natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Moreover, a number of probable explanations have been presented for why managers adopt a particular participation method in preference to others.
Toisaalta jos asia selitetään osallistumisen menetelmän avulla näyttää siltä, että Suomessa tyypillinen päätöksentekoprosessi on alaisten osallistumisvahvuinen eli participative decision-making style.
Epidemiological studies have demonstrated that heavy alcohol consumption is related to increased mortality and to increased occurrence of cancer.
Epidemiologiset tutkimukset ovat osoittaneet runsaan alkoholin käytön lisäävän kuolleisuutta ja syövän ilmaantuvuutta sekä vaurioittavan hermostoa.
However, 5½ months of intermittent ethanol consumption decreased the number of SCG neurons by 22% compared to the continuously ethanol-exposed group and by 28% compared to the water-consuming control group.
Jatkuva 5,5 kk tai 21 kk alkoholialtistus ei vaikuttanut SCG:n neuronien määrään, mutta 5,5 kk kestänyt jaksoittainen alkoholin käyttö vähensi neuroneja 22% jatkuvasti juoneisiin ja 28% vain vettä juoneisiin verrattuna.
Moreover, alcoholics suffer from many neurological disturbances, but in humans differences in genetic and environmental factors make the impact of ethanol consumption per se difficult to estimate.
Ihmisaineistossa esiintyvät huomattavat geneettiset variaatiot ja erot elintavoissa tekevät kuitenkin pelkän alkoholin vaikutusten arvioinnin ihmisillä vaikeaksi.
The results suggest that intermittent ethanol exposure is more harmful to the SCG neurons than continuous ethanol exposure.
Vaikuttikin siltä, että toistuvat alkoholivieroitukset ovat haitallisempia SCG:n hermosoluille kuin keskeytymätön alkoholialtistus.
Lifelong ethanol consumption did not alter the mortality of AA or ANA rats, but increased the occurrence of malignant neoplasms.
Tutkimuksissa todettiin, että pitkäaikainen alkoholialtistus ei lisännyt rottien kuolleisuutta, mutta lisäsi syövän ilmaantuvuutta.
Cytochrome oxidase activity was decreased after 5 weeks of repeated ethanol intoxications and withdrawals in young and aged rats.
Sytokromioksidaasientsyymin aktiivisuus väheni toistuvien etanoli-intoksikaatioiden ja vieroitusten aikana kaikilla tutkituilla keskushermoston alueilla.
Cytochrome oxidase activities were measured in central nervous system areas known to be affected by chronic ethanol exposure, i.e. in the locus coeruleus, frontal cortex and cerebellum.
3) Wistar-rotat altistettiin suurille etanoliannoksille ja viikottaisille vieroituksille 5 viikon ajan, jonka jälkeen sytokromioksidaasientsyymin aktiivisuus tutkittiin locus coeruleuksesta, pikkuaivoista ja isoaivokuorelta.
The ANA rats had a higher rate of kidney diseases than the AA rats, and their autopsy showed higher rates of benign tumors and cardiovascular pathology.
Syynä tähän oli ANA-rottien korkeampi munuaissairauksien, sydän- ja verisuonisairauksien sekä hyvänlaatuisten kasvainten ilmaantuvuus.
However, the mortality of ANA rats was significantly higher compared to the AA rats.
Sekä alkoholia käyttäneet että kontrolliryhmässä olleet ANA-rotat kuolivat merkittävästi nuorempina kuin AA-rotat.
The resulting oxidative stress may have a crucial role in ethanol-induced neuronal damage.
Altistustapa vaikuttaakin olevan tärkeä tekijä arvioitaessa alkoholin vaikutusta hermostoon, eli etanoli vieroitusvaihe saattaa olla vaarallisempi hermostolle kuin alkoholialtistus itsessään.
The experimental animals were both genders of AA (Alko, Alcohol) and ANA (Alko, Non-Alcohol) rats (I, II), young male Wistar rats (III, IV), and young and old male Wistar rats (V).
Tutkimuksessa oli sekä geneettisesti alkoholia suosivia (AA) että vieroksuvia (ANA) rottia, joiden sairastavuutta ja mortaliteettia seurattiin altistuksen aikana sekä ylemmän kaulaganglion (SCG) morfologia tutkittiin altistuksen jälkeen.
Lifelong ethanol exposure caused increased lipopigmentation and tyrosine hydroxylase immunoreactivity in the SCG of male rats, but did not change the number of SCG neurons or the volume of the ganglia in either AA or ANA rats.
ANA-rottien aikaistuneet kuolemat ja lisääntyneet munuaissairaudet on otettava huomioon arvioitaessa sekä aikaisempia että tulevia AA- ja ANA-rotilla tehtäviä tutkimuksia.
The number of cerebellar microglia in folium II granular layer increased after 5½ months of intermittent ethanol exposure, but no microgliosis was found if ethanol exposure was continuous suggesting that microglia may be an early marker for ethanol-induced nervous system degeneration.
Jaksoittainen alkoholin käyttö aiheutti myös pikkuaivoissa mikroglioosia, jota voidaan pitää merkkinä käynnissä olevasta hermoston vaurioitumisesta.
Increased number of microglia and decreased activity of cytochrome oxidase may result in an increased production of reactive oxygen species.
Sytokromioksidaasi on tärkeä entsyymi hermosolun energia aineenvaihdunnalle ja sen aktiivisuus kertoo hermosolun aktiviteetista.
Therefore in the present study three different experimental models for chronic alcohol consumption were used: Lifelong ethanol exposure (I, II), 5½-month intermittent versus continuous exposure (III, IV), and 5-week heavy ethanol intoxications followed by weekly ethanol withdrawals (V).
Tässä väitöskirjatyössä käytettiinkin kolmea erilaista koe-eläinmallia pitkäaikaisen alkoholialtistuksen vaikutusten arvioimiseksi.
This dissertation comprises three studies.
Tämä väitöskirja koostuu kolmesta osatyöstä.
This register was collated with the Finnish Cancer Registry, which covers over 98% of diagnosed malignancies.
Tämä rekisteri yhdistettiin Suomen Syöpärekisteriin, joka kattaa yli 98 % todetuista syövistä.
However, the risks of small-intestinal cancer and non-Hodgkin’s lymphoma (including EATL) was increased, but to a lesser extent than reported in earlier studies.
Kuitenkin ohutsuolen syövän ja non-Hodgkinin lymfooman (sisältäen EATL:n) riski oli lisääntynyt, mutta huomattavasti vähäisemmässä määrin kuin aikaisemmissa tutkimuksissa on todettu.
Among patients with improved villous atrophy, 56% had persistent intraepithelial lymphocytosis and 44% had completely normal small-intestinal mucosa.
Potilaista, joiden villusatrofia oli korjaantunut, 56 %:lla esiintyi jatkuvaa intraepiteliaalista lymfosytoosia ja 44 %:lla limakalvo oli korjaantunut täysin.
Study II revealed that the prevalence of RCD was 0.31% among patients with diagnosed coeliac disease and 0.002% in Finnish general population.
Tutkimuksessa II todettiin refraktaarikeliakian esiintyvyydeksi 0.31 % kliinisesti diagnosoiduilla keliaakikoilla ja 0.002 % suomalaisessa väestössä yleensä.
This implies that the prognosis of patients with persistent intraepithelial lymphocytosis is good, and the association with the consumption of oats may have been coincidental.
Tämän perusteella potilaiden, joilla jatkuvaa intraepiteliaalista lymfosytoosia ohutsuolen limakalvolle todetaan, ennuste on hyvä, ja yhteys kauran käyttöön saattoi olla sattumaa.
Some patients may develop refractory coeliac disease (RCD), defined by persistent or recurrent villous atrophy and continuous symptoms and signs of malabsorption despite a strict GFD for a minimum of 6-12 months in the absence of other causes of non-responsive coeliac disease and overt malignancy.
Osalle potilaista voi kehittyä refraktaarikeliakia, joka määritellään jatkuvaksi tai uusiutuvaksi villusatrofiaksi sekä jatkuvan malabsorption oireiksi ja löydöksiksi 6-12 kuukauden tiukasta gluteenittomasta dieetistä huolimatta, kun muut hoidolle reagoimattoman taudin syyt ja syöpätaudit on poissuljettu.
All these factors may be associated with a long diagnostic delay of coeliac disease and constitute a risk for future RCD.
Kaikki nämä tekijät saattavat viitata pitkään diagnostiseen viiveeseen ja ovat riskitekijöitä kehittyvän refraktaarikeliakian suhteen.
This cohort was obtained from the Social Insurance Institution of Finland, which has kept a nationwide register of coeliac patients eligible for reimbursement of dietary costs since October 2002.
Kohortti kerättiin Kansaneläkelaitoksen erityiskorvausrekisteristä, johon on liitetty lokakuusta 2002 lähtien kaikki ruokavaliokorvaukseen oikeutetut keliaakikot.
Comorbidities, such as H. pylori gastritis; drugs or wheat starch-containing diet had no effect on the ongoing inflammation.
Liitännäissairauksilla, kuten H. pylorin aiheuttamalla gastriitilla; lääkkeiden käytöllä tai vehnätärkkelystä sisältävällä ruokavaliolla ei ollut merkitystä.
RCD involves a risk of severe complications, enteropathy-associated T cell lymphoma (EATL) being the most serious.
Refraktaarikeliakiaan liittyy riski saada vakavia komplikaatioita, joista vaikein on enteropatiaan assosioituva T-solulymfooma (EATL).
Comparison of 44 enrolled patients with RCD to 886 controls with uncomplicated disease revealed that at the primary diagnosis of coeliac disease the RCD patients were significantly older, more often males and coeliac antibody-negative; and had more severe symptoms.
Kun verrattiin 44 tutkimukseen otettua refraktaarikeliaakikkoa 886 komplisoitumatonta keliakiaa sairastavaan verrokkiin, todettiin että refraktaarikeliaakikot olivat merkittävästi iäkkäämpiä, useammin miehiä ja keliakiavasta-aineiden suhteen negatiivisia, ja heillä oli vaikeampia oireita jo varsinaisen keliakian toteamisen yhteydessä.
Even while villous atrophy resolves, intraepithelial lymphocytosis may persist for years indicating some degree of ongoing small-intestinal mucosal inflammation.
Vaikka villusatrofia korjaantuukin, intraepiteliaaliset lymfosyytit (IEL:t) voivat jäädä koholle vuosiksi viitaten jonkinasteisen inflammaation jatkumiseen ohutsuolen limakalvolla.
Consumption of oats was the only factor found to contribute to the persistent inflammation of the small-intestinal mucosa when over 30 intraepithelial lymphocytes (IELs) per 100 enterocytes were regarded as increased.
Kauran käyttö osoittautui ainoaksi ohutsuolen jatkuvalle tulehdusreaktiolle altistavaksi tekijäksi, kun lisääntyneen intraepiteliaalisen lymfosytoosin raja-arvona pidettiin 30 IEL:ä 100 enterosyyttiä kohti.
With a lower cut-off value of 25 IELs per 100 enterocytes, consumption of oats was no longer associated with ongoing inflammation of the small-intestinal mucosa.
Kun raja-arvoksi valittiin 25 IEL:ä 100 enterosyyttiä kohti, kauran käyttö ei assosioitunutkaan enää jatkuvaan ohutsuolen tulehdusreaktioon.
Study III evaluated the risk of malignancies in a large, population-based cohort including 32,439 adult biopsy-proven coeliac patients.
Tutkimuksessa III arvioitiin syöpäriskiä suuressa väestöpohjaisessa kohortissa, johon kuului 32 439 ohutsuolikoepalalla varmistettua aikuista keliakiapotilasta.
According to the recent literature, complete histological normalization of the small-intestinal mucosa is achieved in approximately only one fifth of coeliac patients after initiation of a gluten-free diet (GFD).
Kirjallisuuden mukaan ohutsuolen limakalvon histologia normaalistuu täysin vain noin viidesosalla keliaakikoista gluteenittoman dieetin myötä.
In Study I, small-intestinal mucosal recovery was assessed in 177 volunteer coeliac patients adhering to a strict GFD.
Osatyössä I tutkittiin ohutsuolen limakalvovaurion korjaantumista 177 vapaaehtoisella tiukkaa gluteenitonta dieettiä noudattaneella keliaakikolla.
In Study II, the prevalence of RCD was investigated in 11 hospital districts in Finland, where the number of diagnosed coeliac patients and adult inhabitants was known.
Tutkimuksessa II selvitettiin refraktaarikeliakian esiintyvyyttä 11 Suomen sairaanhoitopiirissä, joissa kliinisesti todettujen keliaakikkojen ja aikuisväestön määrä oli tiedossa.
The risk for the most common malignancies was estimated by comparing observed cancer cases in coeliac patients to those expected, based on incidence figures of the whole population.
Tärkeimpien syöpäsairauksien riskiä tutkittiin vertaamalla keliaakikoilla todettujen syöpätapauksien määrää odotettuihin väestöpohjaisiin ilmaantuvuuslukuihin.
Study I revealed that only 4% of long-term treated coeliac patients evinced villous atrophy.
Tutkimus I paljasti, että vain 4 %:lla pitkään gluteenittomalla dieetillä olleista keliaakikoista esiintyi jatkuvaa villusatrofiaa.
The clinical outcome of patients with persistent small-intestinal inflammation was not different from those with completely healed mucosa in any measured aspect: signs of malabsorption, incidence of malignancies, gastrointestinal symptoms and quality of life.
Potilaiden kliiniseen tilanteeseen ei vaikuttanut se, oliko ohutsuolen limakalvo korjaantunut täysin vai jatkuiko tulehdusreaktio limakalvolla kun asiaa tarkasteltiin malabsorption merkkien, syöpien ilmaantuvuuden, ruuansulatuskanavan oireiden tai elämänlaadun kannalta.
Aiming at the identification of risk factors for forthcoming RCD, clinical characteristics present at the primary diagnosis of coeliac disease were compared to those of 866 controls with uncomplicated coeliac disease.
Jotta löydettäisiin kehittyvälle refraktaarikeliakialle altistavia tekijöitä jo siinä vaiheessa kun varsinainen keliakia todetaan, vertailtiin taudin kliinisiä piirteitä 866:een komplisoitumatonta keliakiaa sairastavaan verrokkiin.
In Study III, the risk of any malignancy in clinically diagnosed coeliac disease was decreased, mainly due to the decreased risk of breast and lung cancer.
Tutkimuksessa III todettiin kokonaissyöpäriskin olevan diagnosoiduilla keliaakikoilla vähäisemmän kuin suomalaisessa väestössä yleensä, johtuen lähinnä selkeästi alentuneesta rinta- ja keuhkosyövän riskistä.
This study concentrated on factors contributing to a persistent small-intestinal inflammation in coeliac disease and its clinical relevance.
Tutkimuksessa keskityttiin löytämään syitä jatkuvalle tulehdusreaktiolle ohutsuolen limakalvolla ja arvioimaan sen kliinistä merkitystä.
Apart from EATL, an increased risk of other malignancies of the gastrointestinal tract has been documented in coeliac disease, but in contrast, the risk of breast and lung cancer has been decreased.
Myös muiden ruuansulatuskanavan syöpien riskin on todettu suurentuneen keliakiassa, kun taas rinta- ja keuhkosyövän riskin on todettu pienentyneen.
This dissertation demonstrated that histological non-responsiveness, RCD and malignancies are rare in clinically diagnosed coeliac disease patients.
Tämä väitöskirjatutkimus osoitti, että kliinisesti diagnosoiduilla keliaakikoilla limakalvovaurion korjaantumattomuus, refraktaarikeliakia ja syöpätaudit ovat harvinaisia.
Therefore active screening for coeliac disease in risk groups leading to early commencement of a GFD and appointed duodenal control biopsies taken to confirm mucosal recovery on GFD; both well-established policies in the Finnish health-care system, may contribute to a good clinical outcome in coeliac disease.
Koska jatkuvan villusatrofian, refraktaarikeliakian sekä syöpätautien ilmaantuvuus on tutkimusten perusteella huomattavasti yleisempää maissa, joissa kliinisesti diagnosoidun keliakian esiintyvyys on alhaisempi kuin Suomessa, on mahdollista että Suomessa hyvin käytäntöön omaksuttu keliakian seulontamalli riskiryhmistä ja hoitovasteen kontrollointi uudella ohutsuolikoepalalla saattavat edesauttaa hyvän hoitotuloksen saavuttamista keliakiassa.
The incidence of overall malignancy in coeliac disease varies from equal to slightly increased compared to that of general population.
Syöpätautien riskin yleensä on keliakiassa todettu olevan joko muun väestön tasolla tai hieman suurentuneen.
Frequency and risk factors in NEC were assessed prospectively among 140 infants born before 33 weeks gestation in Tampere University Hospital during the years 1998-1999.
Tampereen yliopistollisessa sairaalassa syntyi vuosina 1998-1999 140 lasta alle 33 raskausviikolla.
Early initiation of feeding with breast milk seemed to be associated with reduced risk and exposure to breast milk fortifier to be associated with increased risk of NEC.
Varhainen rintamaitoruokinta oli yhteydessä vähenevään nekrotisoivan enterokoliitin riskiin, kun taas rintamaidon vahvistaminen proteiinilisällä oli yhteydessä lisääntyneeseen nekrotisoivan enterokoliitin riskiin.
Twenty-six (18.6%) infants developed NEC stage I-III and 12 (8.6%) severe NEC (stage II-III).
Nekrotisoiva enterokoliitti on yleinen alle 33 raskausviikolla syntyneillä keskosilla: lähes viidesosalla (18.6%) esiintyi tämän taudin oireita ja 8.6% kehitti pitkälle edenneen, vaikean tautimuodon.
The rate of nosocomial rotavirus and adenovirus infections and the association between rotaviruses and adenoviruses detected in stools evincing symptoms of NEC were studied in 308 infants treated longer than one week in the neonatal unit during a period of 15 months from the beginning of February 1998, covering two rotavirus epidemics in the surrounding community.
Väitöskirjatutkimuksessa seurataan nekrotisoivan enterokoliitin esiintymistä tiettynä ajanjaksona (vuosina 1998-1999) Tampereen yliopistollisessa sairaalassa hoidetuilla, alle 33 raskausviikon iässä syntyneillä keskosilla, selvitetään epidemiologisesti nekrotisoivan enterokoliitin syntyyn vaikuttavia tekijöitä, siihen liittyviä laboratoriolöydöksiä sekä suoliston mikrobiflooran muutoksien yhteyttä nekrotisoivann enterokoliittiin.
Pathogens detected in the stools at NEC onset might have a causative role in the development of the disease.
Nekrotisoiva enterokoliitti on keskosilla esiintyvä suolistosairaus, joka pahimmillaan voi vaurioittaa suolta niin, että suoli puhkeaa.
In GLC analysis, the fecal bacterial microflora of infants born via cesarean section differed from the gut microflora of those born via the vaginal route, and the intestinal microflora showed alterations at the onset of NEC.
Suoliston bakteerifloora tutkittiin bakteeriseinämien rasvahappoprofiilia kaasukromatografisesti analysoiden ja taudin alkaessa suolistofloorassa tapahtui muutos, joka voi viitata suolen bakteerien liikakasvuun ja muutos voi olla taustalla keskosen nekrotisoivan enterokoliitin syntyprosessissa.
At the onset of NEC, the infants had lower platelet and higher blood glucose levels compared to controls.
Laboratoriotutkimuksissa todettiin nekrotisoivaa enterokoliittia hyvin ennustaviksi löydöksiksi matalat verihiutalearvot, happo-emäs-tasapainon muuttuminen happamaan suuntaan ja korkea verensokeri.
Necrotising enterocolitis in preterm infants: frequency, risk factors, laboratory diagnosis and microbiological etiology
Nekrotisoivan enterokoliitin esiintyvyys näyttää muuttuvan ja uutta tietoa taudin riskitekijöistä, laboratoriodiagnostiikasta ja etiologiasta kaivataan keskosten hoidon parantamiseksi.
Necrotising enterocolitis (NEC) is a neonatal disease characterised by gastrointestinal symptoms and various systemic manifestations, and by typical radiological findings and histological lesions from necrotic inflammation of the intestinal wall.
Nekrotisoivaan enterokoliittiin oli yhteydessä äidillä esiintyvä infektio raskauden lopussa, sikiön kasvuhäiriö ja pitkä hengityskonehoito.
Further studies are needed to establish whether morphine is a causative factor in NEC.
Morfiinilääkitys oli yhteydessä lisääntyneeseen nekrotisoivan enterokoliitin riskiin.
Metabolic acidosis occurred, platelet levels decreased and blood glucose levels increased on successive days in the infants with grade NEC II-III.
Keskosten tehohoitokäytännöissä on tapahtunut kehittymistä ja yhä pienempiä ja epäkypsempiä keskosia jää henkiin ja näille ennenaikaisille vastasyntyneille kehittyy nekrotisoiva enterokoliitti.
It is most common among preterm infants in neonatal intensive care units (NICU).
Tämä vaikein tautimuoto on yksi tärkeistä kuolinsyistä pienillä keskosilla.
Compared with other biometric signals or data, the possible advantages of eye movements can be as follows: harder to imitate, easier processing and faster computation.
Verrattuna muihin biometrisiin datoihin silmänliikkeiden hyvät puolet verifioinnin mielessä voivat olla seuraavat: vaikeampi imitoida ja datan yksinkertaisuuden vuoksi helpompi prosessointi, mikä tuottaa nopean laskennan.
Biometric Verification of a Subject Based on Data Mining of Saccade Eye Movement Signals
Sakkadisten silmänliikesignaalien tiedonlouhintaan perustuva henkilön biometrinen verifiointi
Many classification methods were explored for verification performance, including both modified simple methods such as k-nearest neighbour searching and advanced methods such as neural networks and support vector machines.
Hän perusti tämän verifioinnin useisiin tiedonlouhinnan ja koneoppimisen luokitusmenetelmiin, kuten suoraviivainen lähimmän naapurin etsintäalgoritmi ja edellistä kehittyneempi, mutta monimutkaisempi algoritmi nimeltä tukivektorikone.
With more and more saccades and subjects collected into training sets, a high TNR accuracy was gained, which was close to 95% at its best.
Parhaimmillaan testit ylsivät erinomaiseen tulokseen, noin 95 prosenttia.
In order to evaluate biometric accuracy, the test procedures for true positive rate (TPR) and true negative rate (TNR) were designed separately.
Tekijä testasi kehittämillään laskentamenetelmillä, kuinka usein oli mahdollista verifioida oikein asianomainen, oikea käyttäjä (oikeiden positiivisten määrät) ja kuinka usein pystyttiin erottamaan väärät yrittäjät (oikeiden negatiivisten määrät).
Verification corresponds to two-class classification to recognize an authenticated user and to classify other subjects as impostors.
Väitöstutkimuksen tekijä kehitti testausproseduurit, tietokoneohjelmat, kuinka tehdä mittaukset ja erottaa kulloinenkin oikea käyttäjä muista koehenkilöistä, jotka esittivät testeissä laittomia tunkeilijoita.
Approaches and other details in the verification procedure were improved through multiple tests and comparisons of the verification accuracies.
Väitöstutkimuksen tekijä on tutkinut ja kuvaa tutkimuksessaan laskennallisia menetelmiä, joilla saadaan laskettua silmänliikkeistä henkilöiden välillä vaihtelevia ominaisuuksia verifiointia varten.
Finally, better results given by signals with a relatively high sampling frequency of 250 Hz were obtained, and this could allow user verification based on eye movements to be applied in practice, along with the development of eye movement video cameras in future.
Tätä saattoi kuitenkin vähän vielä parantaa käyttämällä toista silmänliikevideokamerasysteemiä, jonka näytteenottotaajuus on 250 Hz.
It analyses the variabilities between electro-oculography (EOG) and video-oculography (VOG) signals: i.e. eye movements were recorded with skin electrodes or with two special video cameras.
Vertailudatana oli jo aiemmissa tutkimuksissa elektro-okulograafisesti mitattuja eli silmän etu- takaosan väliseen jännite-eroon perustuvia signaaleja, jolloin oli käytetty samanlaisia stimulaatioita kuin silmänliikekameroilla.
It showed that, using saccade eye movements, it was possible to distinguish between an authenticated user and impostors.
Väitöstutkimus osoitti, että tietokoneen käyttäjä on mahdollista verifioida luotettavasti henkilöstä mitattujen silmänliikkeiden perusteella.
The thesis describes a procedure to use variables of saccade eye movements recorded.
Tekijä käytti signaalianalyysia silmänliikkeiden tunnistamiseksi signaalidatasta.
This thesis focuses on biometric verification of subjects based on saccadic eye movements.
Tässä tutkimuksessa biometrisenä datana olivat henkilön silmänliikkeet.
On the other hand, after multiple recordings of subjects, the high accuracy of TPR – close to 90% – also confirmed that an authenticated user can be recognized notwithstanding the variability of variable values of saccades between different sessions.
Lisäksi hän toisti testejä samoille koehenkilöille päivien ja viikkojenkin väliajoilla voidakseen tutkia, miten koehenkilöiden silmänliikkeiden ominaisuuksien mahdollinen ajasta riippuva vaihtelevuus vaikuttaisi biometrisen verifiointiin.
When a signal was recorded with a low-frequency video camera device simulating a web camera, the sampling frequency of signals was enhanced using interpolation.
Tätä matalaa taajuutta oli kuitenkin mielekästä kokeilla, sillä se vastaa halpojen, tietokoneissa olevien kamerasysteemien (eivät vielä silmänliikekameroita) ominaisuuksia.