natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The results (Phase III) showed that different leadership styles could be applied in ethical dilemmas when head nurses make decisions.
Tulokset (Vaihe III) osoittivat että osastonhoitajat saattoivat käyttää erilaisia johtamistyylejä eettisesti ongelmallisissa tilanteissa päätöksiä tehdessään.
Findings (Phase III) highlighted the strongest relationships between the application of the particular ‘coaching’, ‘charismatic’ and ‘affiliate’ leadership styles, and the underlying reasons: the incidence of ethical dilemmas; the head nurse’s age and personal attributes, educational level, participation in teamwork, satisfaction with decision-making, opportunities to develop organisational competence, and the recognition of the head nurse’s authority.
Tuloksissa (Vaihe III) korostui vahvin yhteys erityisen johtamistyylin ja syiden välillä, mitkä ovat yhteydessä: valmentava, karismaattinen ja yhdistävä johtamistyyli ja kaikki tutkitut syyt ovat yhteydessä (eettisesti ongelmallisten tilanteiden esiintymistiheys, osastonhoitajan ikä, koulutustaso, osallistuminen tiimityöskentelyyn, tyytyväisyys päätöksenteon jälkeen, mahdollisuus kompetenssien kehittämiseen organisaatiossa, yksilölliset ominaisuudet ja osastonhoitajan auktoriteetin tunnistaminen) lukuun ottamatta etiikan arvostaminen organisaatiossa.
For what reasons do head nurses apply leadership styles when they make decisions in ethical dilemmas?
Millaisia syitä osastonhoitajilla on erilaisten johtamistyylien käyttämiseen kun he tekevät päätöksiä eettisesti ongelmallisissa tilanteissa?
The purpose of the overall study was to identify the issues and explore experiences of head nurses regarding the application of leadership styles in ethical dilemmas when they make decisions.
Tämän tutkimuksen päätarkoituksena oli tunnistaa osastonhoitajille eettisesti ongelmallisia tilanteita ja kuvata osastonhoitajien kokemuksia, jotka koskevat heidän päätöksenteossa soveltamiaan johtamistyylejä eettisissä ongelmatilanteissa.
Application of leadership styles in ethical dilemmas is associated with such background factors as a head nurse’s age, education level, work experience in the head nurse position on a ward, and wards’ specialisms.
Erilaisten johtamistyylien käyttäminen eettisesti ongelmallisissa tilanteissa oli yhteydessä vastaajien taustamuuttujiin, kuten osastonhoitajan ikään, koulutustasoon, työkokemuksen pituuteen osastonhoitajana ja osaston toimialaan.
What are the leadership styles applied by head nurses in ethical dilemmas?
Millaisia johtamistyylejä osastonhoitajat käyttävät eettisesti ongelmallisissa tilanteissa?
Decision-making in ethical dilemmas requires head nurses to manage the situation, and there is no one ‘good’ leadership style, which could be the ‘rule’ and the ‘best example’ in every case.
Ei ole olemassa vain yhtä hyvää johtamistyyliä, jota voitaisiin pitää sääntönä tai parhaana esimerkkinä joka tilanteessa.
What are consequences of the leadership styles applied by head nurses in ethical dilemmas?
Millaisia seurauksia on osastonhoitajan käyttämästä johtamistavasta eettisesti ongelmallisessa tilanteessa?
The practical research focus is set on the grassroot-level embodied mobilities.
Tutkimuksen empiirisessä keskiössä on ruohonjuuritason liikkuminen.
The analysis further reveals different mediacies (#01) and processes of pacing (#02) of such rhythmicities, the role of urban morphologies in the formation of these rhythmicities (#03), and the time-sensitive rhythmic modes of appropriating the street through mobile uses (#04).
Analyysi tuo lisäksi esiin erilaisia rytmien välillisyyksiä (#01) ja rytmityksen prosesseja (#02), kaupunkiympäristön morfologian vaikutuksia näiden rytmien muodostumiseen (#03), sekä katutilan haltuunoton ajallisesti määrityviä rytmisiä muotoja (#04).
In other words, they reveal multiplicities of the beat of the city and its streets, both the planned and designed as well as the ones produced by their inhabitants on the move.
Toisin sanoen, ne tuovat esiin kaupungin ja katuympäristöjen tahdin moninaisuuden sekä ennalta suunniteltuna että liikkeellä olevien ihmisten tuottamana.
Streets, and other mobility-centred spaces of the city, are the main stages of public urban life – they are essential to how we (routinely) use and interact with the built environment, connect to our neighbourhoods, and encounter other city dwellers – and thus play a key part in the making of liveable, sustainable and just cities.
Kadut ja muut liikkumisen tilat kaupungissa ovat urbaanin arkielämän tärkeimpiä tapahtumapaikkoja – ne ovat keskeisessä roolissa siinä, miten (rutiininomaisesti) käytämme ja olemme vuorovaikutuksessa rakennetun ympäristön kanssa, miten juurrumme asuinympäristöihimme, ja miten kohtaamme muita ihmisiä kaupunkitilassa – ja näin ollen ovat olennaisessa roolissa elävien, kestävien ja tasa-arvoisten kaupunkien muodostumisessa.
They highlight the continuous, rhythmic and arrhythmic, pulses of human activity in the city, the intensities of the urban fabric.
Ne korostavat ihmistoiminnan jatkuvaa, niin rytmistä kuin kitkaista sykettä, kaupunkikudoksen intensiteettiä.
Together, they are able to draw a nuanced picture of some of the key urban structures, mapping both formal (planned and designed, set from the ‘above’) as well as informal (accidental and routine-like, set from the ‘below’) mobility structures of the city.
Yhdessä ne piirtävät vivahteikkaan kuvan kaupunkirakenteista kartoittaen sekä formaaleja (suunnitellut, ’ylhäältä’ asetetut) että informaaleja (sattumanvaraiset tai rutiininomaiset, ’alhaalta’ asetetut) liikkumisen rakenteita.
The work proposes that the emerging rhythmanalytical research framework is an applicable and advantageous mode for approaching and mapping the urban phenomena that are inherently caught in a continuous flux and flow.
Työ esittää, että nouseva rytmianalyyttinen tutkimusote on soveltuva ja hyödyllinen tapa lähestyä ja kartoittaa dynaamisia ja alati muuttuvia kaupunki- ilmiöitä.
The analysis of the data – presented in four research articles (#01–04)– reveals, on one hand, how people (inter)subjectively make sense of and modify the rhythmicities of the street (and the city in general) inside their own mobile daily routines, and, on the other, how people – through their (mobile) uses of the space – produce temporal, or momentarily perceivable, architecture of the street by adapting to, or contesting, pre-set rhythmicities.
Tutkimusaineiston analyysi – mikä on tarkemmin esitelty sisällytetyissä tutkimusartikkeleissa (#01–04) – tuo esiin, yhtäältä, miten ihmiset (inter)subjektiivisesti hahmottavat, kokevat ja toiminnallaan muokkaavat kadun (ja laajemmin kaupungin) rytmisyyksiä omien liikkumisrutiiniensa konteksteissa, ja toisaalta, miten tilallisen toiminnan ja liikkeen kautta tilassa liikkujat tuottavat ajallista, tai hetkellistä, kadun arkkitehtuuria sopeutumalla tai haastamalla muualta asetettuja rytmisyyksiä.
The theoretical framework on temporalities draws from various conceptual lineages, notably a Lefebvrian rhythmanalytical framework, and defines the studied mobility rhythms of the street as the inseparable relations between spaces, times and mobile embodied practices.
Työn teoreettinen kehys ammentaa useista eri kaupunkien ajallisuutta käsitteellistävistä perinteistä, erityisesti Lefebvreläisestä rytmianalyysistä, ja määrittelee tarkasteltavat liikkumisen rytmit tilan, ajan ja kehollisen liikkumisen erottamattomiksi keskinäissuhteiksi.
In the case of the day-to-day street space, rhythmanalysis can be used to reveal micro-level (next to macro-level) temporalities that depict the street as a site of multiple heterogeneous and simultaneous temporalities and timings.
Arjen katutilan suhteen rytmianalyysi paljastaa erilaisia mikrotason ajallisuuksia (yhdessä makrotason kanssa), joiden valossa katuympäristö näyttäytyy monien heterogeenisten ja samanaikaisten ajallisuuksien tilana.
Examining the street as a mobile assemblage, the study probes and conceptualizes some of the key rhythms that emerge from such daily mobility patterns of the street, aiming to draw a detailed picture of the recurring urban (micro)temporalities from a mobilities perspective that partially constitute the ‘lived’ aspects of the day-to-day built environments.
Tarkastellen katua mobiilina kokoutumana (mobile assemblage), tutkimus selvittää ja käsitteellistää eräitä keskeisimpiä liikkumisen ja katutilan rytmejä, ja pyrkii tuottamaan yksityiskohtaisen kuvan kaupunkiympäristön toistuvista (mikro-)ajallisuuksista liikkumisen näkökulmasta, mitkä osaltaan määrittävät kaupunkiympäristöä jokapäiväisenä ’elettynä’ tilana.
This dissertation, in short, examines the temporalities and rhythmicities of day-to- day urban mobility practices on the city street.
Tämä väitöskirja, lyhyesti ilmaistuna, tarkastelee arjen katutilan ja kaupunkiliikkumisen ajallisuuksia ja rytmisyyksiä.
Likewise, rhythmanalysis, helps us to understand the complexity of urban mobilities and day-to-day routes beyond their strictly functional means, revealing the multiplicities of temporal relations in such recurring body-environment relations.
Rytmianalyysi auttaa myös ymmärtämään kaupunkiliikkumisen moniulotteisuutta sekä arjen reittien merkityksiä funktionaalisten tekijöiden ohella, tuoden esiin ajallisten keho-ympäristö suhteiden moninaisuuden kirjoa.
Here mobility practices are understood in a broad sense (following a new mobilities paradigm) as activities that, whilst physically moving people from place A to place B, also produce meanings, experiences, sense of belonging, socio-material interactions, imageries, and (mobile) cultures in the process.
Liikkuminen, tai mobiliteetti, ymmärretään tässä laajasti (seuraten uutta mobiliteetin paradigmaa) toimintoina, jotka muodostavat merkityksiä, kokemuksia, kuulumisen tunteita, sosiaalis-materiaalisia vuorovaikutuksia, mielikuvia ja (liikkumisen) kulttuureita samalla, kun ne siirtävät ihmisiä paikasta A paikkaan B. Tutkimuksessa on tarkasteltu arjessa toistuvia kävely- ja ajoreittejä sekä liikkumisen tapahtumaa tavanomaisissa katuympäristöissä kahdessa suuressa suomalaisessa kaupungissa eri liikkumisen tutkimuksen menetelmiä (mobile methods) (mukaan menemiseen perustuvia syvähaastatteluita, valokuvia, reittivideoita ja reittikarttoja; videoituja paikkahavainnointeja) sekä jälkifenomenologista tutkimusotetta hyödyntäen.
World Heritage Cities between Permanence and Change: International Construction of `Outstanding Universal Value´ and Local Perceptions at Old Rauma from the 1970s to the 2000s
UNESCO:n maailmanperintökaupungit, pysyvyys ja muutos: kansainvälinen arvottamisdiskurssi ja paikalliset tulkinnat Vanhan Rauman tapauksessa, n. 1970-2010
They have been described as groups of monuments and buildings, as harmonic and visually pleasing scenes, and as stagnant objects – as end results of a process rather than as ongoing processes.
Keskeinen johtopäätös on, että maailmanperintökaupunkeja kuvataan pitkälti vakiintuneiden konventioiden mukaisesti ja vakiintuneisiin arvoihin nojaten, usein monumenttien ryhminä, harmonisina näkyminä ja pysähtyneinä, materiaalisina objekteina, tietyn prosessin lopputuloksina pikemmin kuin jatkuvina prosesseina.
In other words, when exploring the local case study, that of Old Rauma, this research examines how the universalizing concept of outstanding universal value operates in shaping the meanings of a particular heritage site.
Paikallisen esimerkkitapauksen, suomalaisen Vanhan Rauman, kautta tutkimus pohtii myös, kuinka ja missä laajuudessa maailmanperinnön kaltainen ylätason abstrakti käsite on tullut osaksi kulttuuriperintöön liittyviä paikallisia määrittelyjä ja käytäntöjä.
All of these entities considered that the project conflicted with Old Rauma’s World Heritage status.
Huolimatta näkökannoista, joiden mukaan hanke oli maailmanperintöarvon vastainen, se toteutettiin.
This research illustrates the key role played by the 1972 UNESCO World Heritage Convention as part of the popular and globalized heritage concern.
Tutkimus tuo ilmi maailmanperintöajattelun merkittävän roolin osana 1960-luvulta lähtien voimistunutta kulttuuriperinnön globalisaatiota.
When viewed side-by-side with the international valuation discourse, the Old Rauma case makes explicit the nature of heritage as a process which builds local identities, which is bound to a particular place and to a particular history, and which involves actions and debates.
Kansainvälisen arvottamisdiskurssin rinnalla tarkasteltuna Vanhan Rauman tapaus tekee näkyväksi kulttuuriperinnön prosessiluonteisuuden ja kiistanalaisuuden kaupunkipolitiikassa.
In several ways, my research further confirms the existence, operation, and power of an internationally working "authorized heritage discourse", as defined by Australian archaeologist Laurajane Smith (2006).
Maailmanperintösopimus kirjoitettiin länsimaisen "kulttuuriperinnön auktorisoidun diskurssin" (Laurajane Smith, 2006) viitekehyksessä, ja sen toteutus on, tarkasteltujen kaupunkiesimerkkien valossa, pitkälti ollut samaisen diskurssin ohjaamaa.
This research explores the time-bound and multi-layered construction of outstanding universal value, the key concept for the implementation of the World Heritage idea within the context of cities.
Tutkimus osoittaa, kuinka maailmanperintökaupunkien moninaisten menneisyyksien ja arvottamisen pohja on vuosien saatossa merkittävällä tavalla laajentunut.
In 2004 the city of Rauma publicized plans for a large shopping centre development on the northern side of Old Rauma, in an area which had been defined as part of the World Heritage ‘buffer zone’.
Raumalla suunnitelmat rakentaa vähittäiskaupan suuryksikkö Vanhan Rauman maailmanperinnön suojavyöhykkeelle nousivat debatin kohteeksi vuosina 2004–2006.
My research discusses the historical construction of the World Heritage idea, the valuation discourses involving World Heritage cities and the politics of representation.
Väitöstutkimuksen kohteena on maailmanperintökaupunkeja koskeva kansainvälinen arvottamiskeskustelu 1970-luvulta nykypäivään.
It has contributed to the world-wide unification of heritage valuation and management practices.
Maailmanperinnön myötä kulttuuriperinnön arvottamisen ja hoidon käytännöt ovat yhdenmukaistuneet eri puolilla maailmaa, eivät vähiten tutkimuksessa analysoitujen kansainvälisten asiantuntijoiden laatimien kohdearviointien ansiosta.
In Rauma, World Heritage and the concept of outstanding universal value were used as rhetorical tools in the construction of heritage narratives of local origin; however, these notions and their use were significantly influenced by the prior narratives and meanings associated with Old Rauma.
Kulttuuriperinnön globaalissa maailmassa paikallinen määrittelyvalta Vanhaan Raumaan nähden ei näytä oleellisesti kaventuneen.
There has been difficulty in articulating the intangible heritage aspects in relation to the tangible elements in a situation where UNESCO needs to remain committed to material heritage.
Lähes 200 kaupunkia eri puolilta maailmaa on hyväksytty UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Avidin is a highly stable protein that tightly binds to the small molecule biotin.
Avidiini on kestävä proteiini, joka sitoo hyvin tiukasti pientä biotiini-vitamiinia.
It can be found in a variety of organisms including vertebrates, fungi and bacteria.
Avidiinia löytyy lukuisista eri lajeista sekä selkärankaisten, sienten että bakteerien joukosta.
In directed mutation one specifically selected building block of the protein is changed into another, whereas in random mutagenesis the changes are made randomly.
Kohdennetussa mutageneesissä joku tunnettu proteiinin rakennuspalikka vaihdetaan toiseksi, kun taas satunnaisessa mutageneesissä muutokset tehdään sattumanvaraisesti.
We were able to alter the function and structural properties of avidin using DNA family shuffling in combination with phage display and by applying directed mutagenesis.
Tässä työssä onnistuttiin muokkaamaan avidiinin toimintaa ja rakenteellisia ominaisuuksia käyttämällä DNA:n sekoittamista geeniperheen sisällä yhdistettynä faagiesittely-menetelmään.
One example for random mutagenesis is DNA family shuffling, where the DNA of different organisms encoding for the same protein is cut into small pieces and reassembled into DNA that contains parts originated from different organisms.
DNA family shuffling) on menetelmä, jossa eri organismeista peräisin olevia samaa proteiinia koodaavia geenejä sekoitetaan keskenään pilkkomalla ne ensin pieniksi paloiksi, ja kasaamalla näin syntyneet palaset yhteen.
Mutations have either a positive or negative effect on the survival and propagation of organisms and are submitted to natural selection.
Mutaatio voi olla proteiinin toiminnan kannalta hyödyllinen tai haitallinen, ja hyödylliset ominaisuudet rikastuvat luonnonvalinnan avulla.
In phage display, the mutated protein is displayed on the surface of a bacterial virus called phage.
Tässä menetelmässä eri proteiinimuodot esitellään bakteeriviruksen eli faagin pinnalla.
This creates a high amount of different variants from which the variant with the desired target function can be selected by using a method called phage display, which is a laboratory version of natural selection.
Näin saadaan aikaan suuri joukko erilaisia geenejä, joiden joukosta halutunlaisia ominaisuuksia sisältävää proteiinia koodaava geeni voidaan valita esimerkiksi ns. faagiesittely-menetelmän avulla (engl.
In addition we characterized avidin from zebrafish.
Tutkimuksessa määritettiin myös seeprakalasta peräisin olevan uuden avidiinin ominaisuudet.
Mutations change the properties of proteins, which are machines that carry out the functions necessary for life.
Proteiinit ovat molekyylikoneita, jotka ovat välttämättömiä elämälle.
Evolution can be mimicked in the laboratory by directed or random mutagenesis of the DNA that encodes for a protein.
Laboratoriossa evoluutiota voidaan matkia satunnaisen tai kohdennetun muokkaamisen (mutageneesin) avulla.
Its function and structural properties makes it a good candidate to develop life sciences applications where immobilization of molecules is required.
Avidiini sopii toimintansa ja rakenteensa ansiosta erinomaisesti biotieteiden sovelluksiin.
The phage contains the DNA encoding for the protein expressed (displayed) on the phage surface, and thus the function of the protein is connected with the DNA encoding it. We used directed mutagenesis and DNA family shuffling to alter the function of the protein avidin.
Tässä tutkimuksessa käytettiin kohdennettua mutageneesiä ja DNA:n sekoittamista geeniperheen sisällä avidiiniproteiinin toiminnan muokkaamisessa.
Evolution is caused by mutations in the DNA of organisms.
Perimän muutokset, mutaatiot, muokkaavat perimän koodaamien proteiinien ominaisuuksia.
Lapland means same as nature.
Lappi on yhtä kuin luonto.
Thus, if nature is seen as a foundation of national well being and future, the Lapland is "a promise of the glorious future".
Niinpä jos luonto nähdään kansallisen hyvinvoinnin ja tulevaisuuden perustaksi, kuten 1940- ja 1950-luvuilla nähtiin, on Lappi "lupaus mahtavasta tulevaisuudesta.
On the other hand if nature is seen endangered and as counterbalance to industrial culture, this becomes crystallized in Lapland.
Tai kuten nykyisin, jos luonto nähdään uhanalaiseksi ja teollisen kulttuurin vastapainoksi, kiteytyy tämä kaikki Lapissa.
In practice this means that in the research attention is centered towards different definitions, conceptions and practices concerning Lapland's nature and on their historical and cultural construction and change.
Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että tutkimuksessa huomio kiinnittyy erilaisiin Lappia, luontoa ja luonnonkäyttöä koskeviin määrittelyihin, käsityksiin ja käytäntöihin sekä niiden historialliseen ja kulttuuriseen rakentumiseen ja muuttumiseen.
The focus of the research is the idea that discussions which conceptualize Lapland's nature are cultural politics, i.e. politics of nature in which the statements concerning nature are influencing the practices by which the relation between society and nature is arranged in different time periods.
Väitöskirjan keskeisenä ajatuksena on, että Lapin luontokeskustelut ovat kulttuurista politiikkaa, luontopolitiikkaa, missä luontoa koskevilla lausumilla vaikutetaan niihin tapoihin, miten yhteiskunnan ja luonnon suhde kulloinkin järjestetään.
The research highlights how Lapland's nature is particular kind of reference to reality of the Finnish nature to which expectations, wishes, and fears are projected during different times.
Sotienjälkeisenä aikana Lappi on siis ollut eräänlainen suomalaisen luonnon viitetodellisuus, johon on projisoitu eri aikoina erilaisia luontoon liitettyjä odotuksia, toiveita ja pelkoja.
The time-scale of the research extends from 1946 to 2000.
Lapin luontopolitiikka: analyysi vuosien 1946-2000 julkisesta keskustelusta
I argue that the idea of nature and Lapland as a social phenomenon are fused together in Lapland.
Luonnon idea ja Lappi sosiaalisena ilmiönä ovat sulautuneet toisiinsa.
Politics of nature is approached in the research through five different discussions.
Lapin luontopolitiikkaa lähestytään analysoimalla viittä erilaista rinnakkaista luontokeskustelua sekä niissä ilmeneviä yhteneväisyyksiä ja törmäyspisteitä.
Politics of nature of Finnish Lapland: the study of the public discourse 1946-2000 The subject of the research is the post-war use of nature of Lapland.
Lapin luontopolitiikka on ympäristösosiologinen tutkimus sotienjälkeisen ajan Suomen Lapin luonnonkäytöstä.
In addition, various public discussions and previous research concerning the topic have been utilized as material.
Tutkimuksen pääasiallisena aineistona ovat sanomalehtien pääkirjoitukset sekä muu julkinen lehdistömateriaali.
It symbolized nature as such a degree that what nature is imagined at anytime to be serves as the basis of the discourses on Lapland.
Tämä on tarkoittanut Lapille sitä, että eri aikojen luonnon ideaalit ovat määrittäneet Lapin olemassaolon edellytyksiä.
Fusing together the idea of Nature and Lapland explains much of the repeated politicization of the use of Lapland's nature and the severeness of the conflicts concerning the use of nature there.
Lapin luontopolitiikkaa lisää tietoa luonnonkäytön poliittisuudesta yleensä sekä erityisesti sotienjälkeisen ajan Lapin luonnonkäytön kysymyksistä.
The aim of the analysis has been to examine discourses constituting the field of Lapland's politics of nature and to localize statements of these discourses.
Tutkimuksessa osoitetaan diskurssianalyysin keinon, kuinka sotienjälkeisen ajan Lapin luonnonkäytön politiikka on aika- ja paikkasidonnainen, moninaisten luontokäsitysten muodostumisen konfliktinen prosessi.
The main research material used in the study consists of the editorials of the newspapers Helsingin Sanomat, Aamulehti, Lapin Kansa, Pohjolan Sanomat, and Suomen Luonto -magazine.
Tutkimuksessa tarkastellaan Lapin talous/luonto -puhetta, Lappi luontona -debattia, erityisen ja yleisen luonnon vuoropuhelua sekä elinkeino- ja luontopuhetta metsäkeskustelussa ja "poropuheessa".
The research belongs to the field of cultural environmental sociology.
Tutkimus tuo esille, kuinka Lappia koskevat käsitykset ovat keskeinen osa Lapin luonnonkäytön politiikkaa.
The theoretical and methodological basis of the research is constructionism and the method used is discourse analysis.
Luontokäsitykset ovat vaikuttaneet Lappia koskevaan politiikkaan ja sen muotoutumiseen ja näin ohjanneet tapoja, miten Lapin luontoa on voitu käyttää ja käsitteellistää.
Social workers construct as problems in their own work: hurry in working with clients, too few workers, that clients are only aimed to be employed, only basic work can be taken care of, encounter with clients is lacking or missing, social work with adult clients is only done through child protection, staff turnover and high threshold of coming to the social office.
Aikuisten parissa tehtävä sosiaalityö näyttäytyy työntekijöiden puheessa ongelmallisena: asiakastyössä on kiire, työntekijöitä on liian vähän, asiakkaita pyritään vain työllistämään eikä heitä ehditä kohtaamaan, työntekijät vaihtuvat ja sosiaalitoimiston kynnys on korkea.