natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The HMGB1 null mouse embryonic brain cells showed much lower proliferating and differentiating activities compared to wild type animals.
HMGB1 poistogeenisten hiirten alkioiden aivot osoittivat vähentynyttä solujen jakatumista sekä erilaistumista verrattaessa normaaleihin kontrolleihin.
Similar central nervous system (CNS) developmental defects have been observed in HMGB1 knockout mouse embryo.
Samanlaisia kehityshäiriöitä todettiin myös HMGB1 poistogeenisissä hiiren alkioissa.
The impaired formation of neural circuitry is reflected in enhanced locomotor activity and attenuated escape responses.
Neuronikimppujen muodostumisen väheneminen sai aikaan käyttäytymistasolla lisääntynyttä liikkumisaktiivisuutta sekä myöhästynyttä pakorefleksiä.
This work aims at explaining HMGB1 and AMIGO1 function in modulating vertebrate brain development.
Tämän väitöskirjatyön tavoitteena oli tutkia ja selvittää HMGB1 ja AMIGO1 molekyylien osuutta selkärankaisten aivojen kehityksessä.
Embryonic brain development involves stereotypic brain structure formation, and a vast number of precise intercellular connections are established for the generation of the highly complex circuitry of the brain.
Alkionkehityksen aikana aivoissa muodostuu lukemattomia määriä solujen välisiä yhteyksiä.
AMIGO1 regulates expression of Kv2.1 potassium channel during development, but the colocalization of AMIGO1 and Kv2.1 has only been observed in mouse and zebrafish adult brain.
AMIGO1 ja Kv2.1 proteiinien samanpaikkaisuus voitiin kuitenkin nähdä vain aikuisissa hiirissä ja seeprakaloissa.
The mechanism involves homophilic interactions within the developing fiber tracts and regulation of the Kv2.1 potassium channel to form functional neural circuitry that controls locomotion.
Amigo1 proteiini toimii homofiilisenä tarttumisproteiinina kehittyvissä neuronikimpuissa sekä samalla säätelee Kv2.1 kaliumkanavaa saaden aikaan neuronaalisia yhteyksiä, jotka säätelevät liikkeitä.
HMGB1 knockdown and knockout model respectively from zebrafish and mouse have confirmed that AMIGO1 expression is directly regulated by HMGB1.
HMGB1 proteiinin vähentäminen/poistaminen seeprakalassa tai hiiressä aiheuttaa molemmissa eläinmalleissa muutoksia AMIGO1 proteiinin ilmentymisessä viitaten siihen, että AMIGO1 proteiinin ilmentymistä säädellään suoraan HMGB1 proteiinin kautta.
HMGB1 is essential for the neurogenesis and differentiation occurring at the developmental stage when forebrain structures are forming.
HMGB1 on oleellinen neuronien synnylle sekä erilaistumiselle etuaivojen kehityksessä sekä HMGB1 säätelee Amigo1 proteiinia, jota puolestaan tarvitaan neuronaalisten yhteyksien muodostumiseen.
Hmgb1 knockdown zebrafish morphants produced by injection of morpholino oligonucleotides display severe defects in the forebrain and gross deteriorated catecholaminergic system.
HMGB1 proteiinin ilmentymisen estäminen seeprakalan alkionkehityksen aikana saa aikaan vakavia kehityshäiriöitä etuaivoissa.
The same defect can be also induced by mRNA-mediated expression of the Amigo1 ectodomain that inhibits adhesion mediated by the full-length protein.
Amigo1 proteiinin ilmentymisen estäminen seeprakalan alkiossa vähensi ensimmäisten neuronikimppujen muodostumista ja sama vähentyminen toistui myös kokeissa joissa ilmennettiin dominoivasti negatiivista muotoa Amigo1 proteiinista.
The morphant is also deficient in survival and proliferation of neural progenitors.
HMGB1 proteiinin puute saa aikaa neuronaalisten kantasolujen vähentyneen jakautumisen sekä lisääntyneen kuoleman.
One s own Body and the Arc of Narrating The process of meaning according to Maurice Merleau-Ponty s bodily and Paul Ricoeur s narrative conception of imagination.
Oma ruumis ja kerronnan kaari : Merkityksen muodostuminen Maurice Merleau-Pontyn ruumiinfenomenologisen ja Paul Ricoeurin narratiivisen imaginaatiokäsityksen mukaan
I inquire into how bodily and narrative imagination affect the process through which I make sense of myself and of my being, of others, of the world and of the communication.
Oman ruumiin viisaus ja kertomisen elämää hahmottava voima ovat mukanamme, kun muodostamme merkityksiä ympärillä olevasta maailmasta, toisista ihmisistä ja itsestämme.
Many aspects of imagination that are usually related to his late ontological philosophy are already present in Phénoménologie de la perception.
Oma tutkimukseni osoittaa, että kuvittelulla on merkittävä asema jo hänen varhaisessa Phénoménologie de la perception -teoksessa eikä vasta myöhäisfilosofiassa, johon imaginaatio useimmiten hänen ajattelussaan liitetään.
I show in my research how narrative imagination is based on the idea of a bodily subject.
Tutkimuksessani osoitankin Ricoeurin narratiiviteorian perustumisen ruumiinfenomenologiselle lähtökohdalle.
The focus of my research is on the question of imagination in Maurice Merleau-Ponty s (1908-1961) phenomenology of the body, and Paul Ricoeur s (1913-2005) hermeneutics of narrativity.
Maurice Merleau-Pontyn (1908-1961) ruumiinfenomenologinen filosofia johdattaa tarkastelemaan omaa olemistamme ja merkityksellisiä suhteitamme ajattelua alkuperäisemmällä tasolla.
The capacity of narrative imagination to bring disparate elements into one plot also facilitates consideration of personal identity.
Kerrontaan sisältyvä kyky tuottaa merkityksellinen hahmo elämälle perustuu siihen, että juoni yhdistää erilaiset hajanaisetkin asiat yhden kokonaisuuden sisään.
My dissertation comprises two main parts.
Nämä kaksi näkökulmaa merkitykseen täydentävät ja edellyttävät toisiaan.
For example, Merleau-Ponty s conception of one s own bodily wisdom includes the idea that understanding something is more about I can and not so much about I think, that In many instances of religious life, such as the Sunday service, it is on this level of bodily wisdom in particular that the meanings are appropriated.
Ricoeurin ajatus narratiivisesta identiteetistä sulkee lopulta sisäänsä myös ruumiinfenomenologisen ulottuvuuden lopulta oma elämäntarina on mukana myös oman ruumiin viisaudessa tai oman ruumiin viisaus on mukana myös omassa elämäntarinassa.
The connection to practical life is an essential element in Ricoeur s conception of imagination.
Yhtä lailla fiktiiviset kuin todellisuuteen perustuvat kertomukset ovat tärkeitä elämän hahmottajia.
My hypothesis is that conceptions of imagination based on the phenomenology of the body and on narrativity are mutually dependent, especially in the area of religious meaning.
Erityisesti näin on uskonnollisen merkityksen alueella, missä ruumiin tasolla koettu ja kerronnan kaaressa välitetty lomittuvat yhteen.
Through this inquiry I aim to construct a conceptual framework of religious meaning, which in its nature is multidimensional.
Tutkimukseni etsii käsitteellisiä välineitä näiden kahden ulottuvuuden ymmärtämiseen ranskalaisen fenomenologian ja hermeneuttisen lähestymistavan avulla.
In telling the story of my life I bring all the heterogeneous episodes into a meaningful unity.
Kertomalla elämäntarinaani tulen samalla tietoiseksi siitä, kuka minä, niin monien elämänvaiheiden muokkaama ihminen, oikein olen.
It is through an analysis of this early work in particular that one might fully appreciate the rootedness of imagination in the body an aspect that gives some originality to Merleau-Ponty s conception compared to many others.
Filosofisen analyysin ohessa väläytän pieniä esimerkkejä siitä, mitä käsitteet voivat tarkoittaa arkisen elämän keskellä.
On a more general level, both one s own bodily wisdom and the wisdom that comes from making stories are necessary to appreciate the fullness of the meaning.
Kokemuksen tasolla avautunut merkitys kaipaa kuitenkin myös kerrotuksi tulemista, jotta siitä voi tulla osa ihmisen itseymmärrystä ja jotta se voi tulla jaetuksi toisten kanssa.
The idea of narrative imagination, with its focus on imaginative variation and critical distanciation, could also be applied to the religious narratives through which we refigure our everyday life and our cultural identity.
Tällainen ruumiillisuuteen ankkuroituva kuvittelukyky auttaa meitä ymmärtämään erilaisia tiloja ja tunnelmia, liikekieltä ja toisen ihmisen sanallista ilmaisua.
Hence, the linguistic and narrative aspects are essential in allowing my religious experiences somehow to refigure my everyday life.
Lukutapahtumassa nimittäin lukija kulkee tekstin maailman läpi sillä seurauksella, että kokemus muuttaa jollain tavalla hänen omaa olemistaan.
Chapters five and six explore Ricoeur s conception of narrative imagination, as elaborated in Temps et récit.
Ricoeurin mukaan kerronta toteutuu kaarena, joka alkaa keskeltä elämää ja löytää hahmon kertomuksena.
Although the microbial communities inhabiting the deep subsurface are abundant, little is known about their diversity, activity, interactions and role in global biogeochemical cycles.
Vaikka syvällä elää runsaasti mikrobeja, niiden monimuotoisuudesta, aktiivisuudesta, vuorovaikutuksista ja roolista maailmanlaajuisissa biogeokemiallisissa kierroissa tiedetään vielä vähän.
Microbial life in the deep subsurface contributes significantly to overall biomass on Earth.
Syvällä maanpinnan alla elävät mikrobit muodostavat merkittävän osan maapallon kokonaisbiomassasta.
The Outokumpu Deep Drill Hole provides access to crystalline bedrock fluids that are estimated to be tens of millions of years old.
Outokummun syvä kairareikä tarjoaa mahdollisuuden tutkia kiteisen kallioperän vesiä, joiden on arvioitu olevan kymmeniä miljoonia vuosia vanhoja.
Characterization of the indigenous bacterial and archaeal communities in addition to microbial communities with important functional properties in bedrock fluids was done from a depth range of 180 m to 2300 m. Microbial community profiling and assessment of possible functional processes was done with molecular fingerprinting, cloning and sequencing methods combined with suitable statistical and bioinformatics analyses.
Kallioperän endeemisten bakteeri- ja arkeoniyhteisöjen koostumusta ja merkittäviä toiminnallisia ominaisuuksia luonnehdittiin syvyysvälillä 180 2300 m. Mikrobiyhteisöjen toiminnallisten ominaisuuksien arviointi toteutettiin molekyylibiologisin menetelmin käyttäen sormenjälki-, kloonaus- ja sekvensointimenetelmiä sekä sopivia tilastollisia ja bioinformatiikan analyysejä.
Archaea were a minority in microbial communities.
Arkeonit olivat vähemmistönä yhteisöissä.
Sulfate-reducing bacteria and methanogens were detected at several depths.
Sulfaattia pelkistäviä bakteereita ja metaanintuottajia havaittiin useissa eri syvyyksissä.
The microbial communities in the fracture zones had in general fewer cells than those in the mixed fluids of the drill hole.
Rakovyöhykkeissä oli yleisesti vähemmän soluja kuin sekoittuneessa kairareiän vesipatsaassa.
Comamonadaceae, Peptococcaceae and Anaerobrancaceae were prevalent bacterial members of the microbial communities in the fracture fluids.
Comamonadaceae-, Peptococcaceae- ja Anaerobrancaceae-sukujen bakteerit olivat vallitsevia rakovyöhykkeiden mikrobiyhteisöissä.
Low cell numbers but high diversity was characteristic to the microbial communities of the Outokumpu deep subsurface.
Matala solumäärä mutta korkea monimuotoisuusaste leimasivat mikrobiyhteisöjä Outokummun syvässä kallioperässä.
Microbial ecology and functionality in deep Fennoscandian crystalline bedrock biosphere
Mikrobien ekologia ja toiminnallisuus syvällä Fennoskandian kiteisessä kallioperässä
The diversity of microbial life in the deep terrestrial subsurface of the Fennoscandian shield was studied with molecular biological methods.
Mikrobielämän monimuotoisuutta Fennoskandian kilven kallioperässä tutkittiin käyttäen molekyylibiologisia menetelmiä.
Investigation on carbon assimilation strategies of the microbial communities revealed that mainly heterotrophic Clostridia were responsible for CO2 fixation in this habitat.
Mikrobien hiiliaineenvaihdunnan tutkimus paljasti heterotrofisten klostridien toimivan pääasiallisina hiilidioksidin sitojina näissä elinympäristöissä.
Energy and carbon substrates formed in serpentinization reactions of ophiolitic rocks in Outokumpu may sustain the microbial communities in this deep subsurface environment.
Serpentinisaatioreaktioissa muodostuvat energian- ja hiilenlähteet voivat ylläpitää mikrobiyhteisöjä myös Outokummun syväbiosfäärissä.
Microbial communities resembled those detected from other deep Fennoscandian Shield subsurface sites.
Mikrobiyhteisöt muistuttivat muista Fennoskandian syvistä ympäristöistä havaittuja mikrobiyhteisöjä.
Furthermore, sulfate reducing communities and archaeal communities resembled those found from the deep subsurface of South Africa.
Lisäksi sulfaatinpelkistäjät sekä arkeoniyhteisöt olivat samankaltaisia Etelä-Afrikan syvän kallioperän mikrobiyhteisöjen kanssa.
Representatives of Burkholderiales and Clostridia formed the core microbial community and these were also identified to be the keystone genera.
Burkholderiales- ja Clostridia-bakteeriryhmien edustajat muodostivat nk. Outokummun kallioperän ydinmikrobiston, eli näiden ryhmien jäseniä löytyi kaikista syvyyksistä.
The microbial communities of Outokumpu fractures share similarity with those of serpentinization-driven ecosystems.
Outokummun kallioperän rakovyöhykkeiden vesissä elävät mikrobiyhteisöt ovat samankaltaisia kuin ne yhteisöt, joita löytyy ekosysteemeistä joiden energia ja hiili ovat lähtöisin ofioliittisten kivien serpentinisaatiosta.
The dissertation is divided into two parts.
Tutkimukseni jakautuu kahteen osaan.
This analysis is based on a wide selection of printed source material, such as conduct books, periodicals, sermons, and novels.
Analyysini pohjautuu laajaan valikoimaan erilaisia painettuja lähteitä, kuten tapaoppaita, lehtiä, saarnoja ja romaaneja.
Therefore, the second part of my dissertation examines the journals and letters of four eighteenth-century elite women Catherine Talbot, Mary Delany, Elizabeth Montagu, and Fanny Burney and looks at how these women dealt with the discursive ideals and demands imposed upon them.
Niinpä tutkimukseni toinen osa tarkasteleekin neljän eliitin naisen Catherine Talbotin, Mary Delanyn, Elizabeth Montagun ja Fanny Burneyn päiväkirjoja ja kirjeitä tarkoituksenaan selvittää, kuinka nämä naiset suhtautuivat heille esitettyihin diskursiivisiin vaatimuksiin ja säätelivät identiteettiään ja käytöstään.
My main argument is that the female body had a central role in the construction of normative polite femininity, both on a discursive and an individual level.
Pääargumenttini on, että naisruumiilla oli keskeinen rooli normatiivisen kohteliaan naisellisuuden rakentamisessa niin diskursiivisella kuin yksilötasolla.
My doctoral dissertation examines the complex relationship of gender construction and politeness in eighteenth-century England.
Väitöskirjatutkimukseni käsittelee kohteliaisuuskulttuurin ja sukupuolen rakentamisen monisyistä suhdetta 1700-luvun Englannissa.
However, seeing politeness solely as a disciplinary regime provides a one-sided understanding of politeness, since it ignores individual subjectivity.
Kohteliaisuuden pelkistäminen kurinpidolliseksi järjestelmäksi johtaa helposti yksipuoliseen analyysiin, koska yksilöiden subjektiviteetti jää tällä tavoin huomioimatta.
Women of the social elite were urged to internalise a gendered polite identity by exercising and disciplining their bodies to meet the norms of polite femininity deemed natural despite the fact that within the heterogeneous politeness discourse, there was no consensus on what these natural norms exactly were.
Eliitin naisten odotettiin sisäistävän diskursiivisesti luonnolliseksi määritelty kohtelias naisellinen identiteetti harjoittamalla ja kurittamalla ruumistaan eri tavoin siitäkin huolimatta, että kohteliaisuuden diskurssi oli varsin heterogeeninen ja vailla kattavaa yhteisymmärrystä siitä, mitä tämä luonnollinen naisellisuus tarkalleen ottaen oli.
The study combines intellectual and cultural-historical methods with poststructuralist gender studies; through this interdisciplinary methodology, my goal is to introduce a novel approach to the historical research of politeness traditionally reluctant to utilise theoretical apparatuses as an aid of analysis and to suggest that such methods provide fruitful new readings of politeness and its intersection with gender, thus opening up new areas of research.
Poikkitieteellinen väitöskirjatutkimus yhdistää aate- ja kulttuurihistoriallisia metodeja poststrukturalistiseen sukupuolentutkimukseen; sen tarkoitus onkin paitsi tarjota täysin uuttaa tietoa kohteliaisuuskulttuurin sukupuolittuneisuudesta, myös laajentaa kohteliaisuuden historian ja laajemmin 1700-luvun aatehistorian tutkimuksen metodologisia näkökulmia osoittamalla, että poikkitieteellisten teoreettisten apuvälineiden hyödyntäminen monipuolistaa historiallista analyysia, tuo tarkastelun kohteeksi uusia aihepiirejä sekä problematisoi vakiintuneita tutkimustraditioita rakentavalla ja uusia näkökulmia avaavalla tavalla.
In the first part, I analyse politeness as a disciplinary practice that produced polite femininity defined in terms of softness, gracefulness, and modesty by regulating the movements and appearances of individuals bodies.
Ensimmäisessä osassa analysoin kohteliaisuutta tarkkailuun perustuvana kurinpidollisena järjestelmänä, joka tuotti kohteliasta naisellisuutta jota tavallisimmin määriteltiin sellaisten käsitteiden kautta kuin lempeys, sirous ja kainous rajoittamalla yksilöiden ruumiiden eleitä ja ulkonäköä.
They concentrate on challenging and redefining the naturalised formulations regarding authenticity, identity, femininity, and politeness, and include such practices as self-discipline, multiplicity of identity, play between exterior and interior, and hypocrisy.
Nämä strategiat usein hyödynsivät taktisesti kohteliaisuuskulttuurin keskeisiä ominaisuuksia, ja keskittyivät kohteliaisuuteen ja naisellisuuteen liittyvien luonnollistettujen käsitysten purkamiseen ja uudelleenmäärittelyyn esimerkiksi itsekurin, moninaisten identiteettien omaksumisen, sisäisyyden ja ulkoisuuden kyseenalaistamisen sekä tekopyhyyteen liittyvien käytäntöjen kautta.
Moreover, I want to suggest that the ambiguous position of the body as both the means through which an identity is produced and worked on, as well as the allegedly truthful and unerring indicator of an individual s level of polite ideality created a fundamental conflict within the culture of politeness, forcing women into hypocritical positions in practice while simultaneously advocating honesty as the essential emblem of femininity.
Lisäksi väitän, että ruumiin asema tässä prosessissa oli epäselvä ja monitulkintainen; se toimi samanaikaisesti sekä aktiivisena yksilön identiteetin muodostamisen välineenä että passiivisena ja oletetun totuudenmukaisena yksilön ihanteellisuuden tason indikaattorina.
The profound heterogeneity of the culture of politeness gave, in itself, individuals some freedom of movement within it. More importantly, individuals engaged in specific strategies, or techniques of the self, in order to gain freedom from and within the restrictive norms of polite femininity.
Kohteliaisuuskulttuurin heterogeenisyys sinänsä jo tarjosi yksilöille liikkumavaraa kohteliaisuuden ihanteiden sisällä.
It contributes to a vibrant field of historical research, examining politeness as an intellectual and cultural construct that was used to create individual and group identity.
Tutkimus analysoi kohteliaisuutta kulttuurisena konstruktiona jonka kautta luotiin ja artikuloitiin niin yksilöllisiä kuin kollektiivisia sukupuolitettuja identiteettejä, ja osallistuu näin merkittävällä tavalla kansainvälisesti kiinnostavaan ja aktiiviseen historiantutkimukselliseen keskusteluun.
I argue that individuals had a complex relationship with discursive ideality, and that politeness was not solely a disciplinary regime that lorded over women s behaviour and identity.
Löydökseni osoittavat, että kohteliaisuuskulttuuri ei suinkaan yksipuolisesti sanellut naisten identiteettiä, vaan että yksilön ja normatiivisten käytösodotusten suhde oli varsin monimutkainen.
A total of 99 couples were randomized into this trial.
Tutkimukseen osallistui 99 pariskuntaa.
The mean age of AD was 77.4 years (SD 5.6), and spouses 75.2 years (SD 7.0).
Muistisairaiden keski-ikä oli 77,4 ja puolisohoitajien 75,2 vuotta.
Among AD, 47% of the men and 71% of the women had a protein intake below 1g /bodyweight/kg, the respective figures for the spouses being 71 and 49%.
Muistisairaista miehistä 47 % ja naisista 71 % sai proteiinia alle 1 g kehon painokiloa kohden, vastaavat luvut puolisohoitajamiehillä noin 71 %, ja naisilla 49 %.
The intervention group (IG) received tailored nutritional guidance 4-8 times at their homes over one year, and the control group (CG) received booklet on healthy nutrition.
Interventioryhmään kuuluvat pariskunnat saivat räätälöityä ravitsemusohjausta kotonaan 4-8 kertaa vuoden aikana ja kontrolliryhmään kuuluvat saivat oppaan ikääntyneen ravitsemuksesta.
In addition, almost half of the participants had a vitamin C intake of less than the recommended.
Noin puolet tutkittavista sai suosituksia vähemmän C- ja E-vitamiinia, ja folaatin saanti oli valtaosalla tutkittavista suosituksia alhaisempaa.
At baseline, 44% of the AD, and 16% of the spouses were at risk of malnutrition, whereas 56% and 84% had a good nutritional status.
Alkutilanteessa muistisairaista 44 % ja puolisohoitajista 16 % olivat MNA-testin perusteella aliravitsemusriskissä.
Tailored nutritional guidance had no effect on the weight of those with AD, but improved their nutrient intake and HRQoL.
Räätälöidyllä ravitsemushoidolla ei ollut vaikutusta muistisairaiden henkilöiden painoon, mutta ohjaus paransi interventioryhmään kuuluvien ravintoaineiden saantia ja elämänlaatua.
Male caregivers may need tailored guidance on food-related activities.
Miehet puolisohoitajina saattavat tarvita erityistä tukea ravitsemuksessa.
The community-dwelling ID sufferers and their spousal caregivers were very heterogeneous in terms of nutrition.
Kotona asuvat muistisairaat ja heidän puolisohoitajansa ovat heterogeenisia ravitsemuksen suhteen, joten räätälöidylle ravitsemusohjaukselle on tarvetta.
A randomized, controlled trial was conducted to examine the effectiveness of nutritional guidance on the AD victim’s weight, nutritional status (MNA), energy and nutrient intake (three-day food diaries), quality of life (HRQoL with 15D) and falls.
Räätälöidyn ravitsemusohjauksen vaikuttavuutta Alzheimer-potilaiden painoon, ravitsemustilaan, ravintoaineiden saantiin, elämänlaatuun ja kaatumisten ehkäisyyn tutkittiin satunnaistetulla, kontrolloidulla, tutkimusasetelmalla.
The objective was to study the nutrition of people with AD and their spouses, and to compare nutrient intake to recommended levels, and to investigate the association between the caregiver’s gender and the couples’ nutrition.
Tutkimuksessa selvitettiin millainen on kotona asuvien muistisairaiden ja heidän puolisohoitajiensa ravitsemustila ja ravintoaineiden saanti verrattuna suosituksiin.
Nutritional problems such as poor appetite and unintentional weight loss are common among individuals with Alzheimer’s disease (AD), and their older spousal caregivers with comorbidities may also be at risk of malnutrition.
Huono ravitsemustila ja vähäinen ravintoaineiden saanti lisäävät sairastavuutta, ja erityisesti riittämätön proteiinin saanti kiihdyttää ikääntyneillä lihaskatoa, mikä johtaa toimintakyvyn heikkenemiseen.
Intervening nutrition among community-dwelling individuals with Alzheimer's disease and their spouses
Kotikäynneillä toteutettu räätälöity ravitsemusohjaus tulisi olla osana kotona asuvien muistisairaiden ja heidän puolisoidensa hyvää hoitoa.
The mean age of CS patients was 51 years and two thirds were female.
Sydänsarkoidoosi potilaiden keski-ikä oli 51 vuotta ja heistä 2/3 oli naisia.
In conclusion, the detection rate of CS and GCM in Finland is increasing and the prognosis with contemporary diagnostic and therapeutic methods seems better than previously reported.
Yhteenvetona todetaan, että sydänsarkoidoosin ja JSM:n määrä Suomessa on kasvussa ja niiden ennuste nykyisten tutkimus- ja hoitomenetelmien aikana näyttää aiempaa suotuisammalta.