies the immobilization of biomolecules (antibodies and Fab’-fragments, avidins and oligonucleotide sequences) on gold surfaces in biosensors.
Tällaisia sovellusalueita ovat esimerkiksi sairauksien merkkiaineiden määritys, huumausaineiden tai ympäristömyrkkyjen määritys ja kudosteknologia.Tämä väitöskirja käsittelee biomolekyylien (vasta-aineiden ja Fab´-fragmenttien, avidiinien ja deoksiribonukleiinihappo (DNA) -koettimien) kiinnittämistä kultapinnoille bioantureissa.
Efficient reduction of non-specific binding is also important in reaching highly sensitive label-free detection.
Myös epäspesifisen sitoutumisen estäminen pinnoille on tärkeää korkean herkkyyden saavuttamiseksi leimavapaissa mittauksissa.
In many application fields, like in biosensors, the sensing biomolecules are immobilized on solid surfaces to enable measuring of very small concentrations of molecules to be analysed.
Monilla sovellusalueilla, kuten bioantureissa, tietylle analyytille herkät biomolekyylit kiinnitetään kiinteälle pinnalle, mikä mahdollistaa hyvin pienten analyyttipitoisuuksien määrittämisen.
The molecular surfaces in this study were constructed of biomolecules and repellent molecules, which formed self-assembled monolayers on gold.
Tutkimuksessa käytetyt itseasettuvat kalvot muodostettiin biomolekyyleistä ja hylkivistä molekyyleistä kultapinnoille.
Polymer molecules embedded in between the biomolecules efficiently reduced non-specific binding.
Biomolekyylien väliin pinnoille kiinnitetyt polymeerimolekyylit ehkäisivät tehokkaasti epäspesifistä sitoutumista.
Even in diluted serum matrix, nanomolar concentrations of longer single- stranded sequences could be analysed due to the efficient blocking of non-specific binding of serum proteins.<br/><br/>It was found that sensitive detection surfaces for biomolecular recognition can be achieved, when optimal function of the biomolecules is ensured by immobilizing the molecules on surfaces in an oriented manner towards the analyte.
Myös pidempiä yksijuosteisia DNA-näytteitä pystyttiin määrittämään nanomolaarisina pitoisuuksina seerumilaimennoksesta, koska lipoaattipohjaiset molekyylit estivät tehokkaasti seerumin proteiinien epäspesifisen sitoutumisen pinnoille.Biomolekyylien määritykseen pystytään tekemään herkästi tunnistavia pintoja, kunhan biomolekyylien optimaalinen toiminta varmistetaan kiinnittämällä biomolekyylit pinnoille siten, että analyytin tunnistavat osat ovat orientoituneet analyyttiä kohden.
In the following study, the DNA-surfaces were analysed in the presence of diluted serum.
Seuraavaksi DNA-pintojen toiminnallisuutta tutkittiin seerumiin laimennetuilla näytteillä.
On surfaces assembled of proteins, the non-specific binding was minimized by hydrophilic polymer molecules and on surfaces assembled of oligonucleotides by means of lipoate molecules embedded on the surface in between the biomolecules, respectively.<br/><br/>With these highly sensitive biomolecular surfaces, a nanomolar detection of small sized molecules such as the 3,4-methylenedioxymethamphetamine (MDMA) drug was achieved.
Proteiinipinnoilla epäspesifistä sitoutumista vähennettiin hydrofiilisten polymeerien avulla ja DNA-koetinpinnoilla vastaavasti lipoaattipohjaisten molekyylien avulla, jotka oli asetettu pinnoilla biomolekyylien väliin.Biomolekulaaristen pintarakenteiden avulla pystyttiin mittaamaan myös pienikokoinen 3,4-dimetyleenidioksimetyyliamfetamiini (MDMA) -huumausaine nanomolaarisessa pitoisuudessa.
First, the shorter single-stranded PCR-products were analysed and a nanomolar detection range was achieved in buffer.
Ensin tutkittiin lyhyiden yksijuosteisten DNA-näytteiden tunnistusta puskuriliuoksessa saavuttaen nanomolaarinen herkkyys.
The surfaces were also found to be effective in selective neuronal stem cell attachment.
Lisäksi tutkittiin, miten nämä pinnat soveltuvat kantasoluista erilaistettujen hermosolujen tartuttamiseen.
Only the differentiated neuronal cells attached to surfaces physisorbed with neuronalspecific antibodies, while the non-differentiated neurospheres did not.<br/><br/>Selective surfaces were also developed for oligonucleotide sequences.
Kantasoluista erilaistumattomat solut eivät kiinnittyneet vastaainepolymeeripinnoille.Valikoivia pintoja kehitettiin myös DNA-koettimille.
Lipoatebased molecules efficiently reduced the non-specific binding of proteins and noncomplementary DNA.
Proteiinien ja ei-pariutuvan DNA:n epäspesifinen sitoutuminen DNA-koetinpinnoille pystyttiin ehkäisemään tehokkaasti lipoaattipohjaisten molekyylien avulla.
Selective neuronal cell attachment was also shown with polymer and neuronal-specific antibody molecules physisorbed on cell culture plates.
Kun hermosolujen kasvatuslevyille kiinnitettiin polymeeriä ja hermosoluille spesifisiä vastaainemolekyylejä, levyille saatiin tarttumaan valikoidusti vain kantasoluista erilaistuneita hermosoluja.
Improved orientation of surface immobilized Fab’-fragments leading to a higher sensitivity was shown with surfaces constructed of cys-tagged avidins: Fab’-fragments immobilized via thiol-biotinylation to a surface constructed of cystagged avidins bound almost ten times the amount of antigen when compared to a conventional surface constructed of non-oriented wild-type avidins.
Tioli-ryhmiin biotinyloituja Fab´-fragmentteja pystyttiin kiinnittämään kysteiinimuokattuihin avidiinipintoihin kymmenkertainen määrä verrattuna villityypin ei-orientoituihin avidiinipintoihin.
In order to achieve high nanomolar sensitivity even in difficult sample matrices, the effect of the sensing molecule immobilization type and concentration within these biomolecular surfaces were studied in detail.
Tunnistavien molekyylien kiinnittämistapaa ja pitoisuutta biomolekulaarisilla pinnoilla tutkittiin yksityiskohtaisesti nanomolaarisen herkkyyden saavuttamiseksi myös vaikeista lähtömateriaaleista.
A nanomolar detection range was achieved for singlestranded, breast cancer-specific polymerase chain reaction (PCR) products.
Yksijuosteiset rintasyöpäspesifiset DNA-juosteet pystyttiin tunnistamaan nanomolaarisella herkkyydellä.
MDMA was analysed from a difficult sample matrix of diluted saliva.
MDMA pystyttiin määrittämään myös laimennetusta sylkinäytteestä.
However, toward the end of the follow-up period the difference decreased.
Ero kaventui kohti seuranta-ajan loppua.
The ossification of the experimental defects was initially faster without filling the defect with bioactive glass mesh.
Luupuutosten paraneminen todettiin olevan aluksi nopeampaa ilman biolasia täytemateriaalina.
The results of the present study encourage further testing of PDTE carbonate membranes in experimental protocols where the use of conventional materials has led to compromised reconstruction.
Väitöskirjan tulokset rohkaisevat lisätutkimuksiin etenkin sellaisissa luupuutoksien hoitomuodoissa, joissa jo käytössä olevilla materiaaleilla on saatu välttäviä lopputuloksia.
In the unfilled 52-week controls no ossification of the defects was detected.
Kontrolleissa luupuutosten paranemista ei todettu.
Therefore it can be concluded that PDTE carbonate membranes are sufficient to enhance ossification of critical-sized defects in rabbit mandibles.
Tulosten perusteella voidaan todeta PDTE karbonaatti kalvon olevan riittävä kanien alaleuan luupuutosten hoitoon.
PDTE carbonate membranes elicited a very modest foreign-body reaction in the soft tissues.
PDTE karbonaattikalvojen todettiin aiheuttavan erittäin lievän vierasesinereaktion ja aiheuttavan seuranta-ajasta riippumattoman kalkkeutumien kertymisen kalvoa ympäröivään pehmytkudokseen.
PDTE carbonate membrane and bioactive glass mesh were implanted into dorsal subcutaneous pouches in rabbits.
Tämä täytettiin toisella puolella leukaa biolasilla ja molemmat puolet suojattiin PDTE karbonaatti kalvolla.
A poly (desamino ethyl-ester-carbonate) (PDTE carbonate) membrane was used to cover the defects.
Väitöskirjan tavoitteena oli selvittää tyrosiinijohdannaisen biohajoavan poly (desamino-etyyli-esteri karbonaatti) (PDTE karbonaatti) kalvon soveltuvuutta alaleuan luupuutosten luuduttamiseen kaneilla.
Soft tissue reactions caused by the biomaterials were evaluated by means of histology and immunohistochemistry.
Biohajoavien osteofiksaatiolevyjen lisäksi tutkitaan mahdollisuutta ohjata luun kasvua biohajoavien täyte- ja kalvomateriaalien avulla.
The tensile strength of the membranes was analysed after in vitro degradation.
Poly (desamino-etyyli-esteri karbonaatti) valittiin tutkimukseen lupaavien in vitro ja in vivo tutkimustulosten perusteella.
Bioabsorbable Tyrosine-derived Polycarbonate in Guided Bone Regeneration.
Biostabiili materiaali vaatii usein poistoleikkauksen, kun primääri vamma on parantunut.
By 24 weeks most of the material was absorbed, but whenever there were any particles left the foreign-body reaction was notably milder; yet a mild chronic inflammatory infiltrate was still present.
Nykyään edellä mainitut luupuutokset korvataan lähinnä potilaasta itsestään otetulla, niin sanotulla autologisella luusiirteellä, joka kiinnitetään alueelle yleensä käyttämällä biostabiilia metallista osteosynteesilevyä.
The presence of eosinophilic granulocytes in some of the samples suggests the possibility of an allergic reaction either to bioactive glass 13-93 or to chitosan.
Luiset puutokset ja ylä- tai alaleuan murtumat, jotka johtuvat esimerkiksi syöpäleikkauksesta, traumasta tai resorptiosta, asettavat lääketieteelle suuren haasteen toimivan purennan rekonstruoinnissa.
Normobaric hypoxia training in tactical fighter simulations has been conducted in the Finnish Air Force since 2008.
Normobaarista hypoksiakoulutusta on järjestetty lentosimulaattorissa Ilmavoimien toimesta vuodesta 2008 lähtien.
Some pilots reported fatigue, headache, memory problems, and cognitive impairment as adverse effects up to 12 hours after normobaric hypoxia training.
Osa lentäjistä raportoi väsymystä, päänsärkyä, muistiongelmia sekä kognitiivista heikentymistä jopa 12 tuntia altistuksen jälkeen.
Instrumental flight rule performance during RTB decreased significantly from 4.81 to 3.63 after normobaric hypoxia and emergency procedures.
Lentokyky heikkeni hypoksia-altistuksen jälkeen merkittävästi 4,81:stä 3,63:een.
This training helps aviators to recognize their individual hypoxia symptoms and refreshes hypoxia emergency procedures in a realistic cockpit.
Koulutus auttaa lentäjiä tunnistamaan yksilölliset hapenpuuteoireensa sekä kertaamaan hätätoimenpiteitä realistisessa ohjaamossa.
Hypoxia training in tactical fighter simulations provides an opportunity for pilots to also understand the effects of the "hypoxia hangover" on their flight performance.
Hypoksiakoulutus tarjoaa lentäjille mahdollisuuden tunnistaa "hypoksia hangover" vaikutuksen lentokykyihinsä.
The incidence of hypoxia-like symptoms in military aviators is on the rise.
Hapenpuutteesta johtuvien onnettomuuksien määrä on ollut nousussa sotilasilmailussa.
In tactical Hawk simulator different concentrations of oxygen were used (8%, 7%, and 6% oxygen in nitrogen) to create normobaric hypoxia exposures.
Ensimmäisessä altistuksessa käytettiin 8 % happiseosta, toisessa 7 % ja kolmannessa 6 %.
Hypoxia has a significant effect on flight performance during RTB, even 10 minutes after hypoxia emergency procedures.
Hypoksialla on heikentävä vaikutus lentokykyyn paluulennon aikana, vaikka tunnistaessa oireet vaihdettaisiin 100 % happiseos päälle.
During the RTB, the flight instructor evaluated the subjects’ flight performance (n=16) in order to estimate cognitive functions after hypoxia.
Paluulennon aikana lennonopettaja arvioi tutkittavien lentokykyä asteikolla 1-5 arvioidakseen hapenpuutteen vaikutuksen.
A control flight was evaluated before or after the flight with normobaric hypoxia exposure.
Hypoksia hangover: Lentokyky normobaarisen hypoksia-altistuksen jälkeen Hawk-simulaattorissa
A flight mission included three set-ups and a return to base (RTB) after the third set-up.
Tutkittavat (n=16) suorittivat Hawk-simulaattorissa kolme lentotehtävää hypoksia-altistuksella sekä paluulennon takaisin kentälle.
Cases can be related to On-Board Oxygen Generating System (OBOGS) malfunction, air contamination, loss of cabin pressurization, hyperventilation, or a combination of these issues simultaneously.
Tapaukset ovat johtuneet pääosin ongelmista happilaitejärjestelmissä tai paineistuksessa.
In study IV, it was observed that bilateral patients evince similar histological and imaging findings on contralateral sides despite markedly different wear volumes between the sides.
Neljännessä osatyössä näimme, että potilaiden molemmissa lonkissa oli pitkälti samanlaiset histologiset ja kuvantamislöydökset huolimatta isoistakin eroista kulumassa puolien välillä.
Third generation Metal-on-Metal (MoM) hip replacements were designed as a durable option, especially for young and active people.
Kolmannen sukupolven metalli-metallitekonivel (metal-on-metal, MoM) lonkkaan suunniteltiin kulutuskestävyytensä vuoksi erityisesti nuorille ja aktiivisille ihmisille.
In 2007, the Australian Orthopaedic Association National Joint Registry Annual Report reported higher than expected revision rates for MoM hip resurfacings.
Noin vuotta myöhemmin, 2007, Australian ortopediyhdistys ilmoitti heidän rekisterissään näihin tekoniveliin liittyvän odottamattoman paljon uusintaleikkauksia.
In study III, four different subtypes of ARMD were identified.
Kolmannessa osatyössä löysimme neljä erilaista metallireaktion alatyyppiä.
The aim of this dissertation is to investigate the etiology and pathogenesis of ARMD.
Tässä väitöskirjassa pyrimme tutkimaan metallireaktioiden etiologiaa ja patogeneettisiä mekanismeja.
More than one million MoM hip replacements were implanted during the early 2000s.
2000-luvun aikana lonkan MoM-tekoniveliä ehdittiin asentaa maailmanlaajuisesti yli miljoona kappaletta.
Implant wear may lead to cytotoxic, foreign-body or wear-related ALVAL response.
Kuluma voi johtaa sytotoksiseen, vierasesinereaktioon tai ALVAL- reaktioon.