natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The aim of this thesis was to identify prognostic and predictive markers in breast cancer by investigating cancer-related networks as well as candidate genes of regulatory networks in invasive breast cancer cases.
Tämän väitöskirjan tarkoituksena oli löytää uusia rintasyövän geneettisiä markkereita tutkimalla syöpään liittyviä geenejä kliinisellä, patologisella ja potilaiden eloonjääntianalyysillä.
In Study II, the germline variations were studied in extensive pooled data of 30,431 cases from 24 independent studies participating in BCAC.
Tässä opinnäytetyössä käytetty aineisto sisälsi 1240 kasvainnäytettä Suomesta ja 30 431 DNA-näytettä Breast Cancer Association Consortiumilta (BCAC).
In a drug sensitivity screening test of all miR-30 family members, miR-30a–e sensitized the human breast cancer cell lines to doxorubicin.
MiR-30a-e herkistää myös ihmisen rintasyövän solulinjat doksorubisiinille ja lapatinibille.
While rs5996080 and rs7973914 were included in the study for representing the haplotype block harboring NF-κB activating genes, BAFFR and TNFR1/3, they physically reside in SREBF2 and SCNN1A, thus, the interacting effect found between these two loci may represent either of the genes.
Nämä SNP: t osoittavat BAFFR: n, TNFR1 / 3: n, SREBF2: n, SCNN1A: n, TRAF2: n tai TRAIL-R4: n mahdollisen yhteyden potilaan eloonjäämiseen.
Cytokine-coding adenovirus treatment negatively impacted tumor growth with the increased expression levels of chemokines and other immunologically important genes.
Virushoito hidasti kasvaimen kasvua ja lisäsi kemokiinien ja muiden immunologisesti merkittävien geenien ilmentymistä.
Such favorable effects reflected on the increased IFN-γ tumor-reactivity of autologous TILs transferred into virus-infected ex vivo tumor cultures, a phenomenon not associated with PD-L1 expression.
Nämä positiiviset muutokset aikaansaivat myös virushoidettuihin soluviljelmiin siirrettyjen T-solujen lisääntyneen IFNy:n tuoton, mikä ei liittynyt PD-L1:n ilmentymiseen.
In conclusion, TNFα and IL-2 coding oncolytic adenoviruses appear to be a potent immunotherapeutic which can amplify the local and systemic effects of ACT in immunosuppressive tumors while lowering the toxicity of ACT.
Yhteenvetona, TNFa:a ja IL-2:a koodittava adenovirus vaikuttaa olevan lupaava immunoterapian muoto, joka voi tehostaa paikallisen ja systemaattisen T-soluterapian toimivuutta puolustusjärjestelmää heikentävissä kasvaimissa perinteisiä T-soluterapian tehostajia turvallisemmin.
Clinical application of ACT has provided effective and durable antitumor responses in some advanced or metastatic cancers, however employment of toxic pre- and postconditioning in ACT treatment regimens does not render this therapeutic modality accessible to all cancer patients.
T-soluterapia on kliinisessä käytössä antanut hyvän vasteen joissakin edenneissä syöpätyypeissä, mutta T-soluterapian yhteydessä annettavien tukihoitojen haittavaikutusten takia tämä hoitomuoto ei sovi kaikille potilaille.
The onset of cancer progression is largely mediated by a dysfunctional adaptive immune system which fails to actively eradicate tumor cells.
Syövän kehittymisen syynä piilee usein huonosti toimiva kehon puolustusjärjestelmä, joka ei tunnista ja tuhoa syöpäsoluja.
The applicability of ACT is further narrowed considering that its efficacy is tightly linked to a niche of tumor types which feature high immunogenicity and low immunosuppressive capabilities.
Terapian käyttöä rajoittaa myös se, että se toimii parhaiten syöpätyypeissä, jotka ovat immunologisesti aktiivisia ja joissa on vain vähän puolustusjärjestelmää heikentäviä ominaisuuksia.
Given the safety and immunological effects of oncolytic adenovirus therapy, we hypothesized that oncolytic adenoviruses coding for tumor necrosis factor alpha (TNFα) and interleukin-2 (IL-2) (Ad5/3-E2F-D24-TNFα-IRES-IL2) could supply, additional proinflammatory stimulus for improved safety and, efficacy of ACT in immunosuppressive tumors.
Koska syöpäsoluihin kohdennetut, onkolyyttiset, adenovirukset ovat olleet kliinisissä tutkimuksissa turvallisia ja lisäävät puolustusjärjestelmän aktiivisuutta syövässä, ajattelimme, että tuumorinekroositekijä alfaa (TNFa) ja interleukiini-2:ta (IL-2) koodittava adenovirus (Ad5/3-E2F-D24-TNFα-IRES-IL2) voisi turvallisesti tehostaa T-soluterapian vaikutusta.
Local therapy with Ad5/3-E2F-D24-hTNFα-IRES-hIL2 induced systemic virus spread, increased TIL trafficking and NK cells and, decreased M2 macrophages in local and distant tumors.
Paikallinen hoito, suoraan kasvaimeen injektoitu Ad5/3-E2F-D24-hTNFα-IRES-hIL2, aikaansai viruksen leviämisen elimistössä ja T-solusiirteen hakeutumisen sekä hoidettuihin että hoitamattomiin kasvaimiin.
Such results, were accompanied by the intratumoral accumulation of CD8+ T-cells, M1-like macrophages and decreased levels Tregs, a phenomenon not seen in control groups or animals receiving high-dose IL-2 postconditioning.
Virushoito lisäsi myös CD8+ solujen ja M1-tyyppisten makrofagien määrää kasvaimissa ja vähensi immuunipuolustusta hiljentävien Treg-solujen määrää verrattuna kontrolli- ja IL-2-hoitoihin.
For in vivo validation of this concept, Syrian hamsters were used, considering that human adenovirus replication is possible, human TNFα and IL-2 are bioactive and, tumor-infiltrating lymphocyte (TIL) therapy can be performed.
Tutkiaksemme menetelmän toimivuutta eläimissä, käytimme kultahamstereita, jossa ihmisen adenovirus pystyy lisääntymään ja jossa viruksen tuottamat sytokiinit, ihmisen IL-2 ja TNFa, ovat biologisesti aktiivisia.
Furthermore, Ad5/3-E2F-D24-hTNFα-IRES-hIL2 therapy caused significant changes in the immunosuppressive ovarian tumor microenvironment, including CD8+ and CD4+ activation and increased shedding of IL-2, TNFα, IFN-γ and CXCL10.
Munasarjasyövän tutkimuksissa huomattiin, että puolustusjärjestelmää heikentävässä ympäristössä virushoito aiheutti huomattavan muutoksen: CD8+ ja CD4+ solut aktivoituivat ja IFN-γ:n IL-2:n, TNFa:n ja CXCL10:n määrät lisääntyivät soluviljelmissä.
The use of IL-2-coding adenovirus therapy instead of high-dose IL-2 postconditioning allowed the best tumor growth control in animals receiving ACT.
Kun IL-2 koodittavaa virusta verrattiin T-soluterapian yhteydessä normaalisti käytettävään korkean pitoisuuden IL-2-sytokiinihoitoon, virushoito esti kasvaimen kasvua tehokkaammin.
Adding to the demand for viable long-term curative options for advanced or metastatic cancers, immunotherapeutic strategies have been developed with the intent of efficiently restoring antitumor immunity.
Immunoterapeuttisille hoitokeinoille, joiden tavoitteena on tehokkaasti palauttaa tai aktivoida puolustusjärjestelmä syöpää vastaan, on tarvetta erityisesti pitkälle edenneiden ja etäpesäkkeitä muodostavien vaikeasti hoidettavien syöpien hoidossa.
Importantly, the confinement of adenovirus-derived cytokine production to the tumor site enables negligible systemic toxicity as opposed to the toxicity caused in vital organs and blood from animals receiving pre and post-conditioning regimens.
Koska viruksen kuljettamia sytokiineja tuotetaan rajoitetusti kasvaimissa, haittavaikutukset elimistössä jäävät olemattomiksi, verrattuna kemoterapian ja IL-2-sytokiinihoitojen vaikutuksiin.
An approach to achieve the latter consists in the generation and expansion of tumor-specific T-cells for adoptive infusion in cancer patients, in a process defined as adoptive T-cell therapy (ACT).
Tällöin syövän tunnistavista ja sitä vastaan hyökkääviä T-soluja kasvatetaan laboratoriossa ja annetaan aktivoinnin jälkeen takaisin potilaalle.
Keywords: deservingness, responsibilities, prolonged unemployment, employability, activation, discursive methods.
Avainsanat: ansaitsevuus, vastuullistaminen, pitkittynyt työttömyys, työllistyvyys, aktivointi, diskursiiviset menetelmät.
Othered agency, by contrast, associates with irresponsibility and morally unacceptable behaviour and a strong personal responsibility.
Toiseutettu toimijuus yhdistyy vastuuttomuuteen, moraalisesti ei-hyväksyttävään käytökseen sekä vahvaan yksilönvastuuseen.
In particular, the analysis focuses on how unemployed subjects are held as morally responsible as well as how freeing them from responsibility is enacted through talk.
Yhtäältä analyysi keskittyy siihen, miten työttömät subjektit esitetään eri toimijoiden puheessa moraalisesti vastuullisina, toisaalta siihen miten moraalisesta vastuusta puheen avulla vapautuu.
The synthesis of these three sub-studies sets out to understand how different actors involved in Finnish activation policy present unemployed people’s agency in their discourse.
Näiden kolmen osatutkimuksen synteesin on tarkoitus auttaa ymmärtämään, miten suomalaisen aktivointipolitiikan eri toimijat esittävät puheessaan työttömien henkilöiden toimijuutta.
Similarities across all actors’ talk reveal the culturally dominant ways in which prolonged unemployment are constructed around age-old ideas of deservingness as well as contemporary ideals of personal responsibility related to ‘active citizenship’.
Yhtäläisyydet kaikkien toimijoiden puheessa ilmentävät kulttuurisesti hallitsevia tapoja konstruoida työttömyyttä historiallisesti piintyneen ansaitsevuusdiskurssin sekä yksilön vastuuta ihannoivan aktiivisen kansalaisuuskeskustelujen avulla.
In general, the findings presented here indicate that a deserving long-term unemployed subject is constructed either as exercising entrepreneurial or victimised agency and not held responsible due to the demonstration of effort-making or genuine need.
Tulosten mukaan ansaitseva pitkäaikaistyötön subjekti konstruoidaan puheessa joko yritteliäänä tai uhriutettuna toimijana, joka ei ole vastuussa tilanteestaan joko ponnistelunsa tai todellisen tarpeensa vuoksi.
Methodologically, this thesis adheres to discursive and narrative methods, which can be placed under the rubrics of social constructionist ‘discourse analysis’ and ‘discursive psychology’.
Metodologisesti väitöskirja hyödyntää sosiaalisen konstruktionismin ja diskursiivisen psykologian alaisia diskursiivisia ja narratiivisia menetelmiä.
This synthesis reveals three key ways in which unemployed people’s agency is presented across all actors’ talk.
Väitöskirja tuo esille kolme keinoa, joilla työttömien toimijuutta eri toimijoiden puheessa esitetään.
In general, this thesis focuses on the discursive constructions of prolonged unemployment in Finland drawing from interview data collected amongst 70 long-term unemployed individuals and 34 frontline workers, as well as the discourse from MPs during Finnish parliamentary discussions.
Sen aineistona käytetään 70:n pitkäaikaistyöttömän henkilön ja 34:n katutason työntekijän haastattelupuhetta sekä kansanedustajien täysistuntopuhetta.
This thesis summarises three original peer-reviewed articles and a concluding section from individual sub-studies.
Tässä väitöskirjassa tuotetaan yhteenveto kolmesta vertaisarvioinnin läpikäyneestä tieteellisestä artikkelista johtamalla osatutkimuksien tuloksia yhteen.
Thus, this study analyses the talk from three actors vis-à-vis Finnish activation policy—that is, policymakers, those who implement the policy (frontline workers) and those who are the targets of activation (unemployed persons).
Nämä toimijat laativat aktivointipolitiikkaan liittyvää lainsäädäntöä (kansanedustajat), panevat sitä toimeen (katutason työntekijät) ja ovat sen kohteena (työttömät henkilöt).
These three key agential constructs are labelled othered, victimised and entrepreneurial agency, all of which influence the ways in which the responsibilities and deservingness of unemployed people is negotiated when talking about prolonged unemployment.
Nämä kaikki pitkittyneeseen työttömyyteen liittyvät puhetavat vaikuttavat siihen, miten työttömien henkilöiden vastuut ja ansaitsevuus neuvotellaan.
The synthesis presented here is contextualised within the discursively oriented literature on deservingness and responsibilisation, as well as within research on policy developments aimed at promoting the employability of those individuals experiencing prolonged unemployment.
Sen lisäksi väitöskirjassa keskitytään tutkimuksiin poliittisista kehityskuluista, joilla tähdätään pitkäaikaisesti työttömien henkilöiden työllistyvyyden edistämiseen.
Negotiated responsibilities and deservingness : A study of talk on prolonged unemployment in Finland
Väitöskirja keskittyy pitkittyneeseen työttömyyteen liittyviin puhetapoihin 2010-luvun Suomessa.
We find the paradigmatic case of this social process in mutual persuasion.
Tämän sosiaalisen prosessin paradigmaattinen esimerkki on molemminpuolinen vakuuttaminen.
It connects these two concepts by coupling the question "what is a person" (concerning the necessary conditions of personhood) with the question "how does one become a person"(concerning its genetic conditions).
Nämä kaksi käsitettä yhdistetään tarkastelemalla kysymyksiä "mikä on persoona" ja "miten tullaan persoonaksi".
It explicates how all these capacities have a social origin and ultimately a social function by showing that they all presuppose certain higher-order communicative patterns that arose through an evolutionary and cultural history, and develop through the internal reconstruction of these patterns as cognitive-semiotic processes.
Se esittää, että kaikilla näillä taidoilla on sosiaalinen alkuperä ja viime kädessä sosiaalinen merkitys, osoittamalla, että ne kaikki edellyttävät tiettyjä ylevämpiä kommunikatiivisia malleja, jotka nousevat kehitys- ja kulttuurihistoriasta ja kehittyvät näiden mallien sisäisen rekonstruktion kautta kognitiivis-semioottisina prosesseina.
The thesis concludes that becoming a kind of being who can engage in self-persuasion, thus a person, consists ultimately in internalizing the patterns of communicative social interactions in the form of an ongoing auto-communication.
Lopuksi väitöskirja osoittaa, että tuleminen sellaiseksi olevaksi, joka voi toteuttaa itsensä suostuttelun, toisin sanoen persoonaksi, muodostuu viime kädessä sosiaalisen kanssakäymisen kommunikatiivisten mallien sisäistämisestä jatkuvan autokommunikaation muodossa.
The main argument of the thesis is that one becomes a person through internally recreating a social, communicative process; namely, that of dialogical transformation of habits.
Väitöskirjan keskeinen teesi on, että agentista tulee persoona, kun se luo uudestaan sisäisesti sosiaalisen, kommunikatiivisen prosessin, toisin sanoen tapojen dialogisen transformaation kautta.
The internalization of this process in the form of an inner dialogue cultivates a social self that is in ongoing communication with the embodied, organismic self of uncritically habituated attitudes, convictions and desires.
Sen sisäistäminen sisäisen dialogin muotoon kehittää sosiaalista minuutta, joka on jatkuvassa kommunikaatiossa epäkriittisten asenteiden, vakaumusten ja halujen elimellisesti ruumiillistuneen minän kanssa.
Methodologically, it undertakes an original philosophical analysis that is enriched by an interdisciplinary investigation of several notions and insights from semiotics, comparative and developmental psychology, cognitive science and anthropology.
Väitöskirjan metodologia koostuu filosofisesta analyysista, jota monitieteisesti rikastutetaan semiotiikan, vertailevan ja kehityspsykologian, kognitiivisten tieteiden ja antropologian lähestymistavoilla.
The thesis demonstrates that the capacity for engaging in this kind of self-persuasion consists chiefly in the capacities for metasemiosis, perspective-taking, and for cultivating habits of reflexivity.
Väitöskirja osoittaa, että taito ryhtyä itsensä suostutteluun muodostuu pääsääntöisesti kyvystä metasemioosiin, perspektiivin ottamisesta sekä refleksiivisyyden kehittämisestä.
It argues that participation in social interactions that are characterized by mutual recognition and giving-and-taking reasons implied by the practical concept of a person is in fact an ecological and developmental condition for an entity to possess the kind of characteristics and capacities such as reflexive self-consciousness addressed by the metaphysical concept.
Väitöskirjassa osoitetaan, että osallistuminen sosiaaliseen kanssakäymiseen, johon kuuluu persoonan käytännön käsitteeseen kuuluva vastavuoroinen tunnustaminen sekä kompromissi, on itse asiassa entiteetin ekologinen ja kehityksellinen olotila, jossa se saavuttaa piirteitä ja taitoja, kuten persoonan metafyysisen käsitteen mukainen refleksiivinen itsetietoisuus.
The chief theoretical contribution of the dissertation research lies, accordingly, in demonstrating that an adequate metaphysical concept of a person has to make reference to the kind of social processes that are necessary for the emergence and development of the distinguishing attributes of persons among other moving, perceiving, desiring and cognizing agents.
Väitöskirjan keskeinen teoreettinen tavoite on osoittaa, että persoonan onnistuneessa metafyysisessä käsitteessä on otettava huomioon sosiaaliset prosessit, jotka ovat välttämättömiä persoonan erityisten attribuuttien kehittymiselle, kuten liikkuminen, havaitseminen, haluaminen sekä kognitiiviset agentit.
This thesis presents a communicative account of personhood that argues for the inseparability of the metaphysical and the practical concepts of a person.
Väitöskirjassa käsitellään persoonuuden kommunikatiivista prosessia ja osoitetaan, että persoonan metafyysiset ja käytännölliset käsitteet ovat erottamattomat.
It starts with self-interpretation and self-evaluation, and culminates in the formation of higher-order desires that facilitate habit-change and novel habit formation in accordance with certain social, moral, aesthetical or intellectual categories and norms one comes to endorse.
Se alkaa itsearviolla ja huipentuu niiden ylevämpien halujen muodostumiseen, jotka edistävät persoonan tapojen muutosta niiden tiettyjen sosiaalisten, moraalisten, esteettisten ja intellektuaalisten normien mukaisesti, joita yksilö alkaa noudattamaan.
This inner dialogue can be conceived as a temporally extended process of self-persuasion, which is characterized by an ongoing strive for attaining higher degrees of self-control; that is, for achieving a more coherent alignment between our habits and the kind of person we would like to be.
Itsensä suostuttelu on jatkuva pyrkimys saavuttaa itsehillinnän korkeampia tasoja, toisin sanoen saattaa yhteen tapamme ja se persoona, joka haluaisimme olla.
For this reason, self-induced, deliberate habit-change is also a process of appropriation or self-appropriation, through which we strive to cultivate habits of feeling, thinking, acting that we can deem more truly ours.
Tästä syystä itse toteutettu tapojen muutos on myös itsensä hallitsemisen prosessi, jonka kautta me voimme kehittää tapoja, joita pidämme aidommin ominamme.
Typical thickness of the overburden varies from 5 to 15 metres, exceeding 20 metres in places.
Tyypillinen maaperän paksuus vaihtelee 5–15 metriin, ylittäen paikoin 20 metriä.
Formation of organic peat started in the area after the final retreat of the Scandinavian Ice Sheet.
Orgaanisen turpeen muodostuminen alueella alkoi Skandinavian jäätikön viimeisen vetäytymisen jälkeen.
The study area covers an about 150 km2 area around Kitinen river.
Tutkimusalue kattaa noin 150 km2 laajan alueen Kitisen joen ympärillä.
Till beds are more dominant in the western side of the river.
Moreenikerrokset ovat hallitsevampia läntisellä puolella jokea.
Fluvial activity is estimated to have been repetitious and especially intensive during the last deglaciation, possibly causing partial erosion of the till beds.
Fluviaalinen toiminta on ollut toistuvaa ja erityisen voimakasta viimeisen deglasiaation aikana, aiheuttaen mahdollisesti moreenien osittaisen erodoitumisen.
Ground penetrating radar, utilising 50 MHz and 100 MHz antennas, proves its suitability for investigation of fluvial deposits of a proglacial environment, with abundant coarse-grained sediments.
Maatutka 50 MHz ja 100 MHz antenneilla osoitti soveltuvuutensa fluviaalisten sedimenttien tutkimiseen runsaasti karkearakeisia sedimenttejä sisältävässä proglasiaalisessa ympäristössä.
Quality of the data enables identification of lithological interfaces within and between sediment units.
Tutka-aineiston laatu mahdollisti sedimenttiyksikköjen sisäisten ja välisten litologisten rajapintojen erottamisen.
Seven radar facies and facies associations are identified, and classified as organic, glacial and fluvial sediments.
Seitsemän maatutkafasiesta ja -fasiesseuruetta on tunnistettavissa, ja ne luokitellaan orgaanisiin, glasiaalisiin ja fluviaalisiin sedimentteihin.
Subsurface sediments were investigated by radar acquisition campaigns and sedimentological investigations in Kersilö area, Sodankylä, central Finnish Lapland, in order to provide information about the sedimentology and stratigraphy of the area, and to construct the succession of events related to the glacial and postglacial development of the subsurface sediments.
Maaperän sedimenttejä tutkittiin maatutkaluotauksilla sekä sedimentologisilla tutkimuksilla Kersilön alueella, Sodankylässä, Suomen Keski-Lapissa, alueen sedimentologiaan ja stratigrafiaan liittyvän tiedon tuottamiseksi, sekä maaperän glasiaalisten ja postglasiaalisten kehitysvaiheiden selvittämiseksi.
Eastern river bank is characterized by sorted sediments interpreted to represent an ancient braided-river environment.
Itäistä joenpengertä luonnehtivat lajittuneet sedimentit, joiden on tulkittu edustavan muinaista palmikoivan joen ympäristöä.
Ground penetrating radar facies and facies associations of Kersilö area, Sodankylä, in Northern Finland at the zone of weak glacial erosion
Maatutkafasiekset ja -fasiesseurueet Kersilön alueella, Sodankylässä, Pohjois Suomessa, heikon jäätikköeroosion vyöhykkeellä
Western side of the river presents extensive sorted sediment deposits, interpreted to represent extramarginal-outwash and braided-river sediments.
Joen länsipuolella esiintyy laajoja lajittuneita kerrostumia, joiden on tulkittu edustavan ekstramarginaalisia purkaussedimenttejä ja palmikoivan joen sedimenttejä.
The sediments indicate a succession where glacial deposits alternate with fluvial sorted sediments indicating ice-free events.
Sedimentit indikoivat sarjaa, jolla glasiaaliset kerrostumat vuorottelevat fluviaalisten, jäättömiin jaksoihin viittaavien, lajittuneiden sedimenttien kanssa.
Eastern part of the study area is covered by Holocene peat of Viiankiaapa mire, underlain by clastic sorted sediments and till.
Alueen itäistä osaa peittää Viiankiaavan Holoseenin aikainen turvekerros, jonka alapuolella on klastisia lajittuneita sedimenttejä sekä moreenia.
Stratigraphy of the Kärväsniemi test site comprises three sandy till beds, estimated to represent Early, Middle and Late Weichselian glaciations.
Tutkimusalueen koekaivannoissa havaitaan enimmillään kolme moreenipatjaa, joiden arvioidaan olevan Varhais-, Keski- ja Myöhäis-Veikselin aikaisia.
Fluvial sediments include five radar facies and facies associations characteristic of fluvial deposits.
Fluviaalisiin sedimentteihin sisältyy viisi fluviaalisille sedimenteille luonteenomaista maatutkafasiesta ja -fasiesseuruetta.
Clastic surface sediments indicating deglacial to Holocene origin have experienced partial reworking by wind and floodwaters.
Deglasiaaliseen ja Holoseenin aikaiseen syntyyn viittavat klastiset pintasedimentit ovat osittain tuulen ja tulvavesien muokkaamia.
Absolute age determinations from the middle sorted sediment assemblage suggests Odderade Interstadial between the Early and Middle Weichselian glaciations.
Moreenipatjojen välisten lajittuneempien fluviaalisten sedimenttien arvioidaan olevan peräisin Varhais- ja Keski-Veikselin sekä Holoseenin ajalta Keskim-mäisestä lajittuneiden sedimenttien ryhmästä tehdyt absoluuttiset ikämääritykset viittaavat Odderade Interstadiaaliin Varhais- ja Keski-Veikselin jäätiköitymisvaiheiden välissä.
The subsurface is controlled by unconsolidated coarse-grained sediments with a mean grain-size ranging from sand to gravel.
Maaperää hallitsevat karkearakeiset irtomaalajit, joiden keskimääräinen raekoko vaihtelee hiekasta soraan.
Despite behaviour’s importance, its biological background is still poorly known in these animals.
Käyttäytymisen tärkeydestä huolimatta sen biologinen tausta tunnetaan seuraeläimillä huonosti.