natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Furthermore, it suggests the existence of another retrieval pathway for essential reusable components, besides the COPI-operated retrotransport route.
Toinen kuorijärjestelmä, COPI, toimii uudelleen käytettävien osien, kuten välittäjäaineiden palautuksessa takaisin solulimakalvostoon.
In anterograde transport, polymerization of the COPII coat on the ER membrane is essential for the ER exit of proteins.
Solulimakalvostosta poistuminen COPII kuoren avulla täytyy jälleen kerran tapahtua välittäjäaineen avulla, koska kuljetus on valikoivaa, osa solun erittyvistä proteiineista jää solulimakalvostoon.
Moreover, it seemed that a subset of proteins directly needed activated ARF in the anterograde transport to complete the ER exit.
Tuloksemme viittaavat, että syy proteiinien kuljetuksen estymiseen solulimakalvostosta COPI-kuoren ollessa toimimaton saattaa olla estynyt eteenpäin kuljetus, eikä seurannaisvaikutus takaisinkuljetuksen estymisestä.
Operative COPI coat is needed for ER exit by a subset of proteins but not by Hsp150.
Solulimakalvostosta poistuminen on aktiivista ja valikoivaa, sillä Hsp150 loppupäähän liitettynä muutoin erittymätön testiproteiini erittyi COPII mutanteissa.
The secretory pathway, starting from the ER membrane, operates by the aid of cytosolic coat proteins (COPs).
Proteiinin sijoitusprosessi alkaa aminohappoketjun rakentuessa solulimakalvostoon.
Full plated allele is in high frequencies among marine populations whereas low plated allele dominates in the freshwater populations.
Täyden kylkilevymäärän alleeli esiintyi hyvin korkealla frekvensillä meripopulaatioissa kun taas alleeli, joka vastaa kylkilevymäärän vähenemisestä esiintyi yleisenä makean veden populaatioissa.
However, this region contained several gene predictions, all of which might be the actual target of natural selection.
Tämä genomialue sisälsi kuitenkin useita ennustettuja geenejä, joten varmuudella ei pystytty selvittämään mikä geeni on luonnonvalinnan suosima.
All in all, the phylogeographic and adaptive divergence studies indicate that most of the genetic divergence has occurred in the freshwater populations whereas the marine populations have remained relatively uniform.
Tämän väitöskirjan tulosten valossa näyttää siltä, että suurin osa populaatioden välisistä geneettisistä eroista johtuu makean veden populaatioiden eroista kun taas meripopulaatiot ovat säilyneet melko samankaltaisina.
Furthermore, identifying footprints of natural selection at the DNA level might be used in identifying genes involved in evolutionary change.
Tietoa lajin sisäisen geneettisen monimuotoisuuden jakautumisesta populaatioiden välillä ja DNA:n tasolla voidaan käyttää lajiutumiseen johtavien geneettisten muutosten tutkimiseen.
A follow up study conducting a more detailed analysis in a chromosome region containing a putatively selected gene locus identified a fairly large genomic region affected by natural selection.
Tarkempi tutkimus genomialueella, jossa todettiin suuntaavan valinnan signaali, vahvisti että signaali on havaittavissa monessa molekyylituntomerkkilokuksessa.
Genetic studies on phylogeography and adaptive divergence in Northern Hemisphere fish species such as three-spined stickleback (Gasterosteus aculeatus) provide an excellent opportunity to investigate genetic mechanisms underlying population differentiation.
Pohjoisen pallonpuoliskon kalalajit, kuten kolmipiikki (Gasterosteus aculeatus) ovat sopivia mallilajeja geneettisen monimuotoisuuden ja varhaisen lajiutumisen tutkimuksessa erityisesti ulkoasultaan erilaisten populaatioiden vuoksi.
Overall, the results from phylogeographic studies indicate that the three-spined stickleback has colonized the Atlantic basin relatively recently but constitutes three major evolutionary lineages in Europe.
Mitokondriaalisen DNA:n valossa näyttää siltä, että kolmipiikki on saapunut Atlanttiin verraten hiljattain mutta on erilaistunut kolmeen evoluutiolinjaan; trans-Atlanttiseen, Eurooppalaiseen ja Mustan meren linjoihin.
First, sequence variability in the Eda-gene, coding for the number of lateral plates, was concordant with the previously observed global pattern.
Sekvenssimuuntelu geenissä, joka koodaa kylkilevyjen määrän muuntelua vahvisti aiemman globaalin tutkimuksen tulokset myös Fennoskandian populaatioissa.
The main scope in this thesis was to study how historical factors like the Pleistocene ice ages have shaped the patterns molecular diversity in three-spined stickleback populations in Europe and how this information could be utilized in the conservation genetic context.
Tämän väitöstutkimuksen tarkoituksena oli selvittää kolmipiikin levinneisyyshistoriaa ja populaatiorakennetta molekyylituntomerkkien avulla.
Second, a microsatellite based genome scan identified both indications of balancing and directional selection in the three-spined stickleback genome, i.e. loci with unusually similar or unusually different allele frequencies over populations.
Näissä molekyylituntomerkkeissä alleelifrekvenssit olivat joko epätavalisen samanalaiset tai erilaiset verrattuna koko genomin keskiarvoon.
Molecular data together with morphology suggest that the most divergent freshwater populations are located in the Balkan Peninsula and these populations deserve a special conservation genetic status without warranting further taxonomical classification.
Tämä tulos tukee Balkanin niemimaan populaatioiden asemaa evolutiivisesti merkittävinä yksiköinä, joiden erityisasema pitäisi ottaa lajin geneettisen monimuotoisuuden suojelussa.
The directionally selected loci were mainly associated with the adaptation to freshwater.
Kolmipiikkipopulaatioiden sopetuminen makeaan veteen johtaa usein muutoksiin niiden morfologisissa ominaisuksissa.
In addition, the colonization of freshwater appears to result from multiple and independent invasions by the marine conspecifics.
Tuman molekyylituntomerkit paljastivat järvi- ja jokipopulaatioiden saaneen alkunsa meressä elävistä kolmipiikeistä mutta makean veden populaatiot ovat seurausta monista itsenäisistä asuttamisista.
As the resistance of bacteria to conventional antibiotics has become an increasing problem, new antimicrobial drugs are urgently needed.
Tauteja aiheuttavien bakteerien lisääntyvä vastustuskyky perinteisiä antibiootteja vastaan on kasvava ongelma terveydenhuollossa.
Stress responses of Gram-positive bacteria to cationic antimicrobial peptides
Kationisten antimikrobipeptidien aiheuttamat stressivasteet Gram-positiivisissa bakteereissa
One possible source of new antibacterial agents is a group of cationic antimicrobial peptides (CAMPs) produced by practically all living organisms.
Yksi potentiaalinen uusi vaihtoehto bakteeri-infektioiden hoitoon saattavat olla pienet positiivisesti varautuneet peptidit (ns. kationiset antimikrobipeptidit).
In S. aureus, CAMPs caused a similar stress response to antibiotics interfering in cell wall synthesis, and TCS VraSR was strongly activated.
Tässä tutkimuksessa S. aureus- bakteerit altistettiin erilaisille kationisille antimikrobipeptideille ja pyrittiin tunnistamaan niitä bakteerigeenejä, jotka osallistuvat puolustukseen peptidejä vastaan.
Global analysis of gene expression of two Gram-positive bacteria, Bacillus subtilis and Staphylococcus aureus, was used to further study the stress responses induced by different types of CAMPs.
Vertailun vuoksi tutkittiin myös toisen mikrobin, Bacillus subtilis- bakteerin, vastetta peptidialtistukseen.
Some bacterial species have evolved defence mechanisms against the harmful effects of CAMPs.
Näitä kahta bakteeria vertaamalla voitiin selvittää onko taudinaiheuttajille kehittynyt erityisiä mekanismeja kationisten peptidien tuhoamista varten.
Among the most strongly induced genes were yxdLM (in B. subtilis) and vraDE (in S. aureus) encoding homologous ABC transporters.
Poikkeuksiakin on, kuten Staphylococcus aureus – bakteeri, joka on yleisin sairaalainfektioiden aiheuttaja Suomessa.
Inactivation of the Dlt system responsible for the D-alanylation of teichoic acids had a strong and differential effect on the activity of the studied TCSs, depending on their functional role in cells and the stimuli they sense.
S aureus on erittäin vastustuskykyinen useimmille ihmisen tuottamille kationisille antimikrobipeptideille, minkä on ajateltu olevan yksi syy siihen, että kyseinen bakteeri pystyy valloittamaan elintilaa ihmisen iholla ja limakalvoilla ja sopivien olosuhteiden vallitessa aiheuttamaan infektion elimistössä.
One of the most effective defence mechanisms is reduction of the net negative charge of bacterial cell surfaces.
Tulokset osoittivat, että bakteerien soluseinällä on erittäin tärkeä rooli puolustautumisessa peptidejä vastaan.
The main antibacterial action mechanism of CAMPs is considered to be disruption of the cell membrane, but other targets of CAMPs also exist.
Myös erityisiä mekanismeja peptidien torjuntaan on olemassa, mutta nämä ovat yleensä erikoistuneet poistamaan lähisukuisten, samassa elinympäristössä olevien bakteerien tuottamia peptidejä.
Transcriptional changes caused by peptide stress were examined using oligo DNA microarrays.
Tulokset antavat viitteitä siitä, että kationisilla antimikrobipeptideillä voisi olla käyttöä infektioiden hoidossa yhdessä perinteisten antibioottien kanssa.
In B. subtilis, ECF sigma factors sigW and sigM as well as TCS LiaRS responded to the cell membrane disruption caused by CAMPs.
Toisin kuin S. aureus, B. subtilis on ihmiselle täysin vaaraton maaperän normaali bakteeri.
All of these transcriptional regulators are known to respond to several compounds other than CAMPs interfering with cell envelope integrity, suggesting that they sense cell envelope stress in general.
Näitä peptideitä tuottavat lähes kaikki elävät organismit aina yksisoluisista eliöistä kasveihin ja eläimiin saakka osana omaa puolustusjärjestelmäänsä.
I studied possible role of molecular variation in phosphoglucose isomerase (PGI), a glycolytic enzyme affecting flight metabolism and thereby flight performance, in the observed expansion of the map butterfly at two separate expansion fronts in Finland.
Selvitin myös perhosen energiantuottoon ja sitä kautta lentokykyyn vaikuttavan entsyymin, PGI:n (phosphoglucose isomerase), eri muotojen esiintyvyyttä lajin populaatioissa.
The climate model predicted a wider distribution in the south-western part of Finland than what has been observed.
Ilmastomuuttujiin perustuva malli ennusti karttaperhosen levinneisyyden havaittua laajemmalle alueelle Länsi- ja Etelä-Suomeen.
The expansion rate of the map butterfly was shown to be correlated with the frequency of warmer than average summers during the study period.
Tutkimusjakson keskiarvoa lämpimämpinä kesinä karttaperhoset levittäytyivät nopeammin kuin viileämpinä kesinä.
Some species may have time to adapt to the changing environmental conditions, but the rate and magnitude of the change are too great to allow many species to survive via evolutionary changes.
Jotkut lajit siirtyvät kohti pohjoista ilmaston muuttuessa niille suotuisaksi, mutta toisille siirtyminen on mahdotonta ja ilmastonmuutoksen ennustetaan lisäävän lajien sukupuuttoja.
Climate change will influence the living conditions of all life on Earth.
Ilmaston lämpeneminen vaikuttaa eliöihin monin tavoin.
I used statistical and dynamic modelling approaches in combination with field studies to analyse the effects of climate warming and landscape structure on the expansion.
Tutkin mallien avulla ilmaston ja elinympäristön rakenteen vaikutusta levittäytymiskehitykseen.
The study species, the European map butterfly (Araschnia levana), has expanded rapidly northwards in Finland during the last two decades.
Etelä-Suomeen karttaperhonen tuli kesällä 1999 tuulten mukana Virosta, mutta levittäytyminen on 2000-luvun alkuvuosina ollut hitaampaa kuin Itä-Suomessa.
Individuals with the genotype associated with high flight metabolic rate were most frequent in eastern Finland, where the rate of range expansion has been highest.
PGI:n muoto, joka on yhteydessä korkeampaan aineenvaihduntaan lennon aikana ja siten mahdollisesti parempaan lentokykyyn, oli yleisempi Itä-Suomen perhosilla.
Some groups of species, like many insects, respond readily to changes in temperature conditions and have shifted their distributions northwards to new climatically suitable regions.
Monet hyönteiset reagoivat nopeasti lämpötilan muutoksiin, ja perhosia on tutkittu tässä suhteessa paljon.
Dynamic modelling of the expansion in response to landscape structure suggested that habitat and landscape structure influence the rate of expansion.
Elinympäristön rakenteen vaikutusta simuloiva dynaaminen malli tuki oletusta.
In southern Finland the landscape structure may have slowed down the expansion rate.
Simuloitu levittäytyminen oli nopeampaa Itä-Suomessa, kuin etelässä, jossa laajat peltoaukeat voivat estää metsäisemmissä elinympäristöissä viihtyvän lajin vähittäistä levittäytymiskehitystä.
The aim of the modelling studies is to examine to what extent shifts in species distributions can be explained by climatic and other factors.
Perhosten levinneisyyteen vaikuttavat ilmaston ohella muutkin tekijät.
Genetic differences of the populations at the two expansion fronts may explain at least partly the observed differences in the rate of expansion.
Mallin tekninen toteutus saattoi vaikuttaa tulokseen, mutta myös elinympäristön rakenne voi selittää mallin ennusteen ja havaitun levinneisyyden eroa.
Species responses to climate change have been documented for some decades.
Lauhkealla ilmastovyöhykkeellä useat perhoset ovat viime vuosikymmeninä siirtyneet kohti pohjoista.
In this context, butterflies have been studied more than any other group of species, partly for the reason that their past geographical ranges are well documented, which facilitates species-climate modelling and other analyses.
Osa lajeista on vaateliaita elinympäristönsä suhteen esiintyen esimerkiksi vain tietynlaisilla niityillä, ja niiden toukat syövät vain tiettyä ravintokasvia.
The results of a field study in this thesis indicated low mobility of the first generation butterflies.
Tarkastelu osoitti, että loppukesän korkeat lämpötilat edesauttavat karttaperhosen levittäytymistä.
In this thesis, I have studied the response to climate change of one species of butterfly within one geographically restricted area.
Tässä työssä tarkastelin karttaperhosen levittäytymiseen vaikuttavia tekijöitä.
Habitat requirements of fish are most strict during the early life stages, and the quality and quantity of reproduction habitats lays the basis for fish production.
Kalojen ympäristövaatimukset ovat suurimmat varhaisissa elinvaiheissa ja siksi lisääntymisalueiden laadulla ja laajuudella on olennainen merkitys kalakannan tuotolle.
The main aims of this research were to (1) develop and test new survey and mapping methods, (2) investigate the environmental requirements that govern the reproduction of freshwater fish in the coastal area and (3) survey, map and model the distribution of the reproduction habitats of pike (Esox lucius) and roach (Rutilus rutilus).
Tutkimuksen kolme päätavoitetta olivat: (1) kehittää ja testata uusia kenttäkartoitusmenetelmiä sekä lisääntymisalueiden mallinnusmenetelmiä, joiden avulla rajatuilla alueilla tehtyjen kenttäkartoitusten tuloksia yleistetään laajemmille alueille, (2) tutkia rannikolla lisääntyvien makeanveden kalojen lisääntymisvaiheen ympäristövaatimuksia ja (3) kartoittaa hauen ja särjen lisääntymisalueita ja tuottaa mallien avulla koko tutkimusalueen kattavat lisääntymisaluekartat.
Reproduction habitat maps are a valuable tool promoting the sustainable use and management of exploited coastal areas and helping to maintain the sustainability of fish populations.
Tärkeiden lisääntymisalueiden sijaintia kuvaavat kartat ovat osoittautumassa tärkeäksi työkaluksi niin rannikkoalueiden käytön suunnittelussa ja suojelussa kuin kalakantojen kestävässä hoidossa.
A considerable number of fish species in the northern Baltic Sea reproduce in the shallow coastal areas, which are also the most heavily exploited parts of the brackish marine area.
Useiden pohjoisella Itämerellä esiintyvien kalalajien kutualueet sijaitsevat matalilla alueilla jopa alle parin metrin syvyydessä ja useimmiten myös pienpoikaset hyödyntävät samoja matalia alueita.
Reed-covered shores were shown to form especially important reproduction habitats for several freshwater fish species, such as pike, roach, other cyprinids and burbot, in the northern Baltic Sea.
Tulosten perusteella ruovikkorannat ovat erittäin tärkeitä kutu- tai poikasalueita useille rannikon kalalajeille, kuten mateelle, hauelle, särjelle ja monille muille särkikaloille.
The reproduction habitats of roach were even more limited and roach reproduction was successful only in the very sheltered reed-covered shores of the innermost bay areas, where salinity remained low (< 4‰) during the spawning season due to freshwater inflow.
Särjen lisääntymisalueet olivat rajoittuneet sisemmäksi saaristoon ja särjen lisääntyminen onnistui käytännössä ainoastaan sisälahtien ruovikkorannoilla, jotka olivat selkeästi jokien ja purojen tuoman makeanveden vaikutuspiirissä ja missä veden suolapitoisuus alkionkehityksen aikana oli alle 4 ‰.
The reproduction habitats of pike were limited to sheltered reed- and moss-covered shores of the inner and middle archipelago, where suitable zooplankton prey were available and the influence of the open sea was low.
Hauen lisääntymisalueista valtaosa sijaitsi sisä- ja välisaariston suojaisilla ruovikkorannoilla, joissa sopivaa eläinplanktonravintoa oli tarjolla ja avomeren vaikutus oli pieni.
Therefore, the current lack of accurate large-scale, high-resolution spatial data gathered at exactly the right time is a considerable limitation for predictive modelling of shallow coastal waters.
Tällä hetkellä riittävän tarkkojen ympäristömuuttuja-aineistojen puute kuitenkin rajoittaa lajien eri kehitysvaiheiden esiintymisen mallintamista matalalla rannikkoalueella.
Coastal environmental gradients : Key to reproduction habitat mapping of freshwater fish in the Baltic Sea
Makeanveden kalojen lisääntymisalueiden kartoittaminen pohjoisen Itämeren rannikon vaihtelevissa ympäristöoloissa
However, the large environmental gradients and the extensiveness of the archipelago zone in the northern Baltic Sea demand an especially high spatial resolution of the coastal predictor variables.
Pohjoisen Itämeren rannikkoalueiden rikkonaisuus ja ympäristömuuttujien suuret vaihteluvälit eri saaristovyöhykkeissä aiheuttavat sen, että lisääntymisalueiden mallinnuksessa käytettävien ympäristömuuttuja-aineistojen alueellisen erottelukyvyn tulisi olla korkea.
However, the coastal fish reproduction habitats in the northern Baltic Sea are poorly known.
Kalojen lisääntymisalueista rannikolla ja saaristossa ei kuitenkaan ole systemaattisesti kerättyä kattavaa tietoa.
The studies presented in this thesis focused on the influence of environmental conditions on the distribution of coastal reproduction habitats of freshwater fish.
Väitöstutkimus käsittelee ympäristötekijöiden vaikutusta makeanveden kalojen lisääntymisalueiden sijaintiin ja laajuuteen Suomen lounais- ja etelärannikon matalilla kasvillisuusrannoilla.
The white plate and scoop method with a standardized sampling time and effort was demonstrated to be a functional method for sampling the early life stages of fish in dense vegetation and shallow water.
Menetelmä osoittautui toimivaksi ja sen avulla voidaan kartoittaa pienten kalanpoikasten esiintymistä matalassa vedessä ja tiheässä kasvillisuudessa.
After identifying the critical factors restricting the reproduction of pike and roach, the spatial distribution of their reproduction habitats was successfully mapped and modelled along the environmental gradients using only a few environmental predictor variables.
Hauen ja särjen lisääntymisalueiden sijainti laajalla rannikkoalueella onnistuttiin mallintamaan vain muutamaa ennustemuuttujaa käyttämällä hyödyntäen kattavaa kalanpoikasten kenttäkartoitusaineistoa, paikkatietomenetelmiä ja ympäristömuuttujakarttoja.
Dung beetle communities in Madagascar
Madagaskarin lantakuoriaisyhteisö
Madagascar offers great opportunities to conduct such studies, since it is a very large island that has been isolated for tens of million of years.
Tähän Madagaskar tarjoaa ihanteellisen luonnonlaboratorion, koska se on ollut kymmeniä miljoonia vuosia eristyksissä.
The largest native Malagasy herbivores, and the main dung producers for Malagasy dung beetles, are the endemic primates, lemurs.
Saaren suurimmat kasvinsyöjänisäkkäät ovat kotoperäisiä pieniä makiapinoita.
I have studied Malagasy dung beetle communities and the distributional patterns of species at several spatial scales and compared the results with comparable communities in other tropical areas.
Vaikka Madagaskarilla on hyvin rikas lantakuoriaislajisto, paikallisissa yhteisöissä on vain vähän lajeja ja lajien esiintymisalueet ovat kapeita verrattuna muihin trooppisiin yhteisöihin.
Why certain species occur in one place but not in another, how ecologically apparently similar species use resources, what is the role of the regional species pool in affecting species composition in local communities, and so forth.
Yhteisekologia tutkii muun muassa, miten lajit esiintyvät yhteisöissä ja miten ekologisesti samankaltaiset lajit jakavat resursseja kuten ravintoa.
There are substantial differences in dung beetle communities in Madagascar and elsewhere in the tropics in terms of the life histories of the species, species ecological traits, local and regional species diversities, and the sizes of species geographical ranges.
Tutkin väitöskirjassani, miten Madagaskarin luonnonhistoria sekä ihmisasutuksen ja karjankasvatuksen alkaminen noin 1500 vuotta sitten ovat vaikuttaneet lantakuoriaisyhteisöihin ja lajien levinneisyysalueisiin, sekä miten ne eroavat vastaavista muista troopisista yhteisöistä.
The traditional aim of community ecology has been to understand the origin and maintenance of species richness in local communities.
Karjankasvatus on edesauttanut muutaman kotoperäisen lajin levittäytymisen koko saarelle.
For example, native ungulates that are dominant large herbivorous mammals on the African continent are completely lacking in Madagascar.
Koska lantakasat ovat pieniä, lajistosta puuttuvat suuret lajit ja pienet lajit muodostavat suurimman osan lantakuoriaisbiomassasta.
Cattle was introduced to Madagascar about 1,000 yrs ago and is today abundant and widespread.
Kotoperäisiä lantakuoriaislajeja tunnetaan Madagaskarilta runsaat 250.
The present medication therapy for H. pylori includes the use of antibiotics, which is associated with increasing incidence of bacterial resistance to traditional antibiotics.
Antibioottien käytöstä suuremmalle populaatiolle helikobakteerin häätöhoidossa seuraisi antibiooteille resistenssien kantojen yleistyminen entisestään.
In this study, four novel synthesis procedures of multivalent glycoconjugates were created.
Tämän tutkimuksen tavoitteena on ollut kehittää menetelmiä polyvalenttisten oligosakkaridikonjugaattien valmistamiseksi.
Three different scaffolds representing linear (chondroitin oligomer), cyclic (γ-cyclodextrin), and globular (dendrimer) molecules were used.
Runkorakenteita on kehitetty muokkaamalla kemiallisesti luonnollisia hiilihydraattirunkoja (γ-syklodekstriiniä ja kondroitiinisulfaattia).
The bacterium Helicobacter pylori colonizes more than half of all people worldwide, causing gastritis, gastric ulcer, and conferring a greater risk of stomach cancer.
Yli puolet maailman väestöstä kantaa Gram-negatiivistä Helicobacter pylori bakteeria.
The second method described a direct procedure for amidation of glycosylamine modified oligosaccharides to scaffold molecules presenting carboxyl groups.
Menetelmien todentamiseksi oli myös valmistettava polyvalenttirungot, joihin oligosakkaridiyksiköt kiinnitetään.
Infections of specific host tissues by bacteria, viruses, and fungi are among the unfavorable disease processes for which suitably designed carbohydrate inhibitors represent worthy targets.
Helikobakteeri-infektion aiheuttama gastriitti, tästä edelleen aiheutuvat taudit ja syövän riskin kasvu ovat kuitenkin vakava terveysongelma, joten uusille terapiahoidoille on tarve.