natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In this respect, his treatement of the natural dominion is emblematic.
Tällä tavoin ihmisen luonnollisille toimintakyvyille myönnetään prima facie oikeuden asema.
To secure right as a normative concept, Gerson utilized the ancient ius suum cuique-principle of justice and introduced a definition in which right was seen as derived from justice.
Tämä ajatus sisältyi implisiittisenä Gersonilaiseen oikeusajatteluun, mutta idean eksplikaation suorittaa Summenhart.
The second section elaborates Summenhart s discussion of the species dominion, which delivered an answer to the question of what kind of rights exist, and clarified thereby the implications of the concept of an individual right.
Tutkimus liittyy viimeaikoina yleistyneeseen tutkimusotteeseen, jossa pyritään valottamaan modernin yksilönoikeusajattelun syntyhistoriaa.
The central question to be studied is: How does Summenhart understand the concept of an individual right and its immediate implications?
Pyrkimyksenä on selvittää Summenhartin vastaus kysymykseen: jos henkilöllä on jokin oikeus mitä hänellä itse asiassa on?
The third section clarifies Summenhart s discussion of the property rights defined by the positive human law.
Teoriansa kolmannessa osioissa Summenhart tarkastelee juridisia esineoikeuksia.
The central feature in Summenhart s discussion was his conscious effort to systematize Gerson s language by combining classifications of dominion into a coherent whole.
Summenhart rakentaa oman teoriansa käyttäen hyväkseen ranskalaisen teologin Jean Gersonin (1363-1429) luomaa oikeuskäsitteistöä; Summenhartin työskentelyn punaisena lankana on Gersonin oikeuskielen systematisointi.
In this respect, Summenhart s theory managed to bring an end to a particular continuity of thought that was centered upon a view in which right was understood to signify power to licit action.
Tutkimus on luonteeltaan aatehistoriallista perustutkimusta, joka auttaa ymmärtämään itsestäänselvinä pitämiemme ajattelumuotojen sidonnaisuutta historialliseen kontekstiin.
The response rate for the municipalities was 73.9 % and for the parishes 69.5 %.
Molempien organisaatioiden vastausaktiivisuus oli korkea (kunnat = 73,9 % ja seurakunnat = 69,5 %).
Key words: cooperation, municipalities, parishes, sacralization, secularization, modernization, multiple modernities, differentiation, interaction, democracy, secularism, pluralism, civil society
Avainsanat: yhteistyö, kunnat, seurakunnat, sakralisaatio, sekularisaatio, modernisaatio, useat moderniteetit, eriytyminen, vuorovaikutus, demokratia, sekularismi, moniarvoisuus, kansalaisyhteiskunta
In addition, two qualitative data were utilized.
Kvantitatiivisen aineiston lisäksi yhdessä tutkimusartikkelissa hyödynnetään kahta laadullista aineistoa.
Religious cooperation in modern fields of activity underlined sacralization.
Uskonnollinen yhteistyö moderneilla työaloilla korosti sakralisaation merkitystä.
However, the official character of cooperation supported accommodation to the requirements of societal pluralism.
Yhteistyön virallisuus tuki kuitenkin yhteiskunnallisen moniarvoisuuden huomioon ottamista.
The religious effect of voluntary cooperation means that religious sacralization can also readjust to modern society.
Uskonnon vaikutus vapaaehtoisessa yhteistyössä tarkoittaa myös sakralisaation uudistumista modernissa yhteiskunnassa.
The orientation of municipalities to religion underlined the perception that religious function is necessary for cooperation.
Kuntien suuntautuminen seurakuntien uskonnolliseen tehtävään vahvisti kuvaa uskonnollisen tehtävän välttämättömyydestä yhteistyön onnistumiselle.
Religious cooperation was more active than secular cooperation within all fields.
Uskonnollinen yhteistyö oli aktiivisinta kaikilla toimialoilla.
This was also true between fields: religiously orientated child work was more active than the societally orientated social work of the church.
Myös uskonnollisesti suuntautunut lapsityö oli yhteistyöltään aktiivisempaa kuin yhteiskunnallisesti suuntautunut diakonia.
The conditions of cooperation are weakened if there is no official support of cooperation or adjustment to the individual rights of modern society.
Ilman virallista hyväksyntää ja yhteistyön sopeuttamista moderneihin yksilönoikeuksiin yhteistyön edellytykset heikkenevät.
However, the acceptance of sacralization was weaker in cities than rural areas.
Yleinen hyväksyntä uskonnolliselle yhteistyölle oli kuitenkin odotetusti kaupungeissa maaseutua heikompaa.
The spiritual welfare role of religion is seen as a potential supporter of secular institutions.
Hengellinen hyvinvointirooli nähdään muiden instituutioiden tehtäviä potentiaalisesti tukevana uskonnon roolina modernissa yhteiskunnassa.
The relationship of the function of municipalities with parishes was neither negative nor neutral.
Kuntien suhde uskonnolliseen organisaatioon ei siis ollut voimakkaan eriytymisen mukaisesti kielteinen tai neutraali.
In the articles of the study the following relationships are discussed: the positions of municipalities and parishes in relation to the state and civil society; cooperation in relation to differentiation; sacralization in relation to the differentiation thesis and cooperation in relation to pluralism.
Tutkimusartikkeleissa käsitellään kuntien ja seurakuntien asemoitumista suhteessa valtioon ja kansalaisyhteiskuntaan, yhteistyön suhdetta uskonnollisen ja sekulaarin eriytymiseen, eriytymisteesin suhdetta sakralisaatioon ja yhteistyön suhdetta yhteiskunnalliseen moniarvoisuuteen.
Cooperation from the viewpoints of both organizations is examined using the functional approach.
Tutkimuksessa hyödynnetään funktionaalista lähestymistapaa yhteistyön tarkasteluun molempien organisaatioiden tehtävien näkökulmista.
The questionnaires were sent to all municipal managers of youth work and afternoon activities and to all managers of child, youth and social work in the parishes.
Kaikkiin Manner-Suomen seurakuntiin ja kuntiin kohdistuneiden kyselyiden vastaajaryhminä olivat kunnissa koululaisten aamu- ja iltapäivätoiminnan ja nuorisotoimen vastaavat sekä seurakunnissa nuoriso-, lapsi- ja diakoniatyön vastaavat.
Lack of an interactional view was identified as a central weakness of the secularization paradigm.
Sekularisaatioparadigman heikkoudeksi tunnistettiin vuorovaikutteisen näkökulman puuttuminen.
The results of the study highlighted the significance of the cooperation, which was contrary to the secularization theory connected to religious sacralization.
Tutkimuksen tulokset korostivat sekularisaatioteorian vastaisesti uskonnollisen sakralisaation merkitystä yhteistyössä.
In more passive fields, that is, youth work and the societal social work of the church, parishes were orientated towards supporting the municipal function.
Yhteistyöltään heikoilla työaloilla eli nuorisotyössä ja sosiaalisessa diakoniassa seurakunnat suuntautuivat sen sijaan tukemaan kuntien tehtävää.
The most essential theoretical background for the study is the differentiation thesis of the secularization theory.
Keskeisimpänä teoreettisena taustana on sekularisaatioteorian eriytymisteesi.
In order to solve the problem, an empirical study of sacralization in the modern context is required.
Ongelman ratkaiseminen edellyttää modernin uskonnollisen sakralisaation empiiristä hahmottamista.
In addition to the interactional approach, that is, the secularization and sacralization theory created as a synthesis of the study, interaction between the religious and the secular is discussed from the standpoint of multiple modernities.
Tutkimuksen pohdinnassa käsitellään teoreettisen synteesin eli uudeksi teoreettiseksi kokonaisuudeksi muodostetun sekularisaatio- ja sakralisaatioteorian rinnalla uskonnollisen ja maallisen vuorovaikutusta usean moderniteetin näkökulmasta.
In addition, along with a descriptive examination of cooperation, the normative sides of the phenomenon are discussed.
Ilmiön kuvailevan tarkastelun ohella yhteistyötä käsitellään suhteessa demokraattisen yhteiskunnan normatiivisiin lähtökohtiin.
Religion is set theoretically amongst other ideologies and agents, which can create communal bonds in modern society.
Uskonto asemoidaan samalla muiden yhteisöllisyyttä muodostavien aatteiden ja toimijoiden rinnalle.
Furthermore, the market theory and other theories are applied in order to place the studied phenomenon in the wider context of the theories of the sociology of religion.
Ilmiön uskontososiologiseen teoriakenttään kiinnittämisessä käytetään lisäksi markkinateorian ja muiden teorioiden näkökulmia.
The aim of the study is to scrutinize what kind of limitations of differentiation can be caused by the interaction between the secular and the religious.
Tutkimuksen tehtävänä on tarkastella, millainen rajaava merkitys uskonnollisen ja sekulaarin vuorovaikutuksella on kyseisten institutionaalisten kenttien eriytymiselle.
In this research, the cooperation between Finnish municipalities and Evangelical Lutheran parishes is studied from the standpoint of institutional interaction.
Tässä tutkimuksessa tarkastellaan kuntien ja seurakuntien yhteistyötä institutionaalisen vuorovaikutuksen näkökulmasta.
According to the results, sacralization can be effective also at the institutional level.
Tutkimuksen tulokset osoittavat modernin sakralisaation olemassaolon institutionaalisella tasolla.
For this purpose, the survey was carried out to determine the effects of the religious on the secular and the impact of the secular on the religious.
Toteutetut mittarit rakennettiin siten avoimeksi sekä uskonnollisesta sekulaariin että sekulaarista uskonnolliseen tapahtuvalle vaikutukselle.
The acceptance of the appearance of religion in cooperation and parishes support for municipal function was high in municipalities.
Kuntien suhtautuminen uskonnon läsnäoloon yhteistyössä ja kuntien tehtävää tukevaan seurakuntien toimintaan oli myönteinen.
Positive relationships between the welfare function of municipalities and the religious function of parishes emphasized the incompleteness of differentiation and the importance of sacralization.
Eriytymisen keskeneräisyyttä ja sakralisaation merkitystä yhteistyössä korostivat kuntien hyvinvointitehtävän ja seurakuntien uskonnollisen tehtävän pääasiallisesti myönteiset suhteet.
These changes in the secularization theory bring about new interactivity on the institutional level.
Tutkimuksessa esitetäänkin sekularisaatioteoriaan muutoksia, jotka tuovat uskonnollisen ja maallisen vuorovaikutteisuuden myös institutionaaliselle tasolle.
The counter forces of differentiation are despecialization and sacralization.
Eriytymisteesin ytimeksi katsottiin autonomia, samalla kun erikoistumisen vastainen kehitys ja sakralisaatio rajaavat eriytymistä.
Thus, in the most active fields, that is, child work and the traditional social work of the church, the orientation of parishes in cooperation supported the functions of both organizations.
Seurakuntien yhteistyösuuntautuminen tukikin aktiivisimmilla yhteistyöaloilla eli lapsityössä ja perinteisessä diakoniassa molempien organisaatioiden tehtäviä.
At the same time, the results of the study stressed the importance of institutional autonomy.
Tutkimuksen tulokset korostivat samalla institutionaalisen autonomian keskeisyyttä yhteistyölle, minkä vuoksi julkinen sektori itse on keskeisessä asemassa yhteistyön onnistumisessa.
The results called into question the one-directional assumptions in the secularization paradigm and the modernization theory in the background.
Tutkimus kyseenalaisti sekularisaatioteorian ja sen taustalla vaikuttavan modernisaatioteorian yksisuuntaisia painotuksia, joissa perinteistä edustava uskonto nähdään modernin myötä väistyvänä.
Sacralization in modern society and its relationship with the differentiation thesis of the secularization theory are in the theoretical foci.
Teoreettisen kiintopisteen muodostaa moderni sakralisaatio sekä sen suhde uskonnollisen ja maallisen institutionaaliseen eriytymiseen.
The survey was conducted among all municipalities and parishes in continental Finland.
Tutkimuksen aineistona on valtakunnallinen kysely kahdelle kuntien ja kolmelle seurakuntien työalalle.
Lehtonen seemed content with this.
Lehtonen näytti tyytyvän tähän.
"Towards 'a real reunion'?"
Mika KT Pajusen väitös "Towards 'a real reunion'?"
I have studied the relations of the churches from three perspectives: ecumenical; church politics; and political.
Suhteita on tutkittu kolmesta näkökulmasta: ekumeenisesta, poliittisesta ja kirkkopoliittisesta.
Lehtonen was motivated by both evangelical catholic theology and his desire to promote the western contacts of both church and nation.
Häntä motivoi sekä evankelis-katolinen teologia että pyrkimys tukea oman maan ja kirkon läntisiä yhteyksiä.
The Church of England wished to help the Finnish Church, but remained cautious, feeling that this might cause more harm than good vis-à-vis the Soviet Union.
Englannin kirkko halusi tukea suomalaista sisarkirkkoaan, mutta varoi, ettei tuottaisi tuellaan enemmän haittaa kuin hyötyä suhteessa Neuvostoliittoon.
Lehtonen continued to advocate better relations, but without his former vigour because of his declining health.
Lehtonen jatkoi läheisempien suhteiden edistämistä, mutta hänen intonsa hiipui yhdessä heikkenevän terveydentilan kanssa.
Both churches had small numbers of enthusiastic people in favour of closer relations.
Molemmissa kirkoissa vaikutti pieni, innokkaiden, lähempiä suhteita toivoneiden kirkollisten vaikuttajien ydinjoukko.
The period begins with the aftermath of the visit of the Rev. H.M. Waddams to Finland in December 1944, and ends with the death of Archbishop Lehtonen at Easter 1951.
Waddamsin joulukuussa 1944 Suomeen tekemän vierailun jälkimainingeista ja päättyy arkkipiispa Lehtosen kuolemaan pääsiäisenä 1951.
The Finnish Church sought to use good relations with the Church of England as a means of gaining support and understanding for church and nation against the perceived Soviet threat, especially during the Finnish "years of danger" from 1944 to 1948.
Suomen evankelis-luterilainen kirkko käytti hyviä suhteita Englannin kirkkoon saadakseen tukea ja ymmärrystä omalle kirkolleen ja yhteiskunnalleen kokemaansa Neuvostoliiton uhkaa vastaan erityisesti vaaran vuosina 1944–1948.
Official Church of England visitors to Finland were met by the highest political leadership alongside church leaders.
Englantilaiset vieraat kohtasivat Suomessa sekä kirkon että yhteiskunnan ylimmän johdon.
Meanwhile, ecumenical reconstruction, which had provided the churches with a channel for closer relations, drew to an end.
Samaan aikaan lähempää kirkollista kanssakäymistä tukenut ekumeeninen jälleenrakennus tuli tiensä päähän.
Bell and its general secretary Waddams concentrated on the Lutheran churches of Denmark, Norway and Iceland, who unlike Sweden and Finland had as yet no official agreement with the Church of England.
Tämä haastoi Englannin kirkon ekumeenisen linjan, joka Suomen kirkon sijasta pyrki jatkamaan neuvotteluja Tanskan, Norjan ja Islannin luterilaisten kirkkojen kanssa, joilla ei vielä ollut virallista ekumeenista sopimusta Englannin kirkon kanssa.
Popular understanding of Anglicanism was affected despite the endeavours of Lehtonen and those close to him by a conservative pietistic interpretation, which saw Anglicanism as both too catholic and too reformed.
Suomen kirkon yleinen mielipide asettui etupäässä pietistiselle kannalle, jolle anglikaanisuus näyttäytyi teologisesti sekä liian katolisena että liian reformoituna.
The Lambeth Conference encouraged the approval of the 1930s negotiations' recommendations by the Anglican churches that had not yet considered them.
Kirkolliset suhteet tasaantuivat vuoden 1948 Lambeth-konferenssin jälkeen, joka rohkaisi anglikaanisia kirkkoja hyväksymään 1930-luvun neuvottelujen lähempiin kirkollisiin suhteisiin tähtäävät suositukset.
These highlight the development of relations from Waddams' pro-Soviet agenda at the beginning of the period to the diametrically opposed attitude of Church of England visitors after the beginning of the Cold War.
Kirkollisten suhteiden kehitystä rytmittivät lukuisat vierailut, jotka osoittivat Englannin kirkon asenteen muuttumisen sodan aikaisesta neuvostomyönteisyydestä kylmän sodan aikaiseen täysin vastakkaiseen kantaan.
In Finland, Lehtonen advocated a high church liturgical revival, a project especially undertaken by his chaplain, the Rev. Toivo Harjunpää and the young high church clergy the Archbishop supported.
Suomessa arkkipiispa Lehtonen tuki korkeakirkollista liturgista liikettä, jolla oli läheinen yhteys anglikaanisuuteen, mutta joka sai vastaansa vanhoilliset pietistit.
When he died in 1951, there was no obvious candidate among the Finnish bishops to take on his pro-Anglican mantle.
Osoituksena Lehtosen linjan kapeudesta Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piispoista ei löytynyt hänen kuoltuaan ketään, joka olisi jatkanut hänen aktiivista anglikaanimyönteistä linjaansa.
Lehtonen's insistence that the 1930s negotiations be continued posed a challenge to the Church of England.
Lehtonen pyrki jatkamaan 1930-luvun kirkkojen välisiä, ehtoollisvieraanvaraisuuden saavuttaneita neuvotteluita kohti täyttä kirkollista yhteyttä.
In England, they were often motivated by a need to support Finland during troubled times, as evidenced by the establishment of a circle to pray for Finland in the spring of 1948.
Englantilaisia Suomen-ystäviä motivoi tarve auttaa Suomea hankalassa poliittisessa tilanteessa.
The rhythm for the development of relations was set by the various visits between the churches.
Sodan jälkeinen ekumeeninen jälleenrakentaminen lähensi kirkkoja toisiinsa.
The Finnish case advocated by Lehtonen was left to mature, a phrase that indicated a perceived need to wait for the apostolic succession to percolate through the church.
Sillä se tarkoitti suhteiden koetinkivenä olleen historiallisen piispuuden leviämistä läpi Suomen kirkon ennen kuin katsoi olevansa valmis jatkamaan kohti täyttä kirkollista yhteyttä.
The method of study is historical and analytical.
Tutkimusmetodi on historiallinen ja analyyttinen.
Eric Juvelius published a small prayer book in 1781 with the prayer Gud, som hafver barnen kär / Jumala joka Lapsia rakasta.
Eric Juvelius julkaisi 1781 pienen rukouskirjan, jossa oli rukous Gud, som hafver barnen kär / Jumala.
The study shows that the renewal of church life at the beginning of the 1900s also resulted in an increase of the number of spiritual songs for children.
Tutkimuksesta ilmenee, että kirkollisen elämän vilkastuminen 1900-luvun alussa vaikutti myös lasten hengellisten laulujen määrän lisääntymiseen.
Hymns were sung often, especially in connection with church year celebrations.
Virsiä laulettiin myös paljon, erityisesti kirkkovuoden juhlapyhiin liittyviä.
In the first chapter, it is explained that children s literature in Finland differentiated from other literature at the end of the 1700s.
Ensimmäisessä pääluvussa selviää, että Suomessa lastenkirjallisuus eriytyi muusta kirjallisuudesta 1700-luvun lopulla.
The Lutheran Evangelical Association of Finland recognized children already in its early song collections.
Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys huomioi lapset jo varhain laulukokoelmissaan.
Heikki Klemetti, Ilmari Krohn, Armas Maasalo and Aarni Voipio influenced the opinion that the spiritual songs still were not suitable to be sung in church.
Heikki Klemetti, Ilmari Krohn, Armas Maasalo ja Aarni Voipio vaikuttivat mielipiteillään siihen, etteivät hengelliset laulut vielä sopineet kirkossa laulettaviksi.
Research materials used were all the books I could find (approximately 200), whose headings were for pupils and young children in the home and school circles.
Tutkimusaineistona ovat kaikki ne tätä tutkimusta varten löytämäni kirjat (n.200), joiden otsikkona oli koululaisille, lapsille ja muille pienokaisille kodin ja koulun piirissä.
Hannikainen, Sofie Lithenius, Mikael Nyberg, Anton Rikström and Aksel Törnudd, as well as Hilja Haahti, Immi Hellén and Alli Nissinen, who were all teachers gifted in writing poetry.
Uranuurtajina olivat mm. P. J. Hannikainen, Sofie Lithenius, Mikael Nyberg, Anton Rikström ja Aksel Törnudd sekä runoilevat opettajat Hilja Haahti, Immi Hellèn ja Alli Nissinen.
No special type of melody emerged for the children s hymns.
Lastenvirrelle ei syntynyt omaa melodiatyyppiä.
Children s songs in Christian education are discussed in the third chapter.
Lasten laulua kirkollisessa kasvatustoiminnassa selvitetään kolmannessa pääluvussa.
This study attempts to clarify when and by who were spiritual songs and hymns for children written in Finland.
Tutkimus pyrkii selvittämään, milloin ja keiden toimesta alettiin Suomessa kirjoittaa lapsille omia hengellisiä lauluja ja virsiä.
It was still notable that hymns for children and pupils were collected at all.
Merkittävää oli kuitenkin, että lapsille ja koululaisille koottiin omat virtensä.
The illustrative teaching methods in the folk school influenced the Sunday school activities and especially the Sunday school hymns.
Kansakoulun havainnolliset opetusmetodit vaikuttivat pyhäkoulun toimintaan ja erityisesti pyhäkoululauluihin.
From that, after many Finnish translations, the first verse of the hymn Ystävä sä lapsien took shape.
Siitä muotoutui monen suomennoksen jälkeen virren Ystävä sä lapsien ensimmäinen säkeistö.
Hymns for children and pupils were brought into the same line as the entire Hymnal.
Lasten ja koululaisten virsien tuli olla samassa linjassa koko virsikirjan kanssa.
Collections of Finnish language children s hymns and spiritual songs from 1824─1938 and their influence on the Hymnal 1938.
Ystävä sä lapsien : Lasten virret ja hengelliset laulut suomenkielisissä kokoelmissa 1824-1938 ja niiden vaikutus vuoden 1938 virsikirjaan
The second chapter considers singing instruction in the folk school from the beginning of the 1860s.
Toinen pääluku käsittelee laulunopetusta kansakoulussa 1860-luvulta lähtien.
The Hymnal has been the common song book of Lutheran parishes since the 1500s.
Virsikirja on ollut luterilaisen seurakunnan yhteinen laulukirja 1500-luvulta lähtien.
The Hymnal was the only song book of the church in Finland until the end of the 1800s.
Suomessa virsikirja olikin kirkon ainoa laulukirja aina 1800-luvun lopulle saakka.
The fundamentals of Christian faith are taught through the hymns, both in church and in family devotions.
Virsien avulla kansa oppi kristillisen uskon perusasiat niin kirkossa kuin kotihartauksissa.
The final chapter deals with the School and Childhood section of the 1938 Hymnal.
Viimeinen pääluku käsittelee vuoden 1938 virsikirjan osastoja Koulu ja Lapsuus.
Several new spiritual songs appeared in the folk school songbooks.
Kansakoulujen laulukirjoissa ilmestyi runsaasti uusia hengellisiä lauluja.
This is also seen in the diverse choice of songs in the supplementary materials from 1923.
Se näkyikin vuoden 1923 Lisävihkoehdotuksen monipuolisessa lauluvalikoimassa.
The Hymnal committee did not think that the already well known folk school and Sunday school songs received enough attention in the Hymnal.
Virsikirjakomitea katsoi, etteivät jo pitkään kansa- ja pyhäkoulussa yleistyneet laulut olleet kuitenkaan tarpeeksi arvokkaita virsikirjaan.
Hymns introduced as exclusively for children and pupils which appear in the Hymnal from 1886 and the supplement to the 1923 Hymnal are explored in the fourth and fifth chapters.
Neljännessä ja viidennessä pääluvussa tutkin yksinomaan lapsille ja koululaisille suunnattujen virsien esiintymistä vuoden 1886 virsikirjassa ja vuoden 1923 virsikirjan Lisävihkoehdotuksessa.
In the beginning, the congregations sang the hymns from memory led by the choir or the church musician.
Seurakunnat lauloivat aluksi virtensä ulkoa kuoron tai kanttorin johtamina.
The same hymn tunes, which were mainly old ones, were used as common settings for numerous hymn texts.
Sävelmät olivat enimmäkseen vanhoja, myös muissa virsiteksteissä käytettyjä.
Textbooks, including songbooks, were produced for the pupils.
Kansakoulua varten oli luotava omat oppikirjansa, myös laulukirjat.