natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The SLCO1B1 genotype may partially explain why individual patients respond differently to various statins and may help to identify subjects who are at higher risk of developing statin-induced myopathy.
SLCO1B1:n geenimuunnoksen testaamista voidaan tulevaisuudessa käyttää apuna valittaessa sopivaa statiinilääkitystä ja -annosta potilaalle, ja näin parantaa sekä statiinihoidon turvallisuutta että tehoa.
Pharmacogenetics of SLCO1B1 : Population genetics and effect on statins
OATP1B1-kuljetusproteiinin perinnöllinen muuntelu eri väestöissä ja vaikutus statiineihin
OATP1B1 facilitates the hepatic uptake of many endogenous and foreign compounds, such as oestrogen conjugates, bile acids and statins.
SLCO1B1-geenin koodaama OATP1B1-kuljetusproteiini kuljettaa monia elimistön omia aineita ja lääkeaineita verenkierrosta solukalvon läpi maksasoluun, mm. statiineja, joiden kolesterolia alentava vaikutus ja poistuminen elimistöstä tapahtuvat pääosin maksassa.
Secondly, the effects of SLCO1B1 genotypes on the pharmacokinetics and pharmacodynamics of fluvastatin, pravastatin, simvastatin, rosuvastatin and atorvastatin, and on cholesterol homeostasis, were studied in a prospective genotype panel study with 32 healthy volunteers.
Näihin tutkimuksiin valittiin SLCO1B1-genotyypin perusteella terveitä vapaaehtoisia koehenkilöitä, joille annettiin eri päivinä kerta-annos kutakin tutkittavaa statiinia: fluvastatiinia, pravastatiinia, simvastatiinia, rosuvastatiinia ja atorvastatiinia.
Wide interindividual and interethnic variability exists in the plasma concentrations of the cholesterol-lowering drugs HMG-CoA reductase inhibitors (statins) in their efficacy and risk of adverse effects.
Statiinien plasmapitoisuuksissa, tehossa ja haittavaikutusten ilmenemisessä on suuria potilaskohtaisia eroja.
Genetic variation in SLCO1B1 was generally similar to that observed for other autosomal markers, although selective pressure may have acted on SLCO1B1, favouring low-activity variants in the north.
Globaalisti geenimuunnosten esiintyvyys korreloi maapallon leveyspiirien kanssa siten, että matalaan transportteriaktiivisuuteen johtavat muunnokset olivat yleisimpiä pohjoisessa ja korkeaan aktiivisuuteen johtavat päiväntasaajan lähellä asuvilla väestöillä.
DNA samples from the participants were genotyped for the presence of single nucleotide polymorphisms (SNPs) in SLCO1B1 and the results were analysed using population genetic methods.
Lisäksi selvitettiin SLCO1B1:n muunnosten vaikutusta eri statiinien pitoisuuksiin (farmakokinetiikka) ja vaikutuksiin (farmakodynamiikka) sekä kolesteroliaineenvaihduntaan.
The dose of NETA was not a determinant as regards the breast cancer risk.
Jatkuvassa yhdistelmähoidossa NETA –annoksella ei todettu olevan merkitystä rintasyövän ilmaantumisen kannalta.
The use of ET was not associated with an increased risk for breast cancer (1.00; 0.92-1.08).
Selvää annosriippuvuutta ei voitu osoittaa, mutta riskin lisääntyminen oli selvin annoksella >1.9 mg/pv.
The risk for breast cancer in HT users was compared to that in the general female population of the same age.
Vähintään 10 vuotta HT:a käyttäneillä esiintyi rintasyöpää kaksi kertaa enemmän, mitä vastaavassa normaaliväestössä.
All Finnish women between the ages of 50-62 in 1995-2007 and diagnosed with a first invasive breast cancer (n= 9,956) were identified from the Finnish Cancer Registry, and 3 controls of similar age (n=29,868) without breast cancer were retrieved from the Finnish national population registry.
Tapaus-verrokki –tutkimuksessa kullekin syöpätapaukselle (50-62 –v) poimittiin 3 ikäkaltaistettua verrokkia Väestörekisteristä.
Oral estriol or vaginal estrogens were not accompanied with a risk for breast cancer.
Rintasyövän esiintyminen ei lisääntynyt vaginaaliseen estrogeenin käyttäjillä.
The use of an intrauterine system alone or as a complement to systemic estradiol is also associated with a breast cancer risk.
Tapaus-verrokki –tutkimuksessa lyhytaikainen keltarauhashormonin käyttö tai pelkkä estrogeeni ei lisännyt rintasyöpäriskiä.
Since national differences exist in genes, environment, diet and life habits and also in the use of postmenopausal hormone therapy (HT), the associations between different hormone therapies and the risk for breast cancer were studied among Finnish postmenopausal women.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli selvittää estrogeenin ja keltarauhashormonin eri valmistemuotojen (suun kautta, ihon kautta, kohdunsisäinen), eri annosvahvuuksien ja annostelutapojen (jatkuva, sekventiaalinen annostelu) mahdolliset erot syöpäriskin kannalta.
This therapy was associated with similar rises in ductal and lobular types of breast cancer.
Pelkkä estrogeenihoito lisäsi samalla tavoin sekä lobulaarisen että duktaalisen rintasyövän samoin kuin paikallisen tai kainalorauhasiin levinneen syövän esiintymistä, mutta ei metastasoituneen syövän esiintymistä.
The use of estrogen-progestagen therapy (EPT) in the study period 1994-2005 (n= 221,551) was accompanied with an increased incidence of breast cancer (1.31;1.20-1.42) among women using oral or transdermal EPT for 3-5 years, and the incidence increased along with the increasing duration of exposure (≥10 years, 2.07;1.84-2.30).
Yhteenvetona todetaan pelkän estrogeenin aiheuttavan yli 5 vuoden käytössä n. 4 lisätapausta per 1000 naista ja EPT:n n. 6 lisätapausta per 1000 naista 5-10 vuoden käytön aikana.
A Nationwide Study on Breast Cancer Risk in Postmenopausal Women Using Hormone Therapy in Finland
Kohorttitutkimuksessa korkein rintasyövän esiintyvyys oli naisilla, joilla jatkuvassa yhdistelmävalmisteessa oli keltarauhashormonina noretisteroniasetaatti (NETA).
Both systemic ET, and EPT are associated with an elevation in the risk for breast cancer.
Merkittävä HT:n haitta on rintasyöpävaaran kasvu.
The use of norethisterone acetate (NETA) as a supplement to estradiol was accompanied with a higher incidence of breast cancer after 5 years of use (2.03; 1.88-2.18) than that of medroxyprogesterone acetate (MPA) (1.64; 1.49-1.79).
Alle 5 vuoden pelkkä estrogeenihoito ei lisännyt vaaraa sairastua rintasyöpään kun taas yli 5 vuotta estrogeenia käyttäneillä esiintyi rintasyöpää 44% enemmän kuin vastaavassa normaaliväestössä.
All Finnish women over 50 years of age who used HT were identified from the national medical reimbursement register, established in 1994, and followed up for breast cancer incidence (n= 8,382 cases) until 2005 with the aid of the Finnish Cancer Registry.
Väitöskirjatyössä oli käytettävissä Kansaneläkelaitoksen lääkekorvausrekisterin tiedot hormonikorvaushoito-ostoista, Suomen Syöpärekisterin tiedot rintasyövistä sekä Väestörekisterin tiedot eräistä sosiodemografisista tekijöistä vuosilta 1994–2007.
To control for some confounding factors, two case control studies were performed.
Antotavalla ei havaittu eroa myöskään yhdistelmävalmisteiden käytössä.
These data emphasize the need for detailed information to women who are considering starting the use of HT.
Tutkimuksessa olivat mukana 50 vuotta täyttäneet naiset, joilla oli vähintään 6 kk:n ajalta ostotiedot HT:sta. Kohorttitutkimuksessa vertailuaineistona käytettiin vastaavaa normaaliväestöä.
Boys were impaired more often and more severely than girls.
Poikien vammaisuus oli vaikeampaa kuin tyttöjen.
Obvious needs for gene therapies and other new treatments for hereditary diseases were also proved.
Samoin on jatkettava geeniterapian ja muiden perinnöllisten sairauksien uusien hoitojen kehittämistä.
The data were supplemented from other registers in Stakes and from patient records of the children in Finnish central hospitals.
Aineistoa täydennettiin Stakesin muista rekistereistä ja keskussairaaloiden potilastiedoista.
Visual impairment had been registered in 556 children from a population of 1,138,326 children between ages 0-17, born from 1972 through 1989.
Näkövammarekisteristä löytyi 556 lasta, jotka olivat syntyneet vuosina 1972-1989 ja olivat 1.1.1990 iältään alle 18-vuotiaita.
Retinopathy of prematurity had developed in the children born at a gestational age of 32 weeks or earlier.
Jälkimmäistä todettiin vain pienillä keskosilla, jotka olivat syntyneet 32 raskausviikon iässä tai sitä aiemmin.
Visual Impairment in Finnish Children : Prevalence, causes and morbidity of full-term and preterm children with visual impairment born from 1972 through 1989
Lasten näkövammaisuus Suomessa : vuosina 1972-1989 täysiaikaisena ja keskosena syntyneiden lasten näkövammojen esiintyvyys, syyt ja monivammaisuus
The risks associated with pre- and perinatal disorders during pregnancy must be emphasized, e.g. the risks associated with maternal infections and the use of tobacco, alcohol, and drugs during pregnancy.
On jatkettava tutkimuksia ja tiedotusta mm. raskausajan infektioiden sekä tupakoinnin, alkoholin ja lääkkeiden käytön vaaroista kehittyvälle sikiölle.
A rise in blind and multi-impaired children was seen during the study period, associating with increases in the survival of preterm infants with extremely low birth weight.
Lasten näkövammojen esiintyvyys ei muuttunut tutkimusjakson aikana, mutta sokeuden ja monivammaisuuden suhteellinen osuus lisääntyi, mikä liittyi hyvin epäkypsien keskosten ja heikkokuntoisten vastasyntyneiden kuolleisuuden vähentymiseen vastasyntyneiden tehohoidon kehittymisen myötä.
The prevalence and the causes of childhood visual impairment in Finland during the 1970s and the 1980s were investigated, with special attention to risk factors and further prevention of visual impairment in children.
Tutkimuksessa selvitettiin 1970- ja 1980-luvulla syntyneiden lasten näkövammaisuuden esiintyvyyttä, syitä ja riskitekijöitä Suomessa.
The primary data on children with visual impairment were obtained from the Finnish Register of Visual Impairment, one of the patient registers kept up by the National Research and Development Centre for Welfare and Health (Stakes).
Tutkimusaineisto saatiin näkövammarekisteristä, joka on yksi Stakesin valtakunnallisista tutkimus- ja tilastorekistereistä.
Significant risks for visual impairment were found in the association with preterm births, prenatal infections, birth asphyxia, neonatal respiratory difficulties, mechanical ventilation lasting over two weeks, and hyperbilirubinemia.
Merkitsevä näkövammautumisriski liittyi keskossyntymään, äidin raskausajan terveysongelmiin (mm. tulehdustauteihin), ja vastasyntyneen terveydentilan häiriöihin (varsinkin hapenpuutteeseen, hengitysvaikeuksiin, keltaisuuteen sekä yli 2 viikon happihoitoon).
The age-specific prevalence of registered visual impairment was 49/100,000 in total.
Koko aineiston ikävakioitu näkövammaisuuden esiintyvyys oli 49/100 000, mistä sokeuden osuus oli 23/100 000 ja keskosten näkövammaisuuden osuus 11/100 000.
Optic nerve atrophy was the most common diagnosis of visual impairment (22%), followed by congenital cataract (11%), retinopathy of prematurity (10%), and cerebral visual impairment (8%).
Näköhermon surkastuma oli tavallisin yksittäinen diagnoosi (22%), ja sitä seuraavina synnynnäinen kaihi (11%), keskosen verkkokalvosairaus (10%) ja aivoperäinen näkövammaisuus (8%).
Genetic factors (42%) were the most common etiologies of visual impairment, followed by prenatal (30%) and perinatal (21%) factors.
Yleisimpiä näkövammaisuuden aiheuttajia olivat perinnölliset tekijät, ja seuraavaksi yleisimpiä raskausaikaan (30%) ja vastasyntyneisyysvaiheeseen (21%) liittyvät tekijät.
The main ophthalmic groups of visual impairment were retinal diseases (35%), ocular malformations (29%), and neuro-ophthalmological disorders (29%).
Verkkokalvosairaudet (35%), silmien epämuodostumat (29%) ja neuro-oftalmologiset viat (29%) olivat diagnostiset pääryhmät.
The importance of highly qualified antenatal, neonatal, and ophthalmological care was clearly proved.
Todettiin raskausajan huolellisen seurannan, synnytys- ja vastasyntyneisyysvaiheen laadukkaan hoidon ja lasten silmätautien varhaisen vaativan hoidon tärkeä merkitys.
Congenital malformations (52%), systemic diseases (48%), and multiple impairments (50%) were common.
Monivammaisuutta esiintyi 50%:lla (kehitysvammaisuutta 39%:lla, liikuntavammaisuutta 33%:lla, kuulovammaisuutta 6%:lla), epämuodostumia 52%:lla ja yleissairauksia 48%:lla (CP-vamma 22%:lla, epilepsia 20%:lla).
A reliable profile of childhood visual impairment was obtained.
Lasten näkövammaisuus Suomessa.
The highest rates of blindness were seen in cerebral visual impairment (83%) and retinopathy of prematurity (82%).
Sokeus oli yleisintä aivoperäisen näkövammautumisen ja keskosen verkkokalvosairauden yhteydessä.
116 patients treated in 1985 - 2006 were included in the study.
Tutkimukseen sisällytettiin 116 vuosina 1985 – 2006 hoidettua potilasta.
When limb-sparing surgery is made impossible, amputation is the only option.
Kun raajaa ei voida säästää, on amputaatio ainoa vaihtoehto.
For curatively treated STS patients, local recurrence-free survival at 5 years was 73.1%, metastasis-free survival 58.3%, and overall disease-specific survival 68.9%.
Viiden vuoden paikallisuusiutuma-vapaa ennuste oli 73.1%, metastaasivapaa ennuste 58.3% ja elossaoloennuste 68.9%.
There were 9% microvascular anastomosis complications and 15% wound complications.
Mikrovaskulaarisen verisuoniliitoksen komplikaatio esiintyi 9%:ssa ja haavan paranemisongelmaa 15%:ssa tapauksista.
Patients were identified and their medical records retrospectively reviewed.
Potilaiden sairaskertomustietoja tarkasteltiin retrospektiivisesti.
Free flap success rate was 96%.
Kielekesiirroista onnistuivat 96%.
In all, 105 free flap procedures were performed for 103 patients.
Kaikkiaan tehtiin 105 mikrovaskulaarista kielekettä 103:lle potilaalle.
In the palliatively treated group median time until disease death was 14 months.
Palliatiivisen amputaation jälkeen mediaanielossaoloaika oli 14 kuukautta.
When local or pedicled soft tissue flaps are unavailable, reconstruction with free flaps is used.
Kun paikalliset tai varrelliset pehmytkudoskielekkeet eivät riitä, tulee kyseeseen vapaa mikrovaskulaarinen kieleke.
Modern treatment of extremity STS is based on limb-sparing surgery combined with radiotherapy.
Raajan PKS:n nykyaikainen hoito perustuu raajan säästävään kirurgiaan ja sädehoitoon.
The latissimus dorsi, used in 56% of cases, was the most frequently used free flap.
Yleisimmin käytetty kieleke oli latissimus dorsi-kieleke (56%).
Functional results were good, with 75% of patients regaining normal or near-normal function after lower extremity, and 55% after upper extremity STS resection.
Jopa 75% alaraajan ja 55% yläraajan PKS:n vuoksi leikatuista potilaista saavutti seurannassa normaalin tai lähes normaalin raajan toiminnan.
Proximal amputation such as forequarter amputation (FQA) causes considerable morbidity, but is nevertheless warranted for carefully selected patients for cure or palliation.
Proksimaaliset amputaatiot kuten forequarter-amputaatio (FQA) (yläraajan, lapaluun ja osittainen solisluun poisto) ovat tarkoin valittujen potilaiden kohdalla aiheellisia.
To prevent local recurrence, a healthy tissue margin of 2.5 cm around the resected tumor is required.
Uusiutumisen ehkäisemiseksi tarvitaan 2.5 cm:n tervekudosmarginaali, ja laajat luu- ja pehmytkudospuutokset vaativat usein korjaavan kirurgian menetelmiä.
Among curatively treated forequarter amputees, 5-year disease-free survival was 44%.
Kuratiivisen FQA:n läpikäyneiden potilaiden viiden vuoden elossaoloennuste oli 44%.
When free flap coverage of extended forequarter amputation is required, the preferable flap is a fillet flap from the amputated extremity.
Laajennetun FQA:n jälkeisen kudospuutoksen korjauksessa suositeltavin mikrovaskulaarikieleke on amputoidusta raajasta otettu "fillet-flap"-kieleke.
Soft tissue sarcomas (STS) are rare tumors of soft tissue occurring most frequently in the extremities.
Pehmytkudossarkoomat (PKS) ovat harvinaisia pahanlaatuisia kasvaimia (n 1% aikuisten kasvaimista) joista valtaosa ilmenee raajoissa.
Microvascular reconstruction after extremity soft tissue sarcoma resection is safe and reliable, and produces well-healing wounds allowing early oncological treatment.
Mikrovaskulaarinen kielekerekonstruktio on turvallinen ja luotettava tapa korjata PKS-leikkauksen jälkeisiä kudospuutoksia.
A total of 95 curatively treated STS patients were included in survival analysis.
Onkologisiin eloonjäämisanalyyseihin sisällytettiin 95 kuratiivisesti hoidettua PKS-potilasta.
Free flaps are elevated at a distant site, and have their blood flow restored at the recipient site through microvascular anastomosis.
Kielekkeen verenkierto palautetaan yhdistämällä sen verisuonet mikrokirurgista tekniikkaa käyttäen kohdealueen verisuoniin.
Oncological outcome after these procedures is comparable to that of other extremity sarcoma patients.
Mikrovaskulaarisilla kielekkeillä hoidettujen potilaiden onkologinen ennuste ei eroa muiden PKS-potilaiden ennusteesta.
Functional results are generally good.
Toimenpiteen jälkeen raajan toiminta säilyy hyvin.
Of these, 93 patients treated with limb-sparing surgery and microvascular reconstructive surgery after resection of extremity STS. 25 patients who underwent FQA were also included.
Raajan PKS hoidettiin 93:lla potilaalla raajan säästävällä kirurgialla ja mikrovaskulaarisella kielekekorjauksella.
In the palliatively treated patient considerable periods of increased quality of life can be achieved.
Kuratiivisesti hoidettujen potilaiden ennuste on hyväksyttävä, ja palliatiivisesti hoidettujen potilaiden oireita voidaan lievittää tehokkaasti.
Acceptable oncological outcome is achieved for curatively treated FQA patients.
FQA on käyttökelpoinen menetelmä hartian seudun kasvainten hoidossa.
The thesis project investigated the importance of accounting for these social practices.
Väitöskirjassa tuodaan esille mahdollisuuksia tukea paremmin vuorovaikutusta hyödyntäen huomioita sosiaalisista käytännöistä.
Furthermore, the thesis contributes to the use of social theories for human-computer interaction, with a synthesis of elements from several fields of research: political science, performance studies, event studies, and sociology.
Tulevaisuudessa teknologiaa, kuten älylaitteita, käytetään yhä useammin vuorovaikutuksen tukena sekä yhteistyön välineenä esimerkiksi esitelmien, luentojen ja oppituntien aikana.
Discussion proceeding from these findings considers how to improve practices of performative hybrid interaction.
Väitöskirjassa pohditaan, kuinka osallistamisen välineet voivat nykyistä paremmin tukea onnistuneen vuorovaikutussuhteen muodostumista yleisön ja esiintyjien välille.
However, the social rules of hybrid interaction emerge from the rules of both computer-mediated and face-to-face interaction.
Väitöskirjassa ja sen osajulkaisuissa pohditaan teknologian luomia uusia sosiaalisia sääntöjä ja arvoja, esimerkiksi vuorovaikutustilannetta sääteleviä normeja.
Firstly, they often provide a set of validated empirical methods that make the research more solid.
Teknologisten välineiden käytössä voidaan tehdä monia valintoja, jotka vaikuttavat siihen, kuinka hyvin välineet päätyvät tukemaan vuorovaikutusta.
This very real, concrete phenomenon has been subject to study in the human-computer interaction domain; however, theories examining social interaction in the hybrid space, or hybrid interaction, are rare.
Kyseessä on yleistyvä käytäntö: Helsingin yliopistolla Flinga, Presemo sekä teknologiastartupit, kuten Sli.do, Screen.io ja Mentimeter pyrkivät parantamaan vuorovaikutusta esiintyjien ja yleisön välillä.
It also provides insight into the role of normative decisions that ought to inform designers and researchers working on performative hybrid interaction.
Lisäksi tutkimus tuo esille esiintyjien haasteita ylläpitää yhtäaikaisesti sekä digitaalista että kasvokkain tapahtuvaa vuorovaikutusta ja nivoa samalla esitykset yhtenäiseksi kokonaisuudeksi.
Aimed at helping practitioners understand and benefit from hybrid interaction, a study of one form of it was undertaken, with the emphasis on cases wherein the event is organized as a performance and there are spectators and performers.
Tutkimus keskittyy siksi teknologian sijaan sosiaalisiin käytäntöihin ja niiden kehittymiseen tilanteissa, joissa esiintyjien ja yleisön välistä vuorovaikutusta parantavaa teknologiaa on käytössä.
(ii) In performer-oriented settings, it is important to establish social rules that support the performance.
Tehty käsitteellinen työ ja sosiaalitieteiden teorioiden esittely toivottavasti tukee tässä pohdiskelua.
Performers establish these rules in several ways, both onstage and offstage.
Onnistunut vuorovaikutus esimerkiksi oppitunnin aikana vaatii huomiota niin kysymyksen muotoilun, sen esittelyn kuin vastauksen purkamisessa.
In this respect, hybrid interaction is like any social interaction.
Tutkimus nostaa esille tarpeen suunnitella vuorovaikutusta myös sosiaalisesta näkökulmasta.
Therefore, frameworks that account for and reflect these decisions can be helpful for designers and researchers.
Teknologia voi olla mukana auttamassa tätä pohdintatyötä, mutta ei voi tehdä sitä opettajan puolesta.
The findings of this thesis help us to better understand the molecular mechanisms behind the microenvironment-dependent endothelial and cancer cell behaviour plasticity that critically contributes to disease progression and drug responses in debilitating diseases like cancer and diabetes.
Tämän väitöskirjatyön havainnot auttavat ymmärtämään syövän ja diabeteksen kaltaisten sairauksien etenemistä ja lääkevastetta säätelevien mikroympäristöstä riippuvaisten solumuutosten molekyylimekanismeja.
In melanoma, MT3-MMP dependent cleavages of MT1-MMP and of cell surface L1 cell adhesion molecule limited their activities towards pericellular collagen degradation and cell junction disassembly, and blood endothelial transmigration, respectively.
Melanoomissa taas MT1-MMP-aktiivisuuden vähentäminen MT3-MMP-metalloproteinaasin avulla lisäsi aggressiivisen nodulaarisen melanooman kasvua ja leviämistä imusuoniin.
By cooperating with protein kinase signalling and by cleaving cell-surface proteins, MT-MMPs further modify cell behaviour.
MT-MMP:t myös muokkaavat solujen käyttäytymistä toimimalla yhteistyössä proteiinikinaasisignaloinnin kanssa sekä pilkkoen muita solupinnan proteiineja.
We found a cooperative signalling mechanism between MT1-MMP and the receptor tyrosine kinase EphA2, whereby MT1-MMP‒dependent cleavage of EphA2 provides breast cancer cells with a mechanism for switching from collective to single-cell invasion.
Tässä työssä havaitsimme, että MT1-MMP säätelee rintasyöpäsolujen invaasiotapaa pilkkomalla solupinnan EphA2-reseptoria.
Invading cancer cells as well as ECs upregulate and use membrane type matrix metalloproteinases (MT-MMPs) for invasion into the ECM.
Niin syöpäsolut kuin verisuonten endoteelisolutkin käyttävät MT1-MMP-nimistä proteolyyttistä entsyymiä hajottaakseen ja tunkeutuakseen soluväliaineeseen.
Invasion of the extracellular matrix (ECM) and dissemination via the lymphatic and blood circulation are key events in tumour progression.
Solujen kudokseen tunkeutuminen eli soluinvaasio sekä patologinen angiogeneesi ovat keskeisiä tapahtumia syövän etenemisessä ja mikrovaskulaarisissa komplikaatioissa.
During the work for this thesis we developed an ex vivo culture model for the study of pathological vascular remodelling in the context of relevant interactions between the cellular and acellular tissue microenvironment, by utilizing proliferative diabetic retinopathy patient-derived neovascular tufts and corresponding vitreous fluid.
Tutkiaksemme näitä tapahtumia kehitimme ex vivo – kudosviljelymallin käyttäen patologisia uudisverisuonistonäytteitä sekä lasiaisnestettä.
Lymphatic and blood ECs also utilize the invasion machinery during developmental and physiological angiogenesis as well as in pathological vascular remodelling, like tumour angiogenesis and microvascular complications of diabetes.
Niin syöpäsolujen kuin verisuonen seinämän endoteelisolujenkin invaasiota ohjaavat monimutkaiset solupinnan tiedonvälitystapahtumat, solun tukirangan uudelleenjärjestäytyminen sekä solunulkoisen soluväliaineen hajotustoiminta.