natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Selfhood in self-care discourse is seen as a continuation of a Euro-American tradition, where the self is understood as a bounded individual.
Minuus keskusteluissa itsestä huolehtimisesta ymmärretään osana euroamerikkalaista perinnettä, jossa ihminen ymmärretään rajattuna yksilönä.
Data consists of observation on Instagram posts and their caption texts, conversations on comment sections and interviews with content providers.
Tutkimukseen kuului tiedon kerääminen Instagram-julkaisuista, niiden kuvateksteistä ja haastatteluista sisällöntuottajien kanssa.
An ethical way of life is about taking care of and loving oneself first, which generates wellbeing to the self and others.
Eettiseen elämään kuuluu itsestä huolehtiminen ja itsen rakastaminen ennen muita, joka luo hyvinvointia niin itselle kuin muille.
However, due to the global nature of Instagram as a social media, the research was not limited geographically.
Tutkimusaihetta ei rajattu maantieteellisin perustein, sillä Instagram on globaali sosiaalinen media.
Self-care discussions are understood as an arena for life politics, a politics of lifestyle choices.
Keskustelut itsestä huolehtimisesta voi nähdä areenana elämän politiikalle, jossa elämäntavan valinta on tapa vaikuttaa.
Self-care is a practice but what determines something as self-care is the mindset it is done in.
Itsestä huolehtiminen on harjoitus, mutta mikä tekee toiminnasta itsestä huolehtimista on mielentila, jossa se tehdään.
Self-knowledge is a requisite for the practice of self-care, but increased self-knowledge was also the result of caring for the self.
Itsetuntemus on tärkeää, jotta voi huolehtia itsestä, mutta lisääntynyt itsetuntemus on myös seuraus itsestä huolehtimisesta.
Data for the thesis was gathered on the social media site Instagram, where questions of wellbeing and self-care are avidly discussed.
Tutkimuskenttänä oli sosiaalisen media sivusto Instagram, jossa keskustellaan vilkkaasti hyvinvoinnista ja itsestä huolehtimisesta sen osana.
The self-care mindset is about a specific way of relating to the self.
Tähän mielentilaan liittyy tietynlainen suhtautuminen itseen.
Taking care of oneself thus entails listening to oneself, what the self needs, and acting accordingly in the practice of the self.
Itsestä huolehtimiseen kuuluu itsen kuuntelu ja itsestä huolehtiminen omien tarpeiden mukaisesti.
These practices cannot be completely divorced from power relations.
Valtasuhteita ei voi jättää huomioitta hyvinvoinnista huolehtimisesta puhuttaessa.
Empirical studies on self-help literature informed investigations and provided a comparative framework to self-care discourse.
Self-help -kirjallisuuden empiirisiä tutkimuksia käytettiin taustana ja vertailukohtana itsestä huolehtimisen, self-care, tutkimiselle.
There are ample opportunities for people, but also a lot of information, responsibilities, and expectations in life, both at work and outside of it. Self-care is about living in this choice-laden world, with the solution of focusing on taking care of the self.
Ihmisille on tarjolla paljon tilaisuuksia, mutta myös paljon tietoa, velvollisuuksia ja vaatimuksia niin työ- kuin yksityiselämässä.
There is an ethical duty towards caring for the self first.
Ihmisellä on eettinen velvollisuus huolehtia itsestään ensin, mikä nähdään myös parhaana tapana huolehtia muista.
Self-care is seen as benefitting all aspects of people’s lives.
Itsestä huolehtiminen on ratkaisu elämiseen tässä valintojen täyttämässä maailmassa ja sen nähdään vaikuttavan kaikkiin elämän osa-alueisiin.
In the self-care lifestyle caring for the self before others, rest, and vulnerability are valued.
Itsestä huolehtimisen elämäntapaan kuuluu itsestä huolehtiminen ennen muita, lepo ja kaikkien elämän vaiheiden ja tunteiden hyväksyminen.
Through sharing personal narratives, Instagrammers construct their self-identities.
Sosiaalisen median toimijat rakentavat identiteettiään jakamalla henkilökohtaisia narratiiveja.
Mindset and practice are found as two key aspects in current self-care practices.
Tutkielmassa käsitellään kahta pääasiallista tapaa tutkia minuuteen liittyviä projekteja.
The topic of this thesis is self-care as currently discussed on social media.
Tutkielman aiheena on keskustelu itsestä huolehtimisesta osana hyvinvointia sosiaalisessa mediassa.
Leave no place behind : the discursive construction of Sustainable Development Goals in local implementation plans
Leave no place behind : kestävän kehityksen tavoitteiden diskursiivinen rakentuminen paikallisissa toimeenpanosuunnitelmissa
Based on the reviews, the following Sustainable Development Goals are considered as most relevant for cities: goal 11 (Sustainable cities and communities), goal 8 (Decent work and economic growth), goal 10 (Reduced inequalities) and goal 16 (Peace, justice and strong institutions).
Seuraavat kestävän kehityksen tavoitteet nähdään raporteissa tärkeimmiksi kaupungeille: tavoite 11 (Kestävät kaupungit ja yhteisöt), tavoite 8 (Ihmisarvoista työtä ja talouskasvua), tavoite 10 (Eriarvoisuuden vähentäminen) ja tavoite 16 (Rauha, oikeudenmukaisuus ja hyvä hallinto).
Cities and other local authorities are increasingly assuming the global responsibility for sustainable development actions alongside the nation-states.
Kaupungit ja muut paikallistoimijat yhä suuremmassa määrin omaksuvat vastuuta kestävän kehityksen toimista valtioiden rinnalla kansainvälisellä tasolla.
The analysis is based on the theoretical constructions of environmental policy discourses by Maarten Hajer and John Dryzek.
Tutkielman teoreettinen viitekehys rakentuu Maarten Hajerin ja John Dryzekin teorioille ympäristöpoliittisista diskursseista.
The research focuses on nine Voluntary Local Reviews released in 2019 by Bristol, Buenos Aires, Hamamatsu City, Helsinki, Los Angeles, Oaxaca, Mannheim, New York City and Taipei City.
Politiikkadiskurssien tutkimus auttaa ymmärtämään, kuinka tietyt kysymykset nähdään poliittisina ongelmina ja vastaavasti toisia taas ei. Otokseen kuuluvat raportit on kaikki julkaistu vuonna 2019, ja ne ovat julkaisseet Bristol, Buenos Aires, Hamamatsu City, Helsinki, Los Angeles, Oaxaca, Mannheim, New York City ja Taipei City.
Voluntary Local Review reporting offers an interesting case of voluntary bottom-up commitment by cities to engage in global sustainability spheres and its significance is likely to only increase in the future.
Vapaaehtoinen paikallinen raportointi on kiinnostava esimerkkitapaus vapaaehtoisesta ruohonjuuritason kaupunkien sitoumuksesta kansainväliseen kestävään kehitykseen, ja sen merkitys tulee luultavasti vain kasvamaan tulevaisuudessa.
Based on results, reporting on the local level requires a careful balancing between adapting goals and indicators to locally relevant form, on one hand, and ensuring that they are general enough to allow for comparison, on the other hand.
Tuloksien pohjalta voidaan todeta, että paikallistason raportointi vaatii tarkkaa tasapainoilua tavoitteiden ja mittarien paikallisen sovittamisen ja toisaalta niiden riittävän yhdenmukaisuuden välillä, jotta ne olisivat olennaisia, mutta vertailtavissa.
More precise frameworks and indicators would allow that also cities with lesser resources could engage in this sustainability reporting.
Tarkempi viitekehys ja määritellyt indikaattorit mahdollistaisivat raportoinnin myös sellaisille kaupungeille, joilla on vähemmän resursseja käytettävissään.
The research shows that although cities have internalized the common principles of sustainable development, mainly deriving from the Agenda 2030, many of them are interpreted in various ways.
Tutkimuksen perusteella kaupungit ovat omaksuneet kestävän kehityksen perusperiaatteet, jotka määritellään suurilta osin Agenda 2030- toimintaohjelmassa, vaikka monia niistä on tulkittu eriävin tavoin.
In some situations, national reporting is not mentioned in a review at all and, consequently, its role is highlighted.
Joissain tapauksissa kansallista raportointia ei mainita ollenkaan, jolloin kaupungin itsenäinen rooli korostuu.
Furthermore, they express an urge to inspire other cities nationally and globally to also join in reporting and commit to sharing their progress on global arenas, such as in the United Nation’s High-Level Political Forum.
Lisäksi ne ovat innokkaita jakamaan raportointimallia kansallisesti sekä kansainvälisesti muille kaupungeille ja raportoimaan omasta edistyksestään kansainvälisissä yhteyksissä, kuten YK:n Korkean tason kestävän kehityksen poliittisella forumilla.
In this case, the commitment is demonstrated by voluntarily committing to monitoring progress towards meeting the Sustainable Development Goals as part of a global city network.
Tässä tapauksessa sitoutuminen kansainvälisiin sopimuksiin näyttäytyy vapaaehtoisena kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamisen mittaamisena osana laajempaa kansainvälisten kaupunkien verkostoa.
This applies mostly in situations where national actors are not considered as active as city actors.
Tällainen suhde liittyy usein tilanteisiin, joissa valtiolliset toimijat eivät ole olleet aktiivisia.
The common framework by Voluntary Local Review offers only a vague guideline for the reviews which leads to cities rather resorting to copying the models from each other or developing their own.
Voluntary Local Review -malli tarjoaa korkeintaan suurpiirteisiä ohjeita raportoinnin toteuttamiseksi, minkä vuoksi kaupungit turvautuvat kopioimaan raportointimalleja toisiltaan tai kehittämään omiaan.
As sustainable development and Sustainable Development Goals are characterized by ambiguity concerning their precise definitions, the current local reporting offers considerable judgement for cities in terms of what to include in the reporting.
Kestävän kehityksen ja Agenda 2030 -tavoiteohjelman ollessa tulkinnanvaraisia määritelmiltään nykyinen raportointimalli mahdollistaa kaupungeille merkittävästi omaa harkintaa siitä, mitä sisällyttää raportointiinsa.
This thesis examines how urban sustainability is constructed in the local implementation plans of Sustainable Development Goals, and whether a common discourse can be outlined of them.
Tutkielmassa tarkastellaan, kuinka urbaani kestävyys rakentuu kestävän kehityksen Agenda 2030 -tavoitteiden paikallisen toimeenpanon suunnitelmissa, ja missä määrin niistä voidaan tunnistaa yhteinen kestävyysdiskurssi.
The potential reasons for cities to engage in such global city networks for sustainability are a disappointment to global cooperation efforts by nation-states, a possibility for peer learning, sharing new practices, and seeking branding possibilities.
Kaupungit osallistuvat kansainvälisiin kestävän kehityksen kaupunkiverkostoihin esimerkiksi kompensoidakseen pettymystään valtioiden kansainvälisen yhteistyön puutteellisuuteen, oppiakseen vertaisiltaan, jakaakseen parhaita käytäntöjään ja hakeakseen brändihyötyjä.
This supports the notion that cities engage in the discursive construction of (urban) sustainable development with the reviews.
Tämän perusteella voidaan todeta, että kaupungit osallistuvat (urbaanin) kestävän kehityksen diskursiiviseen rakentumiseen raporteillaan.
In other situations, cities see their reporting as complementary to the national one and even consider cooperation as their duty thanks to shared values with national actors.
Toisissa tapauksissa kaupunkien raportointi nähdään kansallista täydentävänä, ja kaupungit kokevat yhteistyön jopa velvollisuudekseen.
The inherent ambiguity that is connected to the term sustainable development is not addressed in any of the reviews, nor is an explicit definition of the used sustainability concept offered in any of them.
Kestävän kehityksen käsitteeseen liittyvää epämääräisyyttä ei huomioida yhdessäkään raportissa, eikä sitä määritellä niissä tarkasti.
Cities also actively position themselves as global sustainability actors in their reviews.
Kaupungit korostavat raporteissa aktiivisesti omaa toimijuuttaan kestävyyskysymyksissä kansainvälisesti.
They position themselves as eager to bear a global responsibility and as most relevant actors for citizens, close to their everyday lives.
Ne näyttäytyvät innokkaina kantamaan kansainvälistä vastuuta, kaupunkilaista ja hänen arkeaan lähimpänä olevalla tasolla.
In their connection to national sustainable development reporting, broadly two approaches can be identified.
Kaupunkien raportoinnin suhde kansalliseen raportointiin ilmenee kahdella eri tavalla.
A sample of local commitments, Voluntary Local Reviews, are analysed in terms of their discursive construction.
Analysoitava aineisto koostuu yhdeksästä vapaaehtoisesta paikallisesta raportista (Voluntary Local Review).
The data are made up of nine semi-structured interviews.
Aineisto koostuu yhdeksästä puolistukturoidusta haastattelusta.
Evictions have been on the rise in Europe and around the globe during recent years.
Asuntohäädöt ovat olleet kasvava ilmiö Euroopassa sekä ympäri maailmaa viime vuosina.
The second research object is to find out from where they have looked for assistance with their housing situations and how they perceive the help they have received.
Toisena tutkimuskohteena on selvittää, mistä he ovat etsineet apua, ja miten he ovat kokeneet saamansa avun.
Local authorities are involved in most cases and several participants had been in contact with the social services.
Paikalliset viranomaiset ovat jollain tavoin mukana useimmissa tapauksissa ja monilla tutkimukseen osallistujalla on kontakti alueen sosiaalipalveluihin.
Housing has become a key issue in local politics and this study sheds light on the topic in the context of the Portuguese welfare state.
Asumisesta on tullut yksi paikallisen politiikan avainkysymyksistä ja tämä tutkimus tarkastelee aihetta Portugalin hyvinvointivaltion kontekstissa.
The focus, though, is on the lived experiences of the participants.
Painopiste on kuitenkin tutkimukseen osallistujien kokemuksissa.
The findings of the study support the existing literature about the short-comings of social protection and social welfare in Portugal.
Tämän tutkielman tulokset tukevat olemassa olevaa kirjallisuutta sosiaaliturvan puutteista Portugalissa.
Additionally, many tenants suffer from different types of harassment and intimidation by the landlords.
Lisäksi asukkaat kokevat erityyppistä häirintää ja uhkailua vuokranantajien taholta.
This study aims at giving voice to the people who are experiencing housing insecurity in the Portuguese capital city, Lisbon.
Tämän tutkielman tarkoituksena on antaa ääni ihmisille, joiden asumista häätöuhka sekä muut epävarmuustekijät leimaavat Portugalin pääkaupungissa Lissabonissa.
The approach of the study is qualitative and experience-centered narrative research.
Tutkimuksen lähestymistapa on laadullinen ja pohjaa narratiiviseen tutkimusperinteeseen.
Despite the later democratic development, the legacies of Salazar´s authoritarian regime and of the colonial past are still visible in the form of considerable inequality within the society.
Salazarin autoritaarisen hallinnon perintö ja siirtomaahistoria näkyvät demokratian kehityksesta huolimatta vielä tänäkin päivänä läsnä olevana sitkeäna yhteiskunnallisena epätasa-arvona.
The literature review and the theoretical framework deal with the special features and development trajectories of the Portuguese welfare state.
Kirjallisuuskatsaus ja tutkimuksen teoreettisen viitekehys avaavat Portugalin hyvinvointivaltion erityispiirteitä ja kehityssuuntauksia.
Housing insecurity impacts various areas of people’s lives and the study reveals the downward spiral that the lives of the participants in the most insecure situations had taken.
Epävarma asumistilanne vaikuttaa useaan elämän osa-alueeseen ja tutkimus näyttää etenkin kaikkein vaikeimmassa tilanteessa olevien osallistujien kohdalla alkaneen alamäen.
The housing issue in Portugal seems to be a structural problem arising from the societal inequalities, the pursued housing policies and the traditionally large role of the family in welfare and housing provision.
Kohtuuhintaisten asuntojen puute näyttäytyy tämän tutkielman valossa rakenteelliselta ongelmalta, johon kiteytyvät yhteiskunnallinen epätasa-arvo, harjoitettu asumispolitiikka, sekä perinteinen perheen keskeinen rooli hyvinvoinnin ja asumisen turvaajana.
The first research question is to find out how the people, who are being evicted, or threatened to be evicted, see and describe their situation and how the situation has affected their lives.
Ensimmäisenä tutkimuskysymyksenä on selvittää, miten ihmiset, jotka elävät häätöuhan alla, näkevät ja kuvaavat tilannettaan sekä millaisia vaikutuksia epävarmalla asumistilanteella on heidän elämäänsä.
All participants have experienced housing insecurity.
Kaikki haastattellut henkilot ovat kokeneet häätöuhan tai muun asumiseen liittyvän epävarmuuden.
Many participants reported feelings of nervousness and depression, increasing health issues and a sense of being lost.
Pitkittyvästä asumisen epävarmuudesta kärsivät tuntevat olevansa hukassa, kokevansa ahdistusta, masennusta ja lisääntyviä terveysongelmia.
The insecure housing and economic deprivation increased the dependency on welfare provision and led to deepening poverty, with several unwanted practical, emotional and social consequences.
Epävarma asumistilanne ja taloudellinen niukkuus lisäävät riippuvuutta hyvinvointipalveluista ja johtavat syvenevään köyhyyteen.
Insecure housing, together with limited financial means, lead to a situation where the tenants are trapped in a dwelling which is insecure in terms of both legal rights and physical living conditions.
Asumisen epävarmuus on yhteydessä taloudelliseen niukkuuteen ja johtaa tilanteeseen, jossa asukkaat jäävät loukkuun asuntoihin, joissa heillä ei välttämättä ole enää laillista lupaa asua ja joiden kunto saattaa olla asumisen kannalta puutteellinen tai vaarallinen.
Different grass-root organizations, such as Habita, seem to play a crucial role in supporting the individual, in raising awareness through publicity and in uniting people in a collective struggle for structural changes in society.
Järjestöt myös pitävät ilmiötä julkisessa keskustelussa, pyrkivät lisäämään tietoisuutta ja osallistavaa kansalaistoimintaa poliittisten ja rakenteellisten muutosten aikaan saamiseksi yhteiskunnassa.
Managing day-to-day life became physically and emotionally consuming for the participants and their personal relationships suffered.
Asumisen epävarmuus ja epäkäytännöllisyys muuttavat monet arjen perustoiminnot fyysisesti ja psyykkisesti raskaiksi, ja heijastuvat siten myös osallistujien muuhun sosiaaliseen elämään.
The approach consists of a genetic algorithm, the fitness functions of which correspond to different parameters defined as important for the creative task in question from a theoretical perspective.
Lähestymistapa koostuu geneettisestä algoritmista, joka tuottaa kieltä niillä perusteilla, jotka on määritelty tärkeiksi kyseiselle luovalle tehtävälle teoreettisesta näkökulmasta.
I propose a novel master-apprentice approach for creative language generation.
Esitän uutta mestari ja oppipoika -lähestymistapaa luovan kielen tuottamiseen koneellisesti.
I defend that a theoretical definition is crucial for computational creativity and that the practical solution must closely follow the theoretical definition.
Teoreettinen määritelmä on ratkaiseva laskennallisen luovuuden kannalta ja toteutuksen on noudatettava tarkasti teoreettista määritelmää.
Finally, evaluation must be based on the underlying theory and what was actually modelled in the practical solution.
Lopuksi arvioinnin on perustuttava taustalla olevaan teoriaan sekä siihen, miten luova ohjelma on toteutettu.
The output of the genetic algorithm together with possible human authored data are used to train the apprentice, which is a sequence-to-sequence neural network model.
Geneettisen algoritmin tuotoksia käytetään yhdessä mahdollisten ihmisen tuotosten kanssa oppipojan materiaalina.
The role of the apprentice in the system is to approximate creative autonomy.
Oppipoika on neuroverkkomalli, jonka rooli järjestelmässä on autonomisen luovuuden mallintaminen.
Generating Creative Language : Theories, Practice and Evaluation
Opinnäytetyö keskittyy teoreettisiin perusteisiin, ohjelmalliseen toteutukseen ja menetelmien arviointiin.
This thesis presents approaches to computationally creative natural language generation focusing on theoretical foundations, practical solutions and evaluation.
Tämä väitöskirja esittelee lähestymistapoja laskennallisesti luovaan luonnollisen kielen tuottamiseen tietokoneella.
The aim of the study is to reconstruct the historical events through critical source work as well as to do justice to the objects of this research.
Tarkoituksena on ennallistaa, rekonstruoida, historian tapahtumat kriittisellä lähdetyöskentelyllä pyrkien samalla tekemään oikeutta tutkimuksen kohteille.
The Ingrians simply lacked the resources and skills to create the Church’s administrative structures, pastoral education and church buildings, which the Finns made possible.
Inkerinsuomalaisilla ei ollut resursseja tai taitoa luoda kirkon hallinnollisia rakenteita, työntekijäkoulutusta, toiminnallista järjestäytymistä tai kirkkorakennuksia, vaan suomalaiset mahdollistivat tämän kehityksen.
Ingrians were of course inspired by their own national and ecclesiastical awakening, and they were themselves very active in re-establishing their parishes, but the Finns created the structures for an independent Church.
Tutkimus osoittaa, kuinka Inkerin kirkon nousu tapahtui inkerinsuomalaisten oman toiminnan ansioista, heidän kansallisen ja kirkollisen heräämisen innoittamana, mutta suomalaiset loivat rakenteet itsenäiselle kirkolle.
The study is based primarily on archival material such as minutes, memos, reports, and letters.
Merkittävin osa käytetyistä lähteistä koostuu kotimaisissa ja kansainvälisissä (Venäjä, Viro ja Sveitsi) arkistoissa säilytettävistä aikalaislähteistä, kuten pöytäkirjoista, matkaraporteista ja kirjeistä.
Eventually, the Soviet reform policy of perestroika and glasnost opened a new door.
Tilanne alkoi muuttua 1980-luvun lopulla, kun Neuvostoliiton uudistuspolitiikka mahdollisti Suomessa aiempaa vapaamman keskustelun.
The Ingrian Church received clergy, material and financial support from Finland as well as theological influences.
Kirkollisten järjestöjen tuki inkeriläisseurakunnille oli ennen kaikkea hengellistä ja teologista tukea sekä talkooapua kirkkojen rakennustalkoisiin.
Finns were involved at practically every level in the rise of the Ingrian Church.
Tämä tutkimus kertoo, että suomalaiset vaikuttivat Inkerin kirkon nousuun kolmella eri tasolla.
The Ingrian-Finns’ (hereafter Ingrian) national Church, comprising approximately 30 parishes, was destroyed in the 1930s during Stalin’s purges.
Stalinin vainoissa 1930-luvulla käytännössä tuhottu inkerinsuomalaisten kansallinen luterilainen kirkko aloitti uudelleen itsenäisen toimintansa Venäjällä vuoden 1992 alussa, kun inkeriläisseurakunnat irtaantuivat Viron kirkosta.
The Finns’ Impact on the Establishment of the Church of Ingria, 1988–1993 The aim of this study is to clarify the role of Finns in re-establishing the Evangelical Lutheran Church of Ingria in Russia, 1988–1993.
kirkon keskushallinnon yhteydessä toiminut KUA pyrki koordinoimaan suomalaisten avustusintoa ja sen kautta inkeriläisseurakuntia tuettiin lähes 13 miljoonalla markalla vuosien 1988–1993 aikana.
The Ingrians’ national and ecclesiastical awakening was brought to the attention of thousands of Finns through media exposure during the autumn of 1988 and winter of 1989.
Inkerin kirkon nousu tapahtui 1980-luvun lopulla käynnistyneen inkerinsuomalaisten kansallisen ja kirkollisen heräämisen innoittamana.
In addition, many newspaper articles, television programmes and printed sources, such as (auto)biographies and histories, were used as source material.
Painamattomista lähteistä ja muista kirjallisista lähteistä saatua informaatiota tuetaan tutkijan tekemillä lukuisten aikalaistoimijoiden haastatteluilla.
The Finns were by far the most significant foreign supporters of the rise of the Ingrian Church, as it was strongly Finnish-speaking at that time.
Suomalaiset kokivat voimakasta yhteenkuuluvuuden tunnetta suomea puhuneiden inkerinsuomalaisten kanssa.