natgillin/translations-raw huggingface dataset:
We also identified a new disease caused by mutations in Twinkle: a severe, early-onset neurological disease with signs of liver involvement.
Tutkimuksessa löydettiin myös uusi, Twinkle-geenin geenivirheestä johtuva taudinkuva: vaikea-asteinen, varhaisella iällä alkava aivosairaus, jossa on lisäksi viitteitä maksasairaudesta.
MIRAS is a severe, progressive neurodegenerative disorder manifesting with diverse symptoms.
MIRAS on taudinkuvaltaan vaihteleva, mutta vaikea etenevä neurologinen sairaus.
We found decreased levels of genetic material in the mitochondria (powerhouses of the cells), when examining the brain of the IOSCA patients.
Löysimme potilaiden aivoista muutoksia mitokondrioiden eli solun voimalaitosten perimän määrässä.
The results of this study show that defective energy metabolism is a frequent cause of neurodegeneration in adults and in children, and forms a basis for future studies on the disease mechanisms and means of intervention.
Nämä tulokset antavat arvokasta lisätietoa ataksiasairauksien taustalla olevista muutoksista, joiden ymmärtäminen on välttämätön edellytys hoitomahdollisuuksien tutkimiselle tulevaisuudessa.
According to case records, a psychiatric disorder had previously been diagnosed in 11% of the children.
Hoitokertomusten perusteella mielenterveyshäiriö oli aiemmin diagnosoitu 11 %:lla lapsista.
The risk of psychopathology was most significantly increased by moderate intellectual disability and low socio-economic status, and decreased by adaptive behaviour, language development, and socialisation as well as living with both biological parents.
Mielenterveyshäiriöiden riskiä lisäsivät selvimmin keskivaikea älyllinen kehitysvammaisuus ja perheen heikko sosioekonominen asema sekä vähensivät hyvät adaptiiviset taidot, kielellinen kehitys, sosiaalistuminen ja asuminen molempien biologisten vanhempien kanssa.
The subjects comprised 155 children with intellectual disability, and data were obtained from case records and five questionnaires completed by the parents or other carers of the child.
Pääjärven kuntayhtymän alueella asuvia kehitysvammaisia lapsia koskeva aineisto perustui 155 lapsen hoitokertomustietoihin sekä vanhempien täyttämiin kyselylomakkeisiin.
According to checklists, the frequency of probable psychiatric disorder was 34% by the DBC-P, and 43% by the CBCL.
Vanhempien täyttäminen arviointiasteikkojen perusteella mielenterveyshäiriöiden esiintyvyys oli 34 % DBC:n mukaan ja 43 % CBCL:n mukaan.
The DBC-P is suitable for children with any degree of intellectual disability, and the CBCL is suitable at least for children with mild intellectual disability.
DBC-P soveltuu kaikkien kehitysvammaisten lasten ja CBCL ainakin lievästi kehitysvammaisten lasten arviointiin.
The results support previous findings that compared with children without intellectual disability, the risk of psychiatric disturbances is 2-3-fold in children with intellectual disability.
Tulokset tukevat aikaisempia havaintoja, joiden mukaan kehitysvammaisilla lapsilla on mielenterveyshäiriöitä ainakin 2-3-kertaisesti ei-kehitysvammaisiin lapsiin verrattuna.
The most common diagnoses were pervasive developmental disorders and hyperkinetic disorders.
Tavallisimpia häiriöitä hoitokertomusten perusteella olivat autistiset häiriöt ja tarkkaavuushäiriöt.
Structured checklists have been used to supplement the psychiatric assessment of children without intellectual disability, but for children with intellectual disability, only a few checklists are available.
Strukturoituja arviointimenetelmiä käytetään osana ei-kehitysvammaisten lasten mielenterveyshäiriöiden arviointia mutta kehitysvammaisille lapsille on käytettävissä vain muutamia käyttäytymisen arviointiasteikkoja.
The aim of the study was to investigate psychiatric disturbances among children with intellectual disability: the prevalence, types and risk factors of psychiatric disturbances as well as the applicability of the Finnish translations of the Developmental Behaviour Checklist (DBC-P) and the Child Behavior Checklist (CBCL) in the assessment of psychopathology.
Tässä väitöskirjatutkimuksessa selvitettiin kehitysvammaisten lasten mielenterveyshäiriöiden esiintyvyyttä ja riskitekijöitä sekä kahden strukturoidun arviointiasteikon (Developmental Behaviour Checklist, DBC-P ja Child Behavior Checklist, CBCL) soveltuvuutta kehitysvammaisten lasten mielenterveyshäiriöiden arviointiin.
The results of the study suggest that both the DBC-P and the CBCL can be used to discriminate between children with intellectual disability with and without emotional or psychiatric disturbance.
Tutkimuksen perusteella DBC-P ja CBCL soveltuvat kehitysvammaisten lasten mielenterveyden ja käyttäytymisen häiriöiden arviointiin.
Children with intellectual disability are at increased risk for emotional and behavioural problems, but many of these disturbances fail to be diagnosed.
Kehitysvammaisten lasten mielenterveyshäiriöihin kiinnitettävä enemmän huomiota Mielenterveyshäiriöt ovat tavallisia kehitysvammaisilla lapsilla mutta niiden diagnosointi on vaativaa ja osa häiriöistä jää tunnistamatta.
Upon careful re-examination of case records, the total proportion of children with a psychiatric disorder increased to 33%.
Kun hoitokertomukset tutkittiin huolellisesti kiinnittäen huomiota myös aiemmin diagnosoimattomien häiriöiden oireisiin, mielenterveyshäiriöiden esiintyvyys lisääntyi 33 %:iin.
Because the problems of children with intellectual disability differ somewhat from those of children without intellectual disability, checklists designed specifically for children with intellectual disability are needed.
Koska kehitysvammaisten lasten ongelmat ovat jossain määrin erilaisia kuin ei-kehitysvammaisten, on tärkeää kehittää erityisesti kehitysvammaisille lapsille tarkoitettuja arviointilomakkeita, joissa on ongelmien lisäksi otettu huomioon myös lapsen vahvuudet.
In both groups, an elevated serum LDL cholesterol level accelerates the development of atherosclerotic vascular disease and increases the rates of cardiovascular morbidity and mortality.
Molemmissa potilasryhmissä plasman korkea LDL-kolesterolipitoisuus kiihdyttää sepelvaltimotaudin kehittymistä ja lisää sydän- ja verisuonitauteihin sairastuvuutta ja kuolleisuutta.
Pharmacokinetics, efficacy, and safety of pravastatin in children : Studies in children with heterozygous familial hypercholesterolemia and in pediatric cardiac transplant recipients
Pravastatiinin farmakokinetiikka, teho ja turvallisuus lapsilla : tutkimuksia heterozygoottista familiaalista hyperkolesterolemiaa sairastavilla lapsilla ja sydämensiirron saaneilla lapsilla
The purpose of this study is to assess the pharmacokinetics, efficacy, and safety of cholesterol-lowering pravastatin in children with HeFH and in pediatric cardiac transplant recipients receiving immunosuppressive medication.
Työmme tarkoituksena on tutkia pravastatiinin farmakokinetiikkaa, tehoa ja turvallisuutta HeFH sairastavilla lapsilla ja sydämensiirron saaneilla lapsipotilailla, joilla on käytössä siirron jälkeinen hylintälääkitys.
Hyperlipidemia is a common concern in patients with heterozygous familial hypercholesterolemia (HeFH) and in cardiac transplant recipients.
Hyperlipidemia (korkea kolesteroli- ja/tai korkea triglyseridipitoisuus) on yleinen ongelma heterozygoottista familiaalista hyperkolesterolemiaa (HeFH) sairastavilla potilailla ja sydämensiirron saaneilla potilailla.
In the cardiac transplant recipients, low HDL cholesterol and a high apoB-100/apoA-I ratio were associated with development of TxCAD.
Väitöskirjatutkimus osoitti, että ne sydämensiirron saaneet lapsipotilaat, joilla on matala HDL-kolesterolipitoisuus tai korkea apoB-100/apoA-I suhde olivat suuremassa riskissä sairastua siirron jälkeiseen sydämensiirteen sepelvaltimotautiin.
In both patient groups, pravastatin treatment was moderately effective, safe, and well tolerated.
Molemmissa potilasryhmissä 1-2 vuoden seurantajakson aikana pravastatiinihoito oli turvallista, eikä aiheuttanut vakavia haittavaikutuksia kuten rabdomyolyysia.
In cardiac transplant recipients, pravastatin 10 mg/day lowered the LDL cholesterol by approximately 19%.
Korkeista plasman pravastatiinipitoisuuksista huolimatta sydämensiirtopotilailla pravastatiini (10 mg vuorokaudessa) laski plasman kolesterolipitoisuuksia keskimäärin 19 %, joka vastasi hyvin saman annoksen tehoa HeFH sairastavilla lapsilla.
In the HeFH group, high baseline cholesterol absorption seemed to predispose patients to insufficient cholesterol-lowering efficacy of pravastatin.
Havaitsimme, että korkean lähtökolesterolitason lisäksi runsas kolesterolin imeytyminen johti riittämättömään lääkeainevasteeseen.
Even though pravastatin in the transplant recipients effectively lowered serum total and LDL cholesterol concentrations, it failed to normalize their elevated triglyceride levels and, in some patients, to prevent the progression of TxCAD.
Pravastatiinin plasman triglyseridi-pitoisuutta alentava ja HDL kolesterolipitoisuutta lisäävä teho oli kuitenkin sydämensiirron saaneilla potilailla pääsääntöisesti riittämätön.
Clinically significant elevations in alanine aminotransferase, creatine kinase, or creatinine ocurred in neither group.
Kummassakaan potilasryhmässä ei seurantajakson aikana esiintynyt kliinisesti merkittäviä maksan tai munuaisten toimintahäiriöitä eikä lihasentsyymien nousua.
Compared with the patients without TxCAD, patients with TxCAD had significantly lower HDL cholesterol concentrations and higher apoB-100/apoA-I ratios at baseline (1.0 ± 0.3 mmol/L vs. 1.4 ± 0.3 mmol/L, P = 0.031; and 0.7 ± 0.2 vs. 0.5 ± 0.1, P = 0.034) and after one year of pravastatin use (1.0 ± 0.3 mmol/L vs. 1.4 ± 0.3 mmol/L, P = 0.013; and 0.6 ± 0.2 vs. 0.4 ± 0.1, P = 0.005).
HeFH sairastavilla lapsilla todettiin plasman kokonais- ja LDL kolesterolitasot huomattavani korkeiksi, omassa aineistossamme keskimääräiset arvot olivat 8.1 mmol/L ja 6.3 mmol/L.
In a subgroup of 16 HeFH children, serum non-cholesterol sterol ratios (102 x mmol/mol of cholesterol), surrogate estimates of cholesterol absorption (cholestanol, campesterol, sitosterol), and synthesis (desmosterol and lathosterol) were studied at study baseline (on plant stanol esters) and during combination with pravastatin and plant stanol esters.
Lievässä ja keskivaikeassa hyperkolesterolemiassa, joissa lähtökolesterolitaso oli 6-7.5 mmol/L, pravastatiinin kolesterolia laskeva teho oli usein riittävä saavuttamaan tutkimuksemme tavoitekolesterolitason 5 mmol/L, mutta vaikeassa hyperkolesterolemiassa teho oli pääsääntöisesti riittämätön.
In the transplant recipients, the lipoprotein levels and their mass compositions were analyzed before and after one year of pravastatin use, and then compared to values measured from 21 healthy pediatric controls.
Sydämensiirron saaneilla lapsilla siirron jälkeinen hyljintälääkitys nostaa plasman pravastatiinipitoisuudet noin kymmenkertaisiksi verrattuna HeFH sairastaviin lapsiin, joilla ei pravastatiinin lisäksi ollut käytössä muita lääkkeitä.
High ratios of cholestanol to cholesterol were associated with the poor cholesterol-lowering efficacy of pravastatin.
Tähän saakka lasten hyperkolesterolemian tehokasta lääkehoitoa statiineilla on rajoittanut tutkimustiedon puute.
In the HeFH group, pravastatin treatment increased the markers of cholesterol absorption and decreased those of synthesis.
HeFH sairastavilla lapsilla pravastatiinihoito ei seurantajakson aikana häirinnyt lasten normaalia kasva tai murrosiän kehitystä.
The transplant recipients were grouped into patients with transplant coronary artery disease (TxCAD) and patients without TxCAD, based on annual angiography evaluations before pravastatin.
HeFH sairastavilla lapsilla lievät haittavaikutukset, kuten päänsärky ja vatsavaivat olivat tavallisia (13% ja 37% potilailla) hoidon alkuvaiheessa, mutta sivuvaikutukset jäivät useimmiten pois ensimmäisten hoitokuukausien jälkeen.
Breast and colorectal cancers, are common types of cancer, with over two million newly diagnosed cases annually worldwide.
Rinta- sekä paksu- ja peräsuolisyövät ovat yleisiä syöpätyyppejä, joihin sairastuu vuosittain maailmassa yli 2 miljoonaa ihmistä.
During the last five years CHEK2 has established its role as an important cancer susceptibility gene.
Kuluneen viiden vuoden aikana CHEK2 on osoittautunut merkittäväksi syöpäalttiusgeeniksi.
Furthermore, CHEK2 1100delC is equally frequent in HBCC (hereditary breast and colorectal cancer) phenotype families and in breast cancer families.
CHEK2 1100delC on myös yhtä yleinen HBCC (perinnöllinen rinta- sekä paksu- ja peräsuolisyöpä) -perheissä kuin rintasyöpäperheissä.
Cancer is a genetic disease and defects in DNA integrity restoring functions make a significant contribution to cancer risk.
Syöpä on geneettinen sairaus ja häiriöt DNA:n kunnossapitomekanismeissa lisäävät syöpäriskiä.
The aim of this study was to evaluate the role of CHEK2 in breast cancer predisposition in Finnish breast cancer families and in breast cancer risk at the population level.
Tutkimuksen tavoitteena oli arvioida CHEK2:n vaikutusta rintasyöpäalttiuteen suomalaisissa rintasyöpäperheissä sekä väestötasolla.
Tumors from CHEK2 1100delC carriers were more often of higher grade than tumors from noncarriers, and they also tended to be ER-positive more often, although generally 1100delC status does not seem to radically affect the tumor characteristics.
CHEK2 1100delC kantajien kasvaimet olivat useammin erilaistumattomampia ja estrogeenireseptoripositiivisia, vaikka yleisesti 1100delC ei näytä olennaisesti vaikuttavan kasvainten ominaisuuksiin.
We also assessed the role of CHEK2 mutations, namely 1100delC and I157T, in colorectal cancer susceptibility in Finland.
Lisäksi arviomme kahden CHEK2-mutaation, 1100delC ja I157T, osuutta paksu- ja peräsuolisyöpäriskiin Suomessa.
CHEK2 in Breast and Colorectal Cancer
CHEK2 rinta- sekä paksu- ja peräsuolisyövässä
CHEK2 is a checkpoint kinase functioning as a regulator of cell cycle checkpoints, apoptosis, and DNA repair in response to DNA double-strand breaks.
CHEK2 on solusyklin säätelykinaasi, joka aktivoiduttuaan DNA:n kaksoisjuosteen katkeamisen seurauksen säätelee solusyklin tarkastuspisteitä, ohjelmoitua solukuolemaa ja DNA:n korjausmekanismeja.
Results from comparison of CHEK2 1100delC carrier tumors with noncarrier tumors were in line with the findings from the CHEK2 expression study.
Tulokset CHEK2 1100delC kantajien kasvainten ja ei-kantajien kasvainten vertailusta tukivat CHEK2-proteiinin ilmentymistutkimuksen tuloksia.
Reduction in CHEK2 expression was more common in tumors with larger diameter and ER expression, but with regard to other tumor characteristics and prognosis of a patient no association was observed.
Alentunut CHEK2:n ilmentyminen oli yleisempää suuremmissa ja estrogeenireseptoripositiivisissa kasvaimissa, mutta muihin kasvainten ominaisuuksiin tai potilaan ennusteeseen ei havaittu yhteyttä.
It has become apparent that CHEK2 is a low-penetrance susceptibility gene for several cancer types, significantly contributing to familial cancer risk as well as to cancer risk at the population level.
CHEK2 on alhaisen ilmenemisyleisyyden alttiusgeeni useissa syöpätyypeissä vaikuttaen syöpäriskiin sekä perhe- että väestötasolla.
Reduced or absent CHEK2 protein expression was observed in one-fifth of breast tumors from patients unselected for family history, implying that defective CHEK2 signaling contributes to tumorigenesis.
Alentunut tai puuttuva CHEK2-proteiinin ilmentyminen havaittiin viidesosassa rintasyöpäkasvaimia, mikä viittaa häiriintyneen CHEK2-signaloinnin vaikuttavan kasvainten kehittymiseen.
CHEK2 I157T was found to be a low-penetrance breast cancer susceptibility allele, conferring a 1.4-fold risk for carriers.
CHEK2 I157T mutaation havaittiin olevan alhaisen ilmenemisyleisyyden rintasyöpäalttiusalleeli, joka kohottaa rintasyöpäriskin 1,4-kertaiseksi variantin kantajilla.
We were interested in the clinical and biological characteristics of the breast tumors associated with the CHEK2 germline mutations or aberrant CHEK2 protein expression and the effect on survival of patients with these CHEK2 defects.
Tutkimme CHEK2:n mutaatioihin ja epänormaaliin CHEK2-proteiinin ilmentymiseen liittyvistä rintasyöpäkasvaimien kliinisistä ja biologisista ominaisuuksista.
CHEK2 I157T seems to be a susceptibility allele for both familial and sporadic CRC, conferring a 1.5-fold risk for carriers of this variant.
CHEK2 I157T vaikuttaa olevan sekä satunnaisesti että suvuttain esiintyvän paksu- ja peräsuolisyövän alttiusalleeli kohottaen kantajien syöpäriskin 1,5-kertaiseksi.
Over 1000 CRC cases were screened for CHEK2 I157T, and a significantly higher frequency of I157T was observed among both familial and sporadic CRC cases.
Yli tuhat paksu- ja peräsuolisyöpätapausta tutkittuamme havaitsimme CHEK2 I157T-mutaation olevan merkittävästi yleisempi potilailla kuin väestössä riippumatta siitä, onko potilaan suvussa kyseisiä syöpiä.
Our results suggest that CHEK2 1100delC may not be a susceptibility allele for CRC, although a very small effect cannot be excluded.
Suuren tutkimusaineiston perusteella CHEK2 1100delC ei näytä merkittävästi vaikuttavan paksu-ja peräsuolisyöpäriskiin.
CHEK2 I157T has been proposed to have a role as a multiple cancer susceptibility allele, which is supported by our results since we observed a trend towards higher frequency of the variant among cases with multiple primary tumors or those with a family history of cancer.
Havaitsimme nimittäin enemmän CHEK2 I157T -kantajia potilaissa, joilla oli useampia primäärikasvaimia sekä potilaissa, joiden sukutaustassa esiintyi syöpää.
The relation of CHEK2 I157T with familial CRC has not been studied previously.
Tuloksemme tukevat aikaisempaa ehdotusta, jonka mukaan CHEK2 I157T olisi monisyöpäalttiusalleeli.
The studies included 144 patients with prior MI, 79 patients with evolving ischemia, 42 patients with left ventricular hypertrophy (LVH), and 84 healthy controls.
Tutkimushenkilöinä oli 144 aiemmin sydäninfarktin sairastanutta potilasta, 79 potilasta, joilla oli äkillinen sepelvaltimotautikohtaus, 42 potilasta, joilla oli vasemman kammion hypertrofia ja 84 tervettä vapaaehtoista.
The aim of the studies was to improve the diagnostic capability of electrocardiography (ECG) in detecting myocardial ischemic injury with a future goal of an automatic screening and monitoring method for ischemic heart disease.
Väitöskirjatutkimuksen tarkoituksena oli parantaa EKG-diagnostiikkaa sydäninfarktin ja iskemian havaitsemisessa.. Lopullisena päämääränä on kehittää iskeemisen sydänsairauden automaattinen seulonta- ja monitorointimenetelmä.
Studies II-V examined the depolarization and repolarization waves in prior MI detection with respect to the Minnesota code, Q-wave status, and study V also with respect to MI location.
Osatutkimuksissa I-V tarkasteltiin sydämen sähköistä aktivoitumis- ja palautumisvaiheita eli depolarisaatio- ja repolarisaatiovaiheita kuvaavia muuttujia aiemman sydäninfarktin diagnostiikassa sekä paikannuksessa perinteiseen EKG-diagnostiikkaan verrattuna.
The QT integral, in a single-lead or a small number of leads, offers potential for automated screening of ischemic heart disease, acute ischemia monitoring and therapeutic decision-guiding as well as risk stratification.
Tämä muuttuja tarjoaa mahdollisuuksia sepelvaltimotaudin automaattiseen seulontaan ja äkillisen sepelvaltimotautikohtauksen monitorointiin hoitopäätöksiä ja riskinarviointia ajatellen.
The method of choice was body surface potential mapping (BSPM), containing numerous leads, with intention to find the optimal recording sites and optimal ECG variables for ischemia and myocardial infarction (MI) diagnostics.
Väitöskirjatutkimuksen osatyöt tähtäsivät sydäninfarkti- ja iskemiadiagnostiikassa parhaiden rekisteröintipaikkojen löytämiseen yksittäisissä kytkennöissä ja parhaiden kvantitatiivisten EKG-muuttujien löytämiseen.
In conclusion, the QT integral variable, detectable in a single lead, with optimal recording site on the left flank, was able to detect prior MI and evolving ischemic injury more effectively than the conventional ECG markers.
Sydämen sähköisen palautumis- eli repolarisaatiovaiheen muuttujat EKG:ssa osoittautuivat aktivaatio- eli depolarisaatiovaiheen muuttujia paremmiksi sekä aiemman sydäninfarktin että äkillisen sepelvaltimotautikohtauksen diagnostiikassa Yhdestä kytkennästä rekisteröitävä QT-integraali, joka käsittää sekä sähköisen aktivaatio- että palautumisvaiheen, osoittautui vakaaksi diagnostiseksi muuttujaksi ja riippumattomaksi infarktin iästä, sijainnista, vasemman kammion hypertrofiasta tai mahdollisesta Q-aallosta ja oli perinteisiä EKG:n tulkintatapoja tehokkaampi.
Electrocardiographic repolarization variables in detecting myocardial infarction and ischemic injury : From body surface potential mapping to a single lead
Elektrokardiografiset repolarisaatiomuuttujat sydäninfarktin ja iskemian toteamisessa
The inverse spatial correlation of the depolarization and depolarization waves in myocardial ischemia and injury could be reduced into the QT integral variable recorded in a single site on the left flank.
Perinteinen sydäninfarktin ja sepelvaltimotautikohtauksen elektrokardiografinen (EKG) diagnostiikka perustuu laadullisiin piirteisiin 12-kytkentäisessä EKG:ssa.
The examined depolarization and repolarization variables were effective when recorded in a single site, in contrast to the conventional 12-lead ECG criteria.
Kuudennessa osatutkimuksessa näitä muuttujia tarkasteltiin äkillisen sepeolvaltimotautikohtauksen aikana.
Our results indicate that vertigo and other balance problems in children are quite common.
Tutkimuksemme osoittavat, että lasten huimaus ja muut tasapaino-ongelmat ovat melko yleisiä.
Of the 1050 children who received the questionnaire, 938 (473 girls, 465 boys) returned it, the response rate thus being 89% (I).
Kyselykaavakkeen sai 1050 lasta, joista 938 (473 tyttöä, 465 poikaa) (89%) palautti sen (I).
Of the HUCH area population, 8% of the children had sometimes experienced vertigo, dizziness, or balance problems.
HUS-alueen lapsista 8% on joskus kokenut huimausta tai tasapaino-ongelma.
Of these, 87 children aged 0-16 years were imaged because of vertigo.
Heistä 87 0-16-vuotiasta lasta oli kuvattu huimauksen takia.
If the vertiginous child had neurologi-cal deficits, persistent headache, or preceding head trauma, imaging of the head was indicated (IV).
Jos lapsella oli neurologisia oireita, sitkeää päänsärkyä tai edeltävä päänvamma, pään kuvantaminen oli tarpeellista (IV).
Of these 23% had vertigo sufficiently severe to stop their activity (I).
Heistä 23%:lla huimaus on ollut niin hankalaa, että se on häirinnyt jokapäiväistä elämää (I).
We also wanted information about indications for imaging of the head in vertiginous children.
Halusimme myös selvittää milloin huimauksesta kärsivän lapsen pään kuvantaminen on tarpeellista.
Vertigo in children is more common than previously thought.
Lasten huimaus on luultua yleisempää.
In Study III, we reviewed and evaluated the medical records of 119 children (63 girls, 56 boys) aged 0-17 years who had visited the ear, nose, and throat clinic with a primary complaint of vertigo in 2000-2004.
Kolmannessa tutkimuksessa tutkimme 119 0-17-vuotiasta lasta (63 tyttöä, 56 poikaa), jotka olivat käyneet korvaklinikassa huimauksen takia vuosina 2000-2004 (III).
In Study II, we evaluated the 24 vertiginous children (15 girls, 9 boys) with true vertigo and 12 healthy age- and gender-matched controls.
Toisessa tutkimuksessa tutkimme tarkemmin 24 lasta (15 tyttöä, 9 poikaa), joilla oli esiintynyt todellista huimausta.
Vertigo is often divided according to origin into peripheral and central types.
Huimaus voidaan jakaa myös perifeeriseen ja sentraaliseen muotoon.
Sometimes consultation with a psy-chiatrist or an ophthalmologist can lead to the correct diagnosis.
Hyvä yhteistyö eri erikoisalojen välillä on tärkeää ja joskus psykiatrin tai silmälääkärin konsultaatio johtaa huimailevan lapsen oikeaan diagnoosiin.