natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the field of criminal policy, restorative justice has challenged the usual retributive and rehabilitative paradigms.
Kriminaalipolitiikan alalla puolestaan rikosten sovittelu ja muut restoratiivisen oikeuden muodot ovat nousseet Suomessakin haastamaan perinteiset rikoskontrollin paradigmat, rangaistuksen ja hoidon.
Crime was classified according to frequency and type (drug, violent, property, traffic, and drunk driving offences).
Rikoslajeista muodostettiin viisi kategoriaa: huume-, väkivalta-, omaisuus-, liikenne- ja rattijuopumusrikollisuus.
Other questions concerned the prevalence of juvenile crime and service use, and comparison between different informants (self-reports, parent and teacher reports) on children’s problems.
Lisäksi tutkimme nuorisorikollisuuden esiintyvyyttä ja palvelujen käyttöä, ja vertailimme eri informanttien (tutkimushenkilöt itse, vanhemmat ja opettajat) vastausten ennusvoimaa lasten tulevan rikollisuuden suhteen.
Of the most active offenders with more than five crimes, more than half (59%) were psychiatrically disordered.
Myös psykiatristen häiriöiden esiintyvyys kasvoi lineaarisesti rikosten määrän kanssa; aktiivisista uusintarikollisista yli puolella (59%) oli psykiatrinen diagnoosi.
Age-18 follow-up information was received for 2330 boys.
Tietoja saatiin 2330 pojasta.
<b>Aims</b> The main objective was to study psychosocial childhood (age 8) predictors and late adolescence (age 18) correlates of juvenile crime (ages 16 to 20).
<b>Tutkimuskysymykset</b> Tutkimuksen pääkysymyksenä oli, mitkä lapsuudessa (8 v.) ja nuoruudessa (18 v.) mitatut psykososiaaliset tekijät ovat yhteydessä nuorisorikollisuuden (16-20 v.) määrään ja lajiin.
Minor forms of traffic crime were excluded from the analyses.
Analyysivaiheessa rekisteridatasta poistettiin liikennerikkomukset.
We further investigated the associations between psychiatric diagnoses in early adulthood and youth crime.
Lisäksi yhtenä kysymyksenä oli, miten varusmiespalvelun aikaiset psykiatriset diagnoosit liittyvät nuorisorikollisuuteen.
In mediation, the parties were given a voice; they had the opportunity to tell their stories in their own words.
Osapuolet saivat kertoa tarinansa omin sanoin, heitä kuunneltiin ja he ymmärsivät mitä sovittelussa puhutaan ja sovitaan.
The initial tension was alleviated in the course of mediation, and the parties experienced a sense of closure.
Sovittelun kuluessa jännitys väheni ja asiat saatiin loppuunkäsiteltyä.
Diagnoses were classified into six groups: antisocial personality, substance use, psychotic, anxiety, depressive, and adjustment disorders.
Puolustusvoimien rekisteristä saatiin tiedot poikien kutsunnoissa ja palvelusaikana (vuosina 1999-04) saamista psykiatrisista diagnooseista, jotka luokiteltiin kuuteen luokkaan: antisosiaalinen persoonallisuushäiriö, päihdehäiriöt, psykoottiset häiriöt, ahdistuneisuushäiriöt, masennustilat ja sopeutumishäiriöt.
However, fewer psychosocial problems were independently associated with drug offending than with the other crime types.
Huumerikollisuudella oli kuitenkin vähemmän itsenäisiä ennus- ja taustatekijöitä kuin muilla rikoslajeilla.
Childhood independent predictors of youth crime included not living with two biological parents, parents’ low education, and child’s conduct problems and hyperactivity.
Nuorisorikollisuuden itsenäisiä ennustekijöitä lapsuudessa olivat rikkinäinen perherakenne, vanhempien alhainen koulutustaso, lapsen käytösongelmat ja hyperaktiivisuus.
Access to mediation and the mediation process substantially relied on the attitudes and routine practices of individual persons.
Sekä sovitteluun pääsy että sovittelumenettely riippuivat yksittäisistä henkilöistä.
According to the military register, 10% of the boys had been diagnosed with at least one psychiatric disorder.
Joka kymmenes poika kärsi psykiatrisista häiriöistä.
Finnish mediation practices were studied through observation of 16 cases of <i>victim-offender mediation</i> by law students in the city of Turku between 2001 and 2003.
Sovitteludata koostui 16 sovittelujutun havainnoinnista Turussa vuosina 2001- 2003.
Of the boys, 15% were registered for 1-2 offenses, 4% for 3-5 offenses, and 4% for more than five offenses.
Satunnaisia rikoksentekijöitä oli 15%, uusijoita 4% ja moninkertaisia uusijoita 4%.
All the crime types correlated with each other.
Kaikki rikoslajit korreloivat keskenään tilastollisesti merkitsevästi.
Observation of <i>victim-offender mediation</i> showed that mediation in many ways benefits the parties concerned, as well as society at large.
Rikossovittelun havainnointitutkimuksen perusteella sovittelussa monet perusasiat ovat kunnossa, ja toiminta on mielekästä niin asianosaisten kuin yhteiskunnankin kannalta.
Crime accumulated heavily in those with more than five offences as this 4% group accounted for 72% of all crime.
Rikokset kasautuivat moninkertaisille uusijoille: <i>tämä 4%:n ryhmä teki 72% kaikista rikoksista</i> .
Also the prevalence of psychiatric disorders linearly covaried with offending frequency.
Myös psykiatriset häiriöt ovat lineaarisessa yhteydessä rikosten määrään.
Crime risk can be predicted already in childhood on the basis of self-, parent and especially teacher reports.
Rikosriskiä voidaan ennustaa jo lapsuudessa, ja etenkin opettajat ovat tarkkanäköisiä lasten ongelmien suhteen.
In the most active offender group with more than five offences, less than 3% had turned to services for psychosocial problems within the previous year.
Kuitenkin tästä ryhmästä vain alle 3% oli käyttänyt mielenterveyspalveluja viimeisen vuoden aikana.
Victim-offender mediation, along with other restorative practices, offers low-threshold services, enabling early intervention without stigmatization.
Rikosten sovittelu tarjoaa keinon puuttua ongelmiin varhaisessa vaiheessa ilman leimaamista.
Prevalence, Predictors, Correlates, and Restorative Justice</b> <b>Background</b> Although risk factors and correlates of juvenile delinquency have been widely studied, population-based prospective longitudinal studies are still needed.
<b>Tausta</b> Vaikka nuorisorikollisuus on kriminologisen tutkimuksen perinteinen kohde, on edelleen tarvetta pitkittäistutkimuksille, joissa on laaja, koko väestöä edustava otos.
<b>Results</b> Of the 2866 boys, 23% had been registered for offending (excluding minor traffic offenses); 4% for drug, 7% for violent, 11% for property, 11% for traffic, and 5% for drunk driving offences during the four-year period in late adolescence.
<b>Tulokset</b> Kaikkiaan 23% pojista oli rekisteröity rikoksesta (poissulkien liikennerikkomukset) nelivuotisen tutkimusperiodin aikana 16-20-vuotiaana.
It was difficult to make especially young offenders really participate in the mediation process.
Restoratiivisen teorian perusteella sovittelussa havaittiin myös kehittämisen varaa: Etenkin nuoria rikoksentekijöitä oli hankala saada osallistumaan tosissaan, ja aikuiset helposti hallitsivat keskustelua.
Rather than the state’s retributive interests, victims’ rights were promoted.
Asianosaiset saivat vaikuttaa prosessiin ja sopimukseen, ja uhrin oikeudet olivat sovittelussa keskeisellä sijalla.
Most psychosocial problems linearly covaried with offending frequency, being particularly manifested by multiple recidivists.
Aktiiviset rikoksentekijät vastaavat suuresta osasta kokonaisrikollisuutta, tarvitsevat eniten apua, mutta eivät kuitenkaan hakeudu psykososiaalisten palvelujen piiriin.
To improve their adoption, attention should be paid to the local adaptation of guidelines and to defining the duties of professional groups.
Niiden käytön tehostamiseksi tulisi kiinnittää huomiota suositusten paikalliseen soveltamiseen ja eri ammattiryhmien tehtäväkuvien määrittelyyn.
Nurses’ attitudes towards guidelines were highly positive; they believed them to be a reliable source of advice, and that they improved the quality of care.
Hoitajien hoitosuositusasenteet olivat hyvin myönteisiä ja hoitosuosituksia pidettiin luotettavina tiedonlähteinä, ja niiden uskottiin parantavan hoidon laatua.
In conclusion, the CC Guidelines seem to be accepted in clinical nursing practices.
Yhteenvetona voidaan todeta, että Käypä Hoito -suositukset on hyväksytty osaksi kliinistä hoitotyön käytäntöä.
The local adaptation of guidelines and support from management and physicians was considered highly important to implementation, but in general, any type of intervention resulted in more positive attitudes and more active self-reported use of guidelines.
Hoitosuositusten paikallinen soveltaminen sekä johdon ja lääkäreiden tuki olivat hoitajien mielestä keskeisiä käyttöönotossa, vaikkakin tulosten mukaan kaikki käytetyt keinot olivat yhteydessä positiivisempiin hoitosuositusasenteisiin sekä aktiivisempaan hoitajien itsensä ilmaisemaan hoitosuositusten käyttöön.
Support from chief executives and physicians is of utter importance.
Tähän tarvitaan terveyskeskusten johdon ja lääkäreiden selkeää tukea.
According to chief executives, the HT Guideline was in use in the majority of Finnish health centres, but their views regarding the agreements on the implementation of the HT Guideline recommendations in their health centres differed in several aspects.
Kohonneen verenpaineen hoitosuositus oli ylilääkäreiden ja ylihoitajien mukaan otettu käyttöön lähes kaikissa terveyskeskuksissa, mutta heidän näkemyksensä suositusten käyttöönottoa koskevista terveyskeskuksissa tehdyistä sopimuksista erosivat toisistaan monilta osin.
Moreover, implementation styles varied.
Myös käyttöönoton toteutuksessa oli suurta vaihtelua terveyskeskusten välillä.
Phase II assessed nurses’ attitudes towards guidelines and their experiences of implementation.
Toisessa vaiheessa selvitettiin hoitajien hoitosuositusasenteita ja kokemuksia hoitosuosituksen käyttöönotosta.
In phase III, nurses’ views on important factors to adoption were evaluated.
Kolmannessa vaiheessa selvitettiin hoitohenkilöstön näkemyksiä hoitosuosituksen käyttöä edistävistä tekijöistä.
Health centres with opposite implementation styles were identified, and classified as disseminators and implementers.
Toteutustavan perusteella ääripäissä sijaitsevat terveyskeskukset luokiteltiin yksittäisin ja monin keinoin käyttöönottoa tukeneiksi.
The overall purpose of this study was to produce recommendations on how to facilitate the adoption of the evidence-based Current Care (CC) Guidelines into the out-patient services of Finnish primary care nursing.
<b>Kohonneen verenpaineen hoitosuosituksen käyttöönottosuomen perusterveydenhiollon hoitotyössä</b> Tutkimuksen tavoitteena oli tuottaa suosituksia näyttöön perustuvien Käypä hoito -suositusten käytön edistämiseksi perusterveydenhuollon hoitotyössä.
Phase I evaluated the extent and style of the Hypertension (HT) Guideline implementation in all Finnish health centres.
Tutkimuksen ensimmäisessä vaiheessa arvioitiin Kohonneen verenpaineen hoitosuosituksen käyttöönottoa terveyskeskuksissa.
The main concepts of the theoretical part regarding SOLID principles are acquired from various articles and books by Robert C. Martin who has coined the SOLID term.
Teoreettisten SOLID -periaatteiden taustamateriaalina käytetään Robert C Martinin artikkeleita ja kirjallisuutta.
The research will attempt to provide a reference architecture based on SOLID, DI, MVP and Vaadin Framework for building enterprise applications with minor overhead.
Tämän tutkimuksen tuloksena pyritään muodostamaan referenssiarkkitehtuuri, joka perustuu SOLID, CDI sekä MVP tekniikoihin ja Vaadin sovelluskehykseen.
The technical background information for this thesis is mainly gathered from Java Enterprise Edition (Java EE) specifications as well as from The Book of Vaadin which is the open source project’s main documentation.
Tutkimuksen peruslähteinä käytetään Java EE spesifikaatioita soveltuvilta osin sekä Vaadin ohjelmistokehyksen Book of Vaadin -teosta, joka on avoimeen lähdekoodiin perustuvan sovelluskehyksen virallinen dokumentaatio.
Second research question looks into how SOLID principles together with DI affect the User Interface (UI) level design paradigms such as Model View Presenter (MVP): ● Are SOLID principles applicable when DI together with User Interface level Model View Presenter pattern is used?
● Toinen tutkimuskysymys keskittyy käyttöliittymäkerrokseen ja siihen miten CDI yhdistettynä tunnettuihin käyttöliittymän suunnitteluparadigmoihin, kuten Model View Presenteriin (MVP) toteutuu riippuvuuksien hallinan näkökulmasta.
Firstly how SOLID principles affect the Dependency Injection is observed with a research question: ● How to utilise Dependency Injection with SOLID principles?
Tämä tutkimus koostuu kolmesta tutkimuskysymyksestä, jotka lähestyvät ohjelmistoarkkitehtuurin muodostusta hieman eri lähtökohdista: ● Ensimmäinen tutkimuskysymys selvittää kuinka CDI perustaista riippuvuuksien hallintaa tulisi käyttää SOLID suunnitteluperiaatteiden kanssa.
Finally the effect of SOLID principles and DI is evaluated as a whole on the architectural level of the application with the final research question: ● How will SOLID principles affect the web application’s architecture?
● Kolmas tutkimuskysymys keskittyy riippuvuuksien hallinnan ja SOLID periaatteiden käyttökelpoisuuden arviointiin koko arkkitehtuurin näkökulmasta.
Increasing persistence in university level studies is a major concern worldwide.
Yliopistotason opintojen keskeyttäminen on maailmanlaajuinen huolenaihe.
For example, in the United States an average of 70 % of students drop out from university studies, whereas in Europe the average drop-out rate is ca. 40 %.
Esimerkiksi Yhdysvalloissa keskimäärin 70 % opiskelijoista keskeyttää yliopistoopinnot ja Euroopassa näin käy keskimäärin 40 prosentille.
In Finland, university level chemistry education shows also a drop-out rate of ca. 40 %, and a half of this number consists of students who change their major subject.
Suomessa yliopistotason kemian opetuksen keskeyttäneiden osuus on myös luokkaa 40 % ja puolet tästä määrästä aiheutuu siitä, että opiskelijat vaihtavat pääainettaan.
As an additional feature in comparison with traditional learning approach instruments, ChemApproach also takes into account approaches to laboratory work.
Perinteisiin lähestymistapaa kartoittaviin kaavakkeisiin nähden ChemApproach sisältää lisäksi osion, joka ottaa huomioon laboratoriotyöskentelyssä oppimisen.
As a consequence of the present thesis work, it was possible to propose institutional and teaching practices that can be used to decrease the level of the submissive surface approach and increase the level of the practical deep approach and thus increase persistence in chemistry studies.
Tämän työn tuloksien ansiosta voitiin ehdottaa institutionaalisia sekä opetuksellisia käytänteitä, joiden avulla voitaisiin saada alistuneen pintasuuntautumisen määrää vähennettyä ja käytännöllisen syväoppimisen määrää lisättyä.
The high impact of the practical deep approach highlights the high importance laboratory work in persistence and it serves as an indication of the good functionality of the ChemApproach questionnaire.
Käytännöllisen syväsuuntautumisen merkityksen suuruus osoittaa laboratoriotyöskentelyn suuren merkityksen kemian oppimisessa, ja se myös osoittaa että ChemApproach on hyvin toimiva kemian opiskelijoiden tutkimuksessa.
The major changers thus constitute an important part of the Finnish drop-out student population.
Pääaineen vaihtajien määrä on siis Suomen kemianopetuksen kannalta merkittävän suuri.
The ultimate aim of this dissertation was to develop an instrument that could be used for the prediction of students at risk.
Tämän väitöskirjatyön päätavoite olikin kehittää työkalu, jonka avulla voitaisiin tunnistaa juuri nämä keskeyttämis- ja vaihtamisvaarassa olevat opiskelijat.
The results obtained during this thesis work indicate that the degree of the presence of certain learning approach features, namely the submissive surface and the practical deep approach features, strongly predict the students’ persistence, drop-out and change of major subject.
Tässä työssä saadut tulokset osoittavat selvästi, että tiettyjen lähestymistapojen piirteiden voimakkuus on vahvasti kytköksissä opintojen keskeyttämiseen ja pääaineen vaihtamiseen.
With such high drop-out rates, it is of utmost importance to find ways for the early identification of students at risk of dropping completely or changing their major.
Koska opintojen keskeyttäjien määrä on suuri, on tärkeää löytää välineitä, joilla voidaan tunnistaa keskeyttämis- ja vaihtamisvaarassa olevat opiskelijat mahdollisimman ajoissa.
This instrument, the ChemApproach questionnaire, was designed in such a way that it probes the learning approach features of chemistry students.
Työssä kehitetty työkalu, ChemApproach-kyselykaavake, lähestyy asiaa opiskelijoiden oppimisen lähestymistapojen kautta.
It was confirmed that these features even override the initial intention of wanting to change major subject.
Nämä piirteet, alistuvan pintaoppimsen ja käytännöllisen syväoppimisen piirteet, osoittautuivat merkittävämmiksi kuin opiskelijan ilmoittama halu vaihtaa pääainetta.
The exact molecular mechanisms leading to developmental programming are not known, but it has recently been suggested that obesity-related low-grade inflammation, gut microbiota and epigenetic gene regulation (in particularly DNA methylation) participate in the developmental programming phenomenon.
Tähän niin sanottuun sikiökautiseen ohjelmoitumiseen johtavat molekyylitason yksityiskohtaiset mekanismit eivät ole selvillä, mutta viime aikoina useissa tutkimuksissa on esitetty, että lihavuuteen liittyvä matala-asteinen tulehdus, suoliston mikrobisto sekä epigeneettinen geenien säätely (erityisesti DNA-metylaatio) osallistuisivat sikiökautiseen ohjelmoitumiseen molekyylitasolla.
Probiotic intervention affected DNA methylation of dozens of obesity and weight gain related genes both in women and their children.
Probiootti-interventio vaikutti DNA-metylaatioon kymmenissä lihavuuteen tai painonnousuun liittyvissä geeneissä sekä naisilla että lapsilla.
Neither dietary counselling nor probiotic intervention modified leptin concentration in women, but probiotics tended to increase children’s leptin concentration.
Ravitsemusohjaus ja probiootti-interventio eivät vaikuttaneet äitien leptiinipitoisuuteen mutta probiooteilla oli taipumusta kasvattaa lasten leptiinipitoisuutta.
The study population consisted of 256 mother-child pairs participating in a prospective, double-blinded dietary counselling and probiotic intervention (Lactobacillus rhamnosus GG and Bifidobacterium lactis Bb12) NAMI (Nutrition, Allergy, Mucosal immunology and Intestinal microbiota) study.
Väitöskirjan aineisto koostui 256 äiti-lapsiparista, jotka osallistuivat NAMI-tutkimusryhmän prospektiiviseen, kaksoissokkoutettuun ravitsemusohjaus-probiootti-interventiotutkimukseen (Lactobacillus rhamnosus GG ja Bifidobacterium lactis Bb12), ja lisäksi ylipainoisista äideistä, jotka oli rekrytoitu mukaan tutkimukseen suoraan Lounais-Suomen alueen äitiysneuvoloista tai Turun yliopistollisen keskussairaalan poliklinikalta.
Moreover, several studies have indicated that overnutrition and maternal obesity adversely program the development of offspring by predisposing them to obesity and other chronic diseases later in life.
Lisäksi useat tutkimukset ovat osoittaneet, että äidin raskaudenaikainen lihavuus lisää syntymässä olevan lapsen riskiä ylipainoon ja muihin kroonisiin sairauksiin hänen omassa aikuisuudessaan.
The aim of this thesis was to evaluate the effect of diet, dietary counseling and probiotic intervention during pregnancy in endorsing favorable developmental programming.
Tämän väitöskirjatyön päätarkoituksena oli arvioida raskaudenaikaisen ruokavalion, ravitsemusohjauksen ja probiootti-intervention kykyä tukea terveellistä sikiökautista ohjelmoitumista.
Dietary counseling was an efficient tool for improving antioxidant vitamin intake in women, which was reflected in the breast milk vitamin concentration.
Ravitsemusohjaus puolestaan osoittautui tehokkaaksi tavaksi parantaa antioksidanttivitamiinien saantia naisilla, ja tämä heijastui edelleen rintamaidon antioksidanttipitoisuuksiin.
Results revealed that dietary intake may modify obesity-associated low-grade inflammation as measured by serum leptin concentration.
Tutkimuksen tulokset osoittivat, että raskaudenaikaisella ruokavaliolla voidaan vaikuttaa lihavuuteen liittyvään matala-asteiseen tulehdukseen, kun tulehduksen mittarina käytetään leptiinipitoisuutta.
Specifically, counseling aimed to affect the type of fat consumed and to increase the amount of fiber in the women’s diets.
Erityisesti äitejä neuvottiin kiinnittämään huomiota käytetyn rasvan laatuun sekä kuidun määrän kasvattamiseen.
Specifically, dietary fiber intake may lower leptin concentration in women, whereas the intakes of saturated fatty acids and sucrose have an opposite effect.
Erityisesti runsas kuidunsaanti voi laskea leptiinin pitoisuutta kun taas runsas tyydyttyneiden rasvojen ja sokerin saanti voivat kasvattaa äidin leptiinin pitoisuutta.
Altogether these results indicate that dietary components, dietary counseling and probiotic supplementation during pregnancy may modify the intrauterine environment towards favorable developmental programming.
Yhteenvetona nämä tulokset osoittavat, että raskaudenaikaisella ruokavalion laadulla, ravitsemusohjauksella sekä probioottien käytöllä voidaan tukea lapsen myöhemmän terveyden ohjelmoitumista.
Dietary counseling was aimed to modify women’s dietary intake to comply with the recommended intake for pregnant women.
Ravitsemusohjauksella tavoiteltiin suositusten mukaista ruokavaliota.
Leptin concentration was used as a marker for obesity-related low-grade inflammation, antioxidant vitamin status as an efficiency marker for dietary counselling and epigenetic DNA methylation of obesity related genes as a marker for probiotics influence.
Lihavuuteen tai painonnousuun liittyvien geenien DNA:n metylaation muutosta seurattiin probioottien vaikutuksen mittarina.
Maternal obesity has been shown to increase the risk for adverse reproductive health outcomes such as gestational diabetes, hypertension, and preeclampsia.
Ravitsemus ja probiootit raskauden aikana – tukemassa sikiökautista ohjelmoitumista Raskaudenaikainen ylipaino ja lihavuus lisäävät muun muassa raskausdiabeteksen ja kohonneen verenpaineen riskiä.
This study is based on the Finnish Arthroplasty register.
Aineisto kerättiin Suomen Tekonivelrekisteristä.
A successful THA is a combination of adequate surgical technique with appropriate implants performed for carefully selected patients.
Oikea leikkaustekniikka yhdistettynä tarkoituksenmukaisiin tekonivelkomponentteihin tarkkaan valituilla potilailla on menestyksen edellytys.
Affecting factors can be divided into patient-related, component-related, and surgery-related.
Kartioliitoksen korroosio on monitekijäinen ilmiö, jonka riskitekijät voidaan jakaa potilaskohtaisiin, komponenttikohtaisiin ja toimenpidekohtaisiin.
The risk of dislocation decreased when an elevated liner was used with the Continuum cup.
Korotettu liukupinta kuitenkin vähensi sijoiltaanmenon riskiä ja sen käyttö on suositeltavaa Continuum kuppia käytettäessä.
Vitamin E-infused liners are a durable option; however, we were unable to detect any advantages of this material associated with decreased wear, and further studies with longer follow-up are needed.
E-vitamiinia sisältävä polyeteeni liukupinta on kestävä valinta lonkan tekonivelleikkauksessa, mutta sen potentiaaliset edut eivät tulleet esiin 7 vuoden seuranta-aikana.
We found the Continuum cup component to be associated with an increased risk of revision compared to other uncemented cups in primary THA, mainly due to revisions for dislocation.
Tutkimuksessamme Continuum-kupeilla todettiin suurentunut riski uusintaleikkaukseen sijoiltaanmenon vuoksi.
The ultraporous-coated Tritanium cup component for primary THA did not provide an advantage over traditional uncemented cups and was associated with increased revision risk for aseptic loosening of the cup.
Tritanium -kuppeihin liittyi tilastollisesti merkittävästi suurentunut uusintaleikkausriski kupin irtoamisen vuoksi.