natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The results show that there were differences in summer leaf size between genotypes.
Tulokset osoittivat, että kesälehtien koossa oli eroja eri genotyyppien välillä.
However, adaptive traits such as producing a new set of leaves for winter can turn out to be a disadvantage if environmental conditions change rapidly.
Sopeutumisen mukanaan tuomat erityispiirteet kuten erillisten talvilehtien tuottaminen voivat kuitenkin muuttua haitalliseksi, mikäli olosuhteet muuttuvat nopeasti.
This allows it to continue photosynthesis in mild conditions during winter, thus improving its energy balance, and to start growing earlier than other species in the spring, which is beneficial in interspecific competition.
Tämä parantaa sen energiatasapainoa sekä sallii sen aloittaa kasvun muita lajeja aiemmin keväällä, mikä on eduksi lajien välisessä kilpailussa.
Adaptation aids plants to survive and to succeed in the prevailing conditions.
Sopeutuminen vallitseviin olosuhteisiin auttaa kasveja selviytymään ja menestymään.
Moreover, summer leaf chlorophyll content decreased in both treatments, but the summer leaves senesced earlier in the warm room.
Kesälehtien klorofyllipitoisuus laski molemmissa lämpötilakäsittelyissä, ja kesälehdet lakastuivat aiemmin lämpimässä huoneessa.
Leaf chlorophyll and secondary compound content was measured with a Dualex-meter, which provided values for chlorophyll, flavonol and anthocyanin content.
Lehtien klorofylliä ja sekundääriyhdisteitä mitattiin Dualex-mittarilla, jolla saatiin arvot klorofylli-, flavonoli- ja antosyaanipitoisuudesta.
Plants survive from winter on species level with the help of genetic adaptations and as individuals also with the help of acclimation.
Lajitasolla kasvit selviytyvät talvesta geneettisesti erilaisten sopeutumien avulla sekä yksilötasolla vuosikierrossaan myös akklimaation avulla.
The genotypes had been collected from different latitudes, and they also expressed altitudinal differences.
Alkuperät oli kerätty eri leveysasteilta, ja myös niiden kasvupaikat sijaitsivat eri korkeuksilla.
A possible continuation for this work would be to study the effect of light conditions or milder winters on winter leaf development in Fragaria vesca genotypes and on the physiology of the species.
Jatkona työlle olisi mahdollista tutkia valo-olosuhteiden tai lämpenevien talviolosuhteiden vaikutusta Fragaria vesca -genotyyppien talvilehtien kehitykseen ja lajin fysiologiaan.
The anthocyanin content of summer leaves was higher than in the winter leaves, and the summer leaf anthocyanin content was higher in the colder temperature treatment, where the stress related to the photosynthetic apparatus and low temperatures was combined.
Antosyaaneja kehittyi kesälehdissä enemmän kuin talvilehdissä, ja kesälehdillä niiden pitoisuus oli korkeampi viileämmässä lämpötilakäsittelyssä, jossa yhdistyivät fotosynteesikoneistoon liittyvä stressi ja kylmyys.
Winter leaves had differences between genotypes, but also within genotypes at different temperature treatments.
Talvilehdillä eroja oli tämän lisäksi myös saman genotyypin sisällä eri lämpötilakäsittelyissä.
Leaf chlorophyll and secondary compound content give information about leaf development and stress reactions in plants.
Lehtien klorofylli- ja sekundääriyhdisteiden pitoisuudet antavat tietoa lehtien kehityksestä ja stressireaktioista.
Research increases knowledge of the ecophysiological and winter ecology-related processes in Fragaria vesca and in the commercially valuable Rosacea-family as well as provides information about the possible responses of these organisms to climate change.
Tutkimuksen avulla saadaan tietoa ahomansikan ja taloudellisesti arvokkaiden Rosaceae-suvun lajien ekofysiologisista prosesseista, erityisesti talviekologian kannalta, sekä näiden kasvien mahdollisista vasteista ilmastonmuutokseen.
Stolons from each plant individual were counted on a weekly basis and observations about stolon production in relation to the timing of summer leaf senescence and winter leaf development were made at the same time.
Koekasvien rönsyt laskettiin viikoittain ja samalla seurattiin rönsyjen tuotantoa suhteessa kesälehtien lakastumiseen ja talvilehtien kehitykseen.
Leaf development was studied by measuring summer and winter leaf middle leaflet width and length, and petiole length.
Kokeen aikana lehtien kehitystä tutkittiin mittaamalla kesä- ja talvilehdistä keskilehdykän leveys ja pituus sekä lehtiruodin pituus.
Fragaria vesca is a species that has wide distribution in the northern hemisphere, and its genotypes are found from very different locations and conditions.
Laji on myös levinnyt laajalle alueelle pohjoisella pallonpuoliskolla, jossa sen eri genotyyppejä tavataan hyvin erilaisista olosuhteista.
Anthocyanins were also produced by winter leaves in the cooler temperature treatment.
Antosyaaneja kehittyi myös talvilehdillä viileässä lämpötilassa.
The aim of this thesis was to study the effect of temperature on summer and winter leaf development, stolon formation and summer and winter leaf chlorophyll, flavonol and anthocyanin content in different Fragaria vesca genotypes.
Työn tavoitteena oli tutkia lämpötilan vaikutusta eri ahomansikkagenotyyppien kesä- ja talvilehtien kehitykseen, rönsyjen muodostukseen sekä kesä- ja talvilehtien klorofylli-, flavonoli- ja antosyaanipitoisuuteen.
The underlying assumption was that cold temperature would induce winter leaf development and summer leaf senescence.
Taustaoletuksena oli, että kylmä lämpötila olisi talvilehtien kehitykseen ja kesälehtien lakastumiseen vaikuttava tekijä.
Based on the results, Fragaria vesca genotypes had differences related to their origin, but temperature also had an effect on winter leaf development, stolon production and the production of secondary compounds.
Johtopäätöksenä voitiin todeta, että eri genotyyppien välillä on niiden alkuperästä johtuvia eroja, mutta lisäksi lämpötila vaikuttaa talvilehtien kehitykseen, rönsyjen muodostumiseen ja sekundääriyhdisteiden tuotantoon.
Woodland strawberry (Fragaria vesca) has been observed to grow separate winter leaves.
Ahomansikan (Fragaria vesca) on havaittu kasvattavan talven ajaksi erilliset talvilehdet, joiden avulla kasvi pystyy jatkamaan yhteyttämistä leudoissa olosuhteissa talven aikana.
Plants are known to produce anthocyanins in order to protect the photosynthetic apparatus during chlorophyll recovery in leaf senescence.
Antosyaaneja tuotetaan suojelemaan fotosynteesikoneistoa klorofyllin talteenoton ja lehtien kuoleman yhteydessä, ja niitä kehittyy myös vasteena aleneviin lämpötiloihin.
Stolon count was lower and stolon production ceased slightly earlier in the cold treatment.
Rönsyjä kehittyi viileässä lämpötilassa vähemmän ja niiden tuotanto lakkasi hieman aiemmin kuin lämpimässä.
Summer leaf flavonol and anthocyanin values were generally higher in the cooler temperature treatment.
Kesälehtien flavonoli- ja antosyaanipitoisuudet olivat keskimäärin korkeampia viileämmässä lämpötilakäsittelyssä.
Nevertheless, lower temperature did not explain all the responses observed in the genotypes of the study, and thus it is likely that acclimation and winter leaf development in Fragaria vesca are affected by some other factor in addition to temperature, e.g. light regime.
Niinpä on todennäköistä, että ahomansikoiden talveentumiseen ja talvilehtien kehittymiseen vaikuttaa lämpötilan ohella jokin muu tekijä, esim. valo-olosuhteet.
In the cooler temperature treatment, the winter leaves were smaller than in the warmer treatment.
Kehittyvien talvilehtien kokoon lämpötilalla oli selkeä vaikutus siten, että alhaisemmassa lämpötilassa lehdistä kehittyi pienempiä genotyypin alkuperästä riippumatta.
The Finnish Act on Water Resource Management is based on the European Union Water Framework Directive, or WFD.
Vesienhoitolaki perustuu Euroopan Unionin vesipolitiikan puitedirektiiviin (VPD).
Suitable biological metrics have been studied in Finland, and so far, the Percent Model Affinity (PMA) and Observed-to-Expected-taxa index (O/E-taxa index) have proven to be promising.
Makrofyyteille soveltuvia luokittelumuuttujia on tutkittu Suomessa, ja toistaiseksi lupaaviksi on osoittautunut prosenttinen mallinkaltaisuus (PMA) ja havaittujen taksonien suhde odotettuihin taksoneihin (Observed-to-Expected-taxa eli O/E-indeksi).
This must be taken into consideration in the development of the river macrophyte method and in choosing the sampling sites of studied rivers.
Tämä tulee ottaa huomioon menetelmän kehityksessä ja mahdollisesti seurattavien jokien näytteenottopaikkojen valinnassa.
In Finland, the used of macrophytes have been long established along with other organism groups in ecological assessment of lakes, but macrophytes have not yet been used extensively in ecological assessment of rivers.
Suomessa makrofyyttejä on käytetty jo pitkään muiden eliöryhmien ohella järvien tilan seurannassa, mutta jokien kohdalla menetelmän kehitys ekologisen tilan seurannasta makrofyyttien avulla on vielä kesken.
Low EQR results, indicating low ecological state, may be a result from the impaired ecological state of Mätäjoki due to human impact.
Matalaa ekologista tilaa kuvaavat tulokset voivat johtua Mätäjoen ekologisen tilan heikentymisestä ihmistoiminnan seurauksena.
The variety and abundance of freshwater macrophytes was studied according to the rough method developed at the Finnish Environment Institute (SYKE) in 2008.
Makrofyyttien lajikoostumus ja runsaus kartoitettiin Suomen ympäristökeskuksessa (SYKE:ssä) vuonna 2008 luodun alustavan menetelmän mukaisesti.
Both metrics have been observed to explain human impact in the catchment and changes in water quality.
Molempien luokittelumuuttujien on havaittu reagoivan valuma-alueen ihmistoimintaa kuvaaviin muuttujiin ja veden laatuun.
The biological metrics are converted to a scale of 0-1 into a so-called Ecological Quality Ratio (EQR) in order to be able to compare their results.
Jotta luokittelumuuttujien tuloksia voidaan vertailla, yhteismitallistetaan ne asteikolle 0-1 niin kutsutuksi ekologiseksi laatuarvoksi (ELS).
According to The Finnish Act on Water Resource Management, the ecological status of Finnish streams and lakes have to be monitored and assessed based on the severity of human impact on biota.
Suomen vesienhoitolaki edellyttää pintavesien seurantaa sekä niiden luokittelua ihmistoiminnan voimakkuuden perusteella.
The results show that biological metric values show a large variation between river parts.
Tulokset osoittavat, että jokien seurantaan käytetyn alustavan menetelmän arvot vaihtelevat suuresti eri jokiosuuksien välillä.
The results of the biological metrics were surprisingly low, indicating a possibly bad ecological condition.
Vesikasvien avulla laskettujen luokittelumuuttujien ja laatuarvojen vaihtelu oli suurta ja ne olivat yllättävän matalia, ilmentäen mahdollisesti jokiosuuksien huonoa ekologista tilaa.
The reference sites included were as pristine as possible.
Vertailuaineistoon sisällytetyt joet ovat mahdollisimman luonnontilaisia.
A total of 18 rivers and pools were included, forming 9 river-pool pairs.
Koskia ja suvantoja sisällytettiin työhön näin yhteensä 18.
Currently, there is a great need for a uniform method for river assessment using macrophytes.
Yhtenäiselle jokien ekologisen luokittelun menetelmälle vesikasvien avulla on suuri tarve.
The small size of the reference condition data and issues in the national Finnish river classification system may also be responsible for some of the results.
Ne voivat myös johtua pienestä vertailuaineistosta sekä Suomen kansallisen jokityypittelyn ongelmista.
The mean of EQR results using combined data, bryophyte data and vascular plant data were found to be very similar.
Yhdistetyn aineiston, putkilokasviaineiston ja sammalaineiston pohjalta lasketut ELS-tulosten keskiarvot eivät eronneet suuresti toisistaan.
The surprising results may indicate shortcomings in the rough river macrophyte method.
Yllättävät tulokset voivat kieliä Suomen alustavan vesikasvien avulla tehtävän jokien tilan luokittelumenetelmän puutteista.
The field method consisted of gathering macrophyte data from two 50-metre-long adjacent river parts: a riffle and a pool.
Menetelmään sisällytetään mahdollisimman suuren lajimäärän kartoittamiseksi yleensä kaksi mahdollisimman lähekkäistä, noin 100 metrin pituista jokiosuutta jokea kohden: yksi suvantojakso ja yksi koskijakso.
A possible link to the results of the River Habitat Survey (RHS) and riverbank vegetation was also studied.
Lisäksi tarkasteltiin yhteisöjen ja alustavien luokittelumuuttujien yhteyttä ihmistoimintaa kuvaavan menetelmän River Habitat Surveyn (RHS) tuloksiin sekä rantakasvillisuuden ilmentämiin ympäristöarvoihin.
In Finland, the ecological state of freshwaters is classified by using biological metrics based on the abundance and variety of different organism groups.
Suomessa pintavesien tilaa seurataan eri eliörymien avulla eliöstön lajikoostumuksesta ja runsaudesta riippuvilla luokittelumuuttujilla.
The ecological assessment of freshwaters is based on comparing the impacted ecosystems with those freshwater ecosystems of a nearly intact state.
Pintavesien luokittelu perustuu jokiyhteisöjen vertaamiseen mahdollisimman luonnontilaisiin vertailuoloihin.
Macrophytes thus indicated a possibly inferior ecological state than diatoms and benthic invertebrates.
Piilevien ja pohjaeläinten ELS-tulokset ilmensivät siis mahdollisesti korkeampaa ekologista tilaa kuin vesikasvien ELS-tulokset.
Macrophytes (aquatic bryophytes, macroalgae, and vascular plants) are used as an element in freshwater assessment.
Pintavesien ekologista tilaa arvioidaan muun muassa makrofyyttien, eli vesisammalien, makrolevien ja vedessä kasvavien putkilokasvien, avulla.
The EQR results using macrophyte data were considerably lower than the EQR results of the diatom and benthic invertebrate data.
Vesikasvien avulla lasketut ekologiset laatuarvot olivat huomattavasti piilevien ja pohjaeläinten pohjalta aiemmissa kartoituksissa laskettuja laatuarvotuloksia matalampia.
The riverbank vegetation was studied on the banks of the pools.
Rantakasvillisuus kartoitettiin suvantojen molemmilta jokitörmiltä.
Moreover, the ecological assessment of urban rivers based on biota has in some studies produced unreliable results on other organism groups.
Lisäksi kaupunkijokien eliöstön pohjalta lasketut muuttuja-arvot eivät aina kuvaa luotettavasti ekologista tilaa.
A rough method has been developed, but further study and improvement needs to be made before reliable ecological assessments using river macrophytes can be done.
Alustava seurantamenetelmä on olemassa, mutta menetelmän kehittäminen on tarpeen sen laajemman käytön mahdollistamiseksi.
The biological metrics used in this thesis are based on using reference sites (sites in natural condition) to assess the ecological condition of the studied sites.
Tässä työssä käytetyt luokittelumuuttujat perustuvat VPD:n ohjeistuksen mukaiseen vertailuololähestymistapaan.
The species richness of Mätäjoki was found to be considerably lower than that of the reference sites.
Mätäjoen vesikasvillisuus oli vertailujokien vesikasvillisuutta lajiköyhempää.
In this thesis, we observed significant variation in both the biological metrics results and EQR results.
Luokittelumuuttujien arvot ovat siis suoraan yhteydessä niin Mätäjoen kuin vertailujokienkin eliöyhteisöihin.
These metrics are hence used in this thesis.
Makrofyytit kartoitettiin alustavan menetelmän mukaan.
The development of different subpopulations and special features of neurons in the central nervous system are still partly unknown.
Hermosolujen erilaisten osapopulaatioiden kehitys sekä hermosolujen erityisominaisuudet keskushermostossa ovat vielä osittain epäselviä.
Previous studies have shown that a ventrolateral neuroepithelial domain in the anterior hindbrain, rV2, produces excitatory (glutamatergic) and inhibitory (GABAergic) neurons, which are related to monoaminergic nuclei in the brainstem (Lahti et al., 2016).
Aiemmat työt ovat osoittaneet, että pieni alue aivojen takaosassa (rV2) tuottaa sekä eksitatorisia (glutamatergisiä) että inhibitorisia (GABAergisiä) hermosoluja, jotka liittyvät aivorungon monoaminergisiin tumakkeisiin (Lahti et al., 2016).
Validation of single-cell RNA sequencing results was performed using in situ hybridisation and immunohistochemistry methods with mice embryos at the age of E12.5 and E15.5.
Aiemman tutkimuksen sekvensointitulosten validointi suoritettiin tutkimuksessa käyttäen immunohistokemiallisia ja in situ hybridisaatio -menetelmiä E12.5 ja E15.5 ikäisillä hiiren sikiöillä.
The diversity of different neuronal types lays the foundation for different functions in the brain.
Erilaisten hermosolujen kirjo luo perustan aivojen toiminnalle.
This project was based on single-cell RNA sequencing results conducted in E13.5 mice.
Tutkimusprojekti pohjautuu aikaisempiin tuloksiin yksittäisten solujen mRNA-sekvensoinnissa E13.5 ikäisillä hiirillä.
In this master’s thesis project, the development of a subpopulation of neurons expressing Gsc2 transcription factor in the interpeduncular nucleus was studied.
Tässä maisterintutkielman tutkimusprojektissa tutkittiin Gsc2-transkriptiofaktoria ilmentävää hermosolujen osapopulaatiota aivorungon interpedunkulaarisessa tumakkessa.
Further investigations, in different developmental time points and with additional markers, are needed to verify these results.
Jatkotutkimusta ajatellen aikapisteitä ja GABA- sekä glutamatergisiä merkkigeenejä tulisi lisätä tutkimuksessa saatujen tulosten tukemiseksi.
Co-expression pattern of Gsc2 with Sall3 neither in the rV2 domain nor in the interpeduncular nucleus was seen in our results.
Sall3 ja Gsc2 -transkriptiofaktoreiden yhteistä ilmentymistä rV2-alueella tai interpedunkulaarisessa tumakkeessa ei voida tässä tutkimuksessa saatujen tulosten perusteella todentaa.
Predicted by single-cell RNA sequencing results, Gsc2 expressing cells are GABAergic interneurons and originate from the rV2 domain of the rhombomere 1 region in the hindbrain.
Aiemman tutkimuksen sekvensointitulosten perusteella Gsc2:a ilmentävät hermosolut ovat GABAergisiä interneuroneita ja ovat lähtöisin rV2-osasta rombomeeri 1 alueelta taka-aivoista.
Furthermore, results from the role of Notch signalling could help in discovering the mechanisms related to the determination of neurotransmitter identity in rV2 neurons.
Lisäksi Notch-signaloinnista saadut tulokset voivat auttaa erilaisten mekanismien löytämisessä hermosolujen välittäjäaineidentiteettiin liittyen.
Based on our results, Gsc2 could be used as a lineage marker for GABAergic interneurons originating from the rhombomere 1 region and as a marker for a subpopulation of the interpeduncular nucleus.
Tutkimuksessa saadut tulokset osoittavat myös, että Gsc2 voisi toimia rombomeeri 1 alueelta syntyvien GABAergisten interneuronien sekä interpedunkulaarisen tumakkeen takaosan hermosolujen merkkigeeninä.
This study verified previously shown origin of Gsc2 expressing cells to the rhombomere 1 region and in addition, showed that Gsc2 expressing cells are GABAergic.
Tutkimusprojektin tulokset tukevat aiemman tutkimuksen tuloksia Gsc2:a ilmentävien solujen alkuperästä rombomeeri 1 alueelta ja lisäksi osoittivat näiden kyseisten hermosolujen olevan tyypiltään GABAergisiä soluja.
This indicates that Notch has a role in GABAergic neurotransmitter identity during the development of brainstem neurons in mice.
Tutkimuksen tuloksiin viitaten voidaan todeta, että Notch-proteiini vaikuttaa GABA-välittäjäaineen valitsemiseen hiirten aivorungon hermosolujen kehityksen aikana.
Finding answers to these developmental issues could help in the process of characterisation of cell types and mapping of neuronal networks between the brainstem nuclei in the brain.
Näiden kehitysbiologisten asioiden ymmärtäminen voisi edistää aivorungon tumakkeiden solutyyppien rakenteen ja toiminnan kartoitusta.
Furthermore, the role of Notch signalling in the binary cell fate decision between GABAergic and the glutamatergic fate of rV2 neurons was investigated.
Ennalta mainittujen lisäksi tutkimuksessa tutkittiin myös Notch-signaloinnin roolia solun välittäjäaineidentiteetin valitsemisessa GABAergisen ja glutamatergisen solutyypin välillä rV2-alueen hermosolujen kantasoluissa.
In the rV2 domain, the depletion of Notch signalling decreased the expression of differentiating GABAergic neurons.
Lisäksi tutkimuksessa saatujen tulosten mukaan Notch-signaalin estäminen rV2-alueella vähensi GABAergisten hermosolujen erilaistumista samalla alueella.
Co-expression pattern with another transcription factor Sall3 with Gsc2 during development was also addressed in the study.
Tässä projektissa tutkittiin myös Sall3transkriptiofaktorin ja Gsc2-transkriptiofaktorin yhtenäistä alueellista ilmentymistä hiirisikiöiden aivorungon kehityksen aikana.
Whereas most mammals fit these predictions well, bears(Ursidae) are a known exception.Here I employ dental topographic analysis to examine the developmental basis of ursine molar dentitions defying the IC model.I quantified two aspects of tooth shape:molar complexity using orientation patch count (OPC), and tooth size as the area of occlusal surface.
Valtaosassa tutkittuja nisäkäslajeja poskihampaat seuraavat mallin ennusteita —karhut (Ursidae) ovat kuitenkin tunnettu poikkeus tähän.Tässä tutkielmassa sovellan topografisia menetelmiä valottaakseni karhujen poskihampaistojen poikkeavuuden kehitysbiologisia syitä.
To this end, also an estimate of feature density was calculated.As in previous studies, the molar size proportions of bears were highly incongruent with the IC model.
Näin ollen, mittausten tuloksia voitiin soveltaa jo päättyneiden kehitysbiologisten tapahtumien välilliseen tarkasteluun.Aiempaa tutkimustietoa vastaten karhujen poskihampaiden keskinäiset kokosuhteet erosivat selvästi inhibitorikaskadimallin ennusteista.
Morphoviewer was successfully applied to infer diet from tooth complexity in a limited sample of carnivorans; and was thus used for all further OPC analyses.
Tämän analyysin tulokset vastasivat aiempaa kirjallisuutta —täten Morphovieweriä sovellettiin myös tutkielman muissa OPC-analyyseissä.
Altogether, these observations suggest an early arrest in the growth of the third molar as the principal cause for bears falling outside the predictions of the IC model –consequently supporting the idea of the inhibitory cascade as a plesiomorphy of Mammalia.As an auxiliary part of this project, I assessed the functionality of Morphoviewer, a new piece of software for measuring complexity.
Näin ollen,tulokset tukevat käsitystä inhibiittorikaskadista nisäkkäitä yhdistävänä plesiomorfiana.Tutkielman toissijainen tavoite oli testata uutta Morphoviewer-sovellusta.
Mammalian dentitions exhibit extraordinary diversity in morphology and function.
Eri nisäskäsryhmien hampaistojen välillä on huomattavia morfologisia ja toiminnallisia eroja.
The IC model predicts a range of dental phenotypes based on a dynamic of cumulative inhibition and activation in the sequential development of molars.
Malli kuvaa näiden suhteiden syntyvän inhibiittorien ja aktivaattorien tasapainon kasautuvista vaikutuksista peräkkäisten hampaiden kehitykseen.
As the complexity and size of a tooth mainly emerge based on two different developmental processes –patterning and growth, respectively –these measurements were used to decompose the two phases of tooth development producing the final phenotype.
Nämä ominaisuudet heijastavat eri kehitysbiologisia prosesseja: kruunun monimutkaisuus määrittyy ensin kaavoittumisen seurauksena, kun taas lopullisen kokonsa hampaat saavuttavat vasta paljon myöhemmin, mineralisaation myötä.
These individuals were selected for the sequencing.
Nämä yksilöt valittiin sekvensointiin.
We ordered bfa1 mutant’s seeds.
Tilasimme bfa1 -mutantin siemeniä.
Candidate genes were in the chromosome 3.
Kandidaattigeenit sijaitsivat kromosomissa 3.
For these a backcrossing was made with the rcd1.
Näille tehtiin takaisinristeytys rcd1:n kanssa.
The most promising one was called AT3G29185 or BIOGENESIS FACTOR REQUIRED FOR ATP SYNTHASE1 (BFA1).
Lupaavin niistä oli nimeltään AT3G29185 eli BIOGENESIS FACTOR REQUIRED FOR ATP SYNTHASE1 (BFA1).
The photosynthetic apparatus can be damaged by the excess light.
Fotosynteesi voi vaurioitua liian voimakkaasta valosta.