natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Climate change, species range shifts and uncertainty : A new era of conservation planning
Ilmastonmuutos, lajien levinneisyysaluemuutokset ja epävarmuus : Suojelusuunnittelun uusi aikakausi
More importantly, the observed changes seem to match best with predictions that follow the most extreme climate change scenario.
Lisäksi tulokset osoittavat, että havaitut muutokset vastaavat parhaiten kaikkein voimakkaimman ilmastonmuutoksen ennusteita.
Uncertainty in climate change research is pervasive and cannot ever be entirely eliminated.
Ilmastonmuutos ja sen vaikutukset ovat haastavia tutkimuskohteita, eikä niihin liittyvää epävarmuutta voida koskaan täysin poistaa.
In this thesis the different risks and opportunities of conducting conservation planning under climate change are investigated.
Tässä väitöskirjassa on tutkittu ilmastonmuutoksen luomia haasteita ja mahdollisuuksia suojelusuunnittelulle.
Changes in the climatic environment therefore force species to either adapt to the new conditions or move to areas where suitable conditions are still present in order to avoid extinction.
Kun ilmasto-olosuhteet muuttuvat, lajin täytyy sukupuuton välttääkseen joko evolutiivisesti sopeutua uusiin ilmasto-olosuhteisiin tai siirtyä alueille, missä olosuhteet ovat sille edelleen suotuisat.
For example previously created models for Finnish breeding birds predicted well recently observed changes in species distribution sizes.
Tässä väitöskirjassa esitetyt tulokset osoittavat mm. että Suomessa pesiville lintulajeille aikaisemmin tehdyt mallinnukset ovat onnistuneet ennustamaan hyvin viimeaikaisia levinneisyysalueiden muutoksia.
Several studies have shown that species from various taxa are currently moving their ranges polewards and to higher elevations to keep up with shifting climate regimes.
Useat tutkimukset ovat osoittaneet, että viimeaikaisen ilmaston lämpenemisen seurauksena lajien levinneisyysalueet ovat alkaneet siirtyä kohti napa-alueita ja vuoristoisia ylänköjä, mikä viittaa siihen, että lajit pyrkivät seuraamaan niille ominaisia ilmasto-olostuhteita.
All species are adapted to certain climatic conditions, outside of which they cannot survive.
Kaikki eliölajit ovat sopeutuneet niille ominaisiin ilmasto-olosuhteisiin, jotka määrittävät lajin esiintymisalueen.
Species range shifts are problematic in conservation planning, because dynamic biodiversity patterns hamper our ability to identify priority areas for protection.
Lajien levinneisyysalueiden nopea muuttuminen vaikeuttaa suojelun kannalta tärkeiden alueiden tunnistamista.
The major findings of this thesis are that climate change is already rapidly reshaping species distributions in Finland and that ignoring future dynamics can lead to misguided and potentially inefficient conservation decisions.
Kirjassa esitetyt tutkimustulokset osoittavat, että lajien levinneisyysalueet ovat nopeasti muuttumassa myös Suomessa, ja että onnistuneet ja kustannustehokkaat suojelutoimet edellyttävät ilmastonmuutoksen vaikutusten ennakoivaa huomioimista.
This research focuses on the uncertainties that arise from working with unknown future events, technical challenges of observing and predicting species range shifts, and using (or ignoring) information about future impacts in conservation planning.
Tässä väitöskirjassa tarkastellaan erityisesti levinneisyysalueiden muutosten mittaamiseen ja ennustamiseen liittyviä epävarmuuksia, sekä sitä miten tätä tietoa tulisi hyödyntää suojelusuunnittelussa.
The results presented here show that modelling future impacts using so-called niche modelling techniques, despite their inherent uncertainties, can provide useful information about how species distributions and conservation statuses will be affected by climate change.
Epävarmuuksista huolimatta, levinneisyysalueiden siirtymistä ennustavat mallit tarjoavat tärkeää ja käyttökelpoista tietoa ilmastonmuutoksen vaikutuksista lajeihin ja niiden suojeluun.
In addition, natural landscapes are becoming increasingly human-dominated, further hindering dispersal by decreasing permeability.
Lajien levinneisyysalueiden siirtymisnopeus vaihtelee kuitenkin suuresti, ja levittäytymistä uusille alueille voi merkittävästi hidastaa ihmistoiminnan aiheuttama luonnonympäristöjen pirstaloituminen ja häviäminen.
Anthropogenic climate change is therefore expected to become one of the major drivers of species extinctions by the end of the 21st century.
Ilmastonmuutoksesta onkin ennustettu lähitulevaisuudessa tulevan merkittävä uhkatekijä luonnon monimuotoisuuden säilymiselle.
The results also suggests that while striving to reduce epistemic uncertainty is important in climate change and conservation research, other sources of uncertainty such as socio-political factors or volitional human behaviour might constitute far larger determinants of successful conservation actions, and therefore merit stronger focus in research.
Suojelutoimien onnistumiseen voi tieteellisten seikkojen sijaan vaikuttaa huomattavasti enemmän sosio-poliittiset tekijät sekä sidosryhmien käytösmallit tai arvomaailmat.
A key factor for successfully measuring and predicting climate change impacts are good monitoring data, the role of which should be more widely acknowledged by decision-makers.
Muutosten havainnoimisen ja ennustamisen kannalta on kuitenkin ensisijaisen tärkeää panostaa nykyistä enemmän lajistoseurantoihin ja tästä kerättävien aineistojen laatuun.
Because protected area networks are geographically fixed, climate change may also drive species out of reserves, foiling past conservation efforts.
Ilmastonmuutos voi lisäksi heikentää jo saavutettuja suojelutavoitteita, sillä ilmaston muuttuessa jo suojellut lajit voivat joutua siirtymään suojelualueiden ulkopuolelle.
This work offers tools to assist in both spatial prioritization and decision making when scarce conservation resources need to be allocated under uncertain future conditions.
Tämä väitöskirja tarjoaa kuitenkin työkaluja, joiden avulla luonnonsuojelua voidaan suunnitella tulevan ilmastonmuutoksen epävarmuuksia huomioiden ja niitä ennakoiden.
Cranial base and craniocervical junction anatomy can be evaluated from CT and MR scans, and lateral skull radiographs.
Kallonpohjan ja kaularangan välisen liitoksen anatomiaa voidaan tarkastella magneetti- ja tietokonetomografiakuvista, sekä kallosta sivusuunnassa otetuista röntgenkuvista.
Patients with haploinsufficiency mutations (which lead to a relatively mild phenotype) were less likely to have skull base abnormalities than patients with helical glycine substitutions.
Niillä potilailla, joilla OI:ta aiheuttava kollageenivirhe aiheutuu toisen alleelin toimimattomuudesta ja ilmiasuna on lievä oireyhtymämuoto, oli pienempi riski kallonpohjan anomalioihin kuin niillä potilailla, joilla oireyhtymä aiheutuu glysiinin korvautumisesta toisella aminohapolla johtaen vaikeaan oireyhtymän ilmiasuun.
In healthy individuals cranial base measurements, young children demonstrated significantly different results from those of older growing individuals and adults.
Terveiden lasten kohdalla havaittiin, että kallonpohjan ja kaularangan välisten mittasuhteiden kasvun aikaiset muutokset vaihtelivat huomattavasti eri yksilöillä ja että alle kouluikäisten mitta-arvot poikkesivat merkitsevästi vanhempien lasten ja aikuisten vastaavista arvoista.
Thus studies on patients younger than 9 years should include age-appropriate controls.
Tulosten perusteella suositellaankin, että alle 9-vuotiaiden lapsipotilaiden kallokuvia tulkittaessa tulisi käyttää iänmukaisia viitearvoja.
Based on this normative data and the observations made in patients with OI, age-appropriate screening limits for skull base pathology are proposed here, in addition to a recommendation for timing of radiological screening in patients with OI.
Tutkimuksen pohjalta laadittiin kliiniseen käyttöön lasten viitearvojen lisäksi ehdotus toimintamalliksi OI:aa sairastavien lasten kallonpohjan radiologisten seulontatutkimusten ajoituksesta.
No evidence was found for a protective effect of bisphosphonate treatment, nor for the progression of craniocervical junction pathology with age.
Bisfosfonaattilääkityksen ei havaittu estävän anomalioiden syntyä.
These normative values were then employed in the following analysis of growing patients suffering from osteogenesis imperfecta (OI), a disorder of bone fragility due to abnormal collagen composition.
Näin muodostettiin viitearvot, joihin luuston haurautta aiheuttavaa osteogenesis imperfectaa (OI) sairastavien lasten vastaavia arvoja voitiin verrata.
In disorders of compromised bone quality, abnormal changes in the craniocervical junction can lead to pathological conditions with possibly life-threatening neurological complications.
Sellaisissa tautitiloissa, joissa esiintyy luukudoksen poikkeavuutta, kallonpohjan ja kaularangan suhde voi muuttua siten, että syntyy henkeä uhkaava ydinjatkoksen puristustila.
Nevertheless, a notable deviation from the documented normal values is suggestive of pathological development in the craniocervical junction.
Huomattava poikkeama viitearvoista on aihe potilaan jatkotutkimuksille mahdollisen patologisen tilan kehittymisen arvioimiseksi.
When comparing the age-specific normal values, skull base abnormalities were found to be present in approximately one fifth of OI patients; platybasia was the most frequent finding.
Työssä havaittiin jokin kallonpohjan anomalia noin viidesosalla kasvuikäisistä OI-potilaista.
Cranial base anatomy changes during growth, as the form of the anatomic structures and their relative positions alter.
Kallonpohjan ja kaularangan rakenteiden muoto, ja niiden väliset suhteet muuttuvat kasvun myötä.
In this investigation these issues have first been addressed by making skull base measurements of healthy growing individuals to determine the age-specific normative values used to evaluate cranial base structures.
Tutkimuksessa tarkasteltiin ensin terveiden lasten kallon ja kaularangan välisen liitoksen mittasuhteita kasvun aikana.
These psalms have been named in this study as Praise of the Man of God (David), Praise of Hezekiah, Penitential Prayer of Manasseh, Lament of Josiah, and Penitential Prayer of Jehoiachin.
Nämä psalmit on väitöstutkimuksessa nimetty Daavidin ylistyslauluksi, Hiskian ylistyslauluksi, Manassen katumusrukoukseksi, Josian valituslauluksi ja Joojakinin katumusrukoukseksi.
These three psalms are followed by five royal psalms written expressly as psalms with pseudepigraphic attributions to different kings.
Näitä kolmea psalmia seuraa viisi pseudepigrafista psalmia Juudan eri kuninkaiden nimissä.
The second psalm concentrates on the time of Israel as the elect nation and takes up events from the wilderness period to the Exile.
Toinen psalmi puolestaan keskittyy Israeliin valittuna kansana ja kattaa ajanjakson erämaavaelluksesta Babylonian pakkosiirtolaisuuteen.
The first extant psalm covers a period from the Creation to the Flood and centers on humankind as the chosen species.
Ensimmäinen psalmeista kattaa ajan luomisesta suureen tulvaan ja pohtii ihmiskunnan asemaa Jumalan valittuna osana luomakunnasta.
The third psalm brings up the expected future of a group identified as the current chosen ones of God.
Kolmas psalmi ennustaa tulevaisuuden, joka tekijän mukaan odottaa hänen edustamaansa juutalaista ryhmittymää, joka identifioi itsensä Jumalan uusiksi valituiksi.
In this discussion some suggestions are also made regarding possible developments in the general use of psalms and psalm collections in this period and their connections with wisdom circles.
Samalla tutkimuksessa tehdään uusia avauksia sen suhteen, miten psalmien ja psalmikokoelmien käyttötavat ovat kehittyneet tuolla aikakaudella.
In the next stage of the study each of these eight individual psalms is analyzed thoroughly in order to evaluate how they contribute to the overall psalm collection.
Väitöstutkimuksen seuraavassa vaiheessa nämä psalmit on analysoitu yksityiskohtaisesti, sen selvittämiseksi millaisia psalmeja ne ovat ja mitä ne paljastavat psalmikokoelmasta kokonaisuutena.
In the course of the investigation, 4Q381 is placed into its proper place inside some of the larger developments and ideologies perceivable within the broader framework of the late Second Temple period.
Psalmikokoelma 4Q381 sijoitetaan tutkimuksessa myös osaksi laajempia myöhäisen Toisen temppelin ajan yhteiskunnallisia ilmiöitä ja ideologioita.
Finally, two specific settings are explored in connection with 4Q381, the psalm collection s original historical setting and its setting in the Qumran movement.
Lopuksi tutkimuksessa pohditaan, mihin historialliseen kontekstiin psalmikokoelma 4Q381 alun perin luotiin, ja miten sitä mahdollisesti käytettiin Qumranin yhteisössä, jonka kokoelmista käsikirjoitus löydettiin.
Also, the exact number of psalms in the preserved parts of the scroll can now be estimated as eight.
Materiaalinen rekonstruktio osoittaa käsikirjoituksen rekonstruoidun osan koostuvan kahdeksasta psalmista, joita nyt on ensimmäistä kertaa mahdollista tutkia kokonaisuuksina.
Such a degree of unity within a psalm collection is remarkable, and the only directly comparable psalm compilation in this respect seems to be the Psalms of Solomon, which is argued to be a similar collection.
Tutkimuksessa kävi ilmi, että psalmikokoelmasta säilyneen evidenssin valossa se on todennäköisesti yhden kirjoittajan tietoisesti yhdeksi kokonaisuudeksi kirjoittama psalmikokoelma.
Consequently most of this research revolves around the actual manuscript 4Q381 and its contents.
Tutkimus keskittyy erityisesti yhteen tällaiseen kokoelmaan, joka on Qumranin tekstilöytöjen käsikirjoitus 4Q381.
The analysis of the psalm collection begins with a material reconstruction of the manuscript.
Tieteellinen menetelmä fragmenttien sijoittamiseksi on kehitetty 1960-luvulla ja tunnetaan käsikirjoituksen materiaalisena rekonstruktiona.
The amount of information in 4Q381 concerning the historical setting is limited, but it seems that the 4Q381 sage led a particularistic group somewhere outside Jerusalem around the middle of the second century BCE.
Psalmikokoelman kirjoittaja on ilmeisesti viisauden opettaja, joka on johtanut muista ryhmittymistä erottautuvaa juutalaista liikettä joskus välillä 200 140 eaa. Jerusalemin ulkopuolella.
The exploration of the content is then begun with a basic outline of the psalm s content, followed by short comments on how the details of the text of the psalm are understood.
Väitöstutkimuksen kohteena ovat niin sanotut apokryfisten psalmien kokoelmat eli sellaiset psalmikokoelmat, joissa ei ole säilynyt nykyisestä kanonisesta Raamatun Psalmien kirjasta tunnettuja Psalmeja.
In addition, 4Q381 gives evidence of a perception of psalms as sources of history, which is argued to be a prominent point of view on the psalms in the second century BCE.
Psalmikokoelman 4Q381 lisäksi tutkimuksessa käsitellään myös muut tunnetut apokryfisten psalmien kokoelmat.
On the basis of this evidence the 4Q381 psalm collection is argued to be the work of a single author and to function as a unified lesson on the justice of God toward his elect, which was meant to be recited in a communal gathering.
Kokoelma toimii yhtenäisenä kattavana opetuksena Jumalan oikeudenmukaisuudesta valittujaan kohtaan.
Instead of a hundred and ten separate individual fragments there is now a large sequence of consecutive, albeit fragmentary text from the last nine columns of a scroll.
Tätä menetelmää sovelletaan väitöstutkimuksessa käsikirjoitukseen 4Q381, ja sen avulla kaikki keskikokoiset tai suuremmat fragmentit käsikirjoituksesta on onnistuttu sijoittamaan osaksi jatkuvaa, vaikkakin katkonaista, tekstiä.
After completing the analysis of the individual psalms, the collection as a whole and the central question of its function are explored in depth.
Psalmikokoelman käyttötavan selvittämiseksi on tutkijalla oltava mahdollisimman tarkka tieto siitä, millaisia psalmeja kokoelma sisälsi ja missä järjestyksessä ne olivat.
Each of the eight psalms in 4Q381 discusses specific periods of time.
Käsikirjoituksesta 4Q381 on säilynyt vain 110 suhteellisen pientä fragmenttia.
No suggestions regarding these central issues have been made by scholars prior to this study.
Keskeisenä tavoitteena on selvittää tämän psalmikokoelman käyttötapa ja yhteydet, koska aiemmissa tutkimuksissa nämä merkittävät kysymykset ovat jääneet vastauksetta.
It is an elongated protein consisting of 20 domains and a common polymorphism Y402H in CFH is located in the domain seven.
Proteiinin seitsemännessä domeenissa sijaitse CFH:n polymorfia Y402H.
The aims of this thesis were to analyze the effects of CFH binding on microbial complement evasion in vivo and in vitro and to analyze how genetic variation in CFH affects S. pyogenes survival and host infection susceptibility.
Tämän väitöskirjatyön tavoitteina oli selvittää kuinka CFH:n sitoutuminen mikrobin pinnalle edistää mikrobin komplementtijärjestelmän väistöä in vivo ja in vitro, ja vaikuttaako CFH:n geneettinen vaihtelu ihmispopulaatiossa yksilön infektioalttiuteen.
It was shown that Loa loa microfilariae isolated from patient blood carried host CFH and C4BP on themselves.
Tutkimuksen tulokset osoittavat, että potilaan verestä eristetyt Loa loa sukkulamadon toukkamuodot eli mikrofilariat sitovat pinnalleen CFH ja C4BP säätelijäproteiineja in vivo ja in vitro.
CFH was isolated from human plasma obtained from donors that were genotyped homozygous for the Y402H polymorphism.
Kokopitkät CFH proteiinit eristettiin Y402H polymorfian suhteen homotsygoottisiksi osoitettujen luovuttajien plasmasta.
The key player in human innate immune response is the complement system that attacks microbes and foreign particles invading human body.
Komplementtijärjestelmä on keskeinen luontaiseen immuniteettiin kuuluva tekijä, joka toimii ensimmäisenä puolustuksena isäntään tunkeutuvia mikrobeja vastaan.
The complement components deposited on microfilariae surface in vivo and in vitro were inactive indicating that the microfilariae evade complement attack using surface bound CFH and C4BP.Most of the S. pyogenes strains studied were found to bind CFH and a recombinant CFH fragment consisting of domains 5-7 (CFH5-7) in vitro.
Suurin osa tutkittavista S. pyogenes kannoista sitoi pinnalleen CFH:ta ja tämän rekombinanttifragmenttia, joka sisälsi CFH:n domeenit 5-7 (CFH5-7).
When a CFH5-7 fragment lacking the cofactor active domains was incubated with the CFH binding strains in an in vitro survival model the multiplication of the bacteria was significantly decreased showing that CFH binding via the domain seven is crucial for survival of S. pyogenes.
CFH5-7 fragmentin osoitettiin myös kilpailevan sitoutumispaikasta S. pyogenes bakteerin pinnalla kokopitkän CFH:n kanssa, ja kun viisi tutkittua S. pyogenes bakteerikantaa altistettiin CFH5-7 fragmentille, niiden lisääntyminen kokoveressä heikkeni merkitsevästi.
The classical and lectin pathways are activated by recognition of nonself structures while the alternative pathway is constantly in a slightly active stage and is triggered on surfaces that are missing self signals.
Se voi aktivoitua sekä tunnistamalla vieraita rakenteita klassisen- tai lektiinitien kautta että ilman mitään spesifiä tunnistuskohdetta oikotieaktivaation kautta.
Comparison of the allele and genotype frequencies between the patients and control subjects suggests that the polymorphism is associated with susceptibility to streptococcal infections.
Kun verrattiin Y402H genotyyppi ja alleelifrekvenssejä ruusu- tai tonsillitti potilasaineistojen (n=487) ja kontrolliaineiston välillä havaittiin, että Y402H polymorfia voi mahdollisesti liittyä alttiuteen sairastua näihin S. pyogenes bakteerin aiheuttamiin infektioihin.
On the basis of these results it seems that the residue 402Y is crucial in S. pyogenes-CFH interaction and that the Y402H polymorphism affects opsonization and phagocytosis of the bacterium.
Tämä selittää saadut tulokset CFH:n Y402H polymorfian assosioitumisesta tiettyihin S. pyogenes infektioihin.
Surface-deposited complement components act as opsonins for phagocytes while chemotactic and anaphylatoxic components released upon complement activation induce phagocyte recruitment, phagocytosis and the inflammatory response.
Tietyillä kohteen pinnalle kiinnittyneillä proteiinien osilla on puolestaan kyky opsonoida eli kuorruttaa kohde, jotta fagosyytit voisivat tunnistaa sen. Aktivaatiokaskadin edetessä loppuun kohteen pinnalle voi muodostua solukalvon läpäiseviä komplekseja.
The same domain interacts with the surface exposed M protein of the pathogenic bacterium, Streptococcus pyogenes, and thereby inhibits the function of the complement system on the microbial surface.
Löydökset osoittavat, että säätelijäproteiinien läsnäolo Loa loa mikrofilarioiden pinnalla estää komplementin tuhovaikutusta mikrobia vastaan.
The two allotypes bound differentially to the surface of the studied S. pyogenes strains and the diminished binding of the allotype CFH(402H) resulted in a significant decrease in multiplication of the bacteria in an in vitro survival assay.
Ex vivo mallissa bakteeri selviytyi heikommin allotyypin CFH(402H) suhteen homotsygoottiseksi osoitettujen luovuttajien veressä, johtuen ilmeisimmin CFH:n heikommasta sitoutumisesta bakteerin pinnalle.
It also seems that the CFH Y402H polymorphism affects S. pyogenes survival in vitro and this finding probably also has clinical relevance since the studied polymorphism suggests an association with host susceptibility to streptococcal infections erysipelas and recurrent tonsillitis.
CFH:n Y402H polymorfiasta johtuvat vaihtelut CFH:n sitoutumisvoimakkuuksissa S. pyogenes bakteerin pinnalle vaikuttavat ratkaisevasti siihen, kuinka mikrobi pystyy välttämään komplementin tuhovaikutuksen ja tätä kautta selviämään veressä.
In conclusion, the results show that complement evasion by binding of complement regulators occurs both in vitro and in vivo and that within the S. pyogenes species CFH binding via the domain seven is a common way to evade complement attack and to enhance microbial survival in the host.
Tämä väitöskirjatutkimus osoittaa, että mikrobit voivat sitoa pinnalleen komplementin säätelijäproteiineja in vitro ja in vivo ja, että CFH:n sitominen on S. pyogenes bakteerille oleellista komplementtivälitteisen tuhoutumisen välttämiseksi.
Binding of CFH and CFH5-7 to 38 studied S. pyogenes strains was variable and the binding affinity showed significant inverse relationship with formation of complement activation markers in serum.
Sekä CFH5-7 fragmentin että kokopitkän CFH:n sitoutuminen tutkittujen S. pyogenes kantojen pinnalle oli heikompaa 402H proteiinilla kuin 402Y proteiinilla.
Complement activation is regulated by host surface bound as well as fluid phase molecules that act on several steps during the cascade.
Komplementin oikotie aktivoituu herkästi minkä tahansa kohteen pinnalla ja voi olla tuhoisa elimistön omillekin soluille ellei sitä säädellä tehokkaasti.
Most research in this area has focused on the history of lettrism but has disregarded the possibility of a Jewish influence.
Valtaosa edeltävästä tutkimuksesta on keskittynyt lettrismin historiaan ja jättänyt mahdollisen juutalaisen vaikutteen huomioitta.
Methodologically, the thesis introduces a theoretical device suitable for an examination of the aforementioned structures.
Väitöstutkimus esittelee uuden, edellä mainittujen kirjallisten rakenteiden tarkasteluun soveltuvan metodologisen välineen.
This suggests that lettrism adapts the futureorientedness of messianism on a linguistic level.
Lettrismi soveltaa messianismin tulevaisuuskeskeisyyttä kielellisellä tasolla.
In other words, any present lack of meaning is regarded as potential meaning and thus the poems themselves cannot be deemed meaningless.
Siten läsnä oleva merkityksen poissaolo tulkitaan potentiaalisena merkityksenä eikä siihen perustuvaa runoa voida kohdella merkityksettömänä.
Potentiality evokes literary structures that circumvent dualisms based on any straightforward presence or absence of meaning.
Potentiaalisuus synnyttää kirjallisia rakenteita, jotka kaihtavat merkityksen läsnä- tai poissaoloon perustuvia kahtiajakoja.