natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It seemed, however, that preoperative examination with duplex ultrasound and marking of reflux sites before the operation by the operating surgeon improves the outcome of superficial venous surgery.
Tutkimuksen tulosten perusteella leikkausta edeltävä dupleksitutkimus ja takaisinvirtaavien laskimoiden merkitseminen näyttävät parantavat pinnallisen laskimokirurgian tuloksia.
The outcome of deep venous reconstructions, especially for post-thrombotic deep venous incompetence, is poor.
Koska syvien laskimoiden korjausleikkausten tulokset ovat huonoja varsinkin posttromboottista oireyhtymää sairastavilla, läppävaurion estäminen tehokkaalla äkillisen laskimotukoksen hoidolla on tärkeää.
Ultrasound-guided foam sclerotherapy is effective in elimination of venous reflux in selected cases in short-term follow-up.
Ultraääniohjattu vaahtoruiskutushoito vähentää tehokkaasti laskimoiden takaisinvirtausta lyhyessä seurannassa, ja suurin osa potilaista on tyytyväisiä hoitoon.
Aims of this study were to evaluate the outcome of superficial venous surgery performed with or without preoperative duplex evaluation and venous marking with hand-held doppler, to assess short-term outcome of ultrasound-guided foam sclerotherapy in patients with axial superficial venous incompetence, as well as to compare reflux patterns after catheter-directed and systemic thrombolysis of deep ileofemoral venous thrombosis, and to evaluate the long-term outcome of deep venous reconstructions for severe chronic venous insufficiency.
Sairauden tärkein piirre on laskimoiden takaisinvirtaus, joka johtuu joko pinnallisten laskimoiden seinämän laajentumisesta ilman osoitettavaa syytä tai aiemman syvän laskimotukoksen aiheuttamasta syvien laskimoläppien vauriosta (posttromboottinen oireyhtymä).
Catheter-directed thrombolysis for deep iliofemoral venous thrombosis reduces later reflux and most probably the development of post-thrombotic syndrome as well.
Korkealle ulottuvan syvän laskimotukoksen katetriohjattu liuotus näyttää vähentävän myöhempää takaisinvirtausta ja laskimoläppien vaurioitumista.
Chronic venous disease (CVD), including uncomplicated varicose veins and chronic venous insufficiency, is one of the most common medical conditions in the Western world.
Alaraajojen laskimoiden vajaatoiminta on yksi tavallisimmista sairauksista länsimaissa; sen esiintyvyys aikuisväestössä on keskimäärin 30-40%.
The spectrum of symptoms and signs of CVD ranges from minor cosmetic problems to venous ulceration, which results in considerable morbidity and increased medical costs.
Nykyaikainen hoitoa edeltävä diagnostiikka perustuu dupleksikaikututkimukseen, jonka avulla saadaan tarkka käsitys laskimoanatomiasta ja virtauksen suunnasta.
Of this, 133 patients had undergone superficial venous surgery 2 to 5 years earlier according to preoperative duplex examination and venous marking, or according to clinical evaluation alone, or to a written plan without venous marking.
Tutkimuksen tavoitteina oli selvittää pintalaskimoleikkausta edeltävän dupleksitutkimuksen vaikutusta tuloksiin ja sitä, voidaanko tutkimuksen tieto siirtää kirurgille kirjallisesti.
Regardless of the underlying etiology, the final pathway leading to symptoms is ambulatory venous hypertension.
Jo kehittyneen oireyhtymän tärkein hoito on edelleen puristussukka.
In the present studies, some venous reflux was present postoperatively irrespective of the method of evaluation or ablation of the reflux.
Pitkän seuranta-ajan vertailevia tutkimuksia tarvitaan selkiyttämään tämän hoitomenetelmän asemaa pinnallisen laskimovajaatoiminnan hoidossa.
The role of these genes in MA was studied in 850 Finnish migraine cases and 890 control individuals.
Näiden geenien liittymistä migreeniin tutkittiin vertaamalla 850 yksittäistä MA-potilasta 890 terveeseen verrokkihenkilöön.
Genes coding for endothelin1 and its receptors EDNRA and ENDRB are potential candidate genes for cortical spreading depression (CSD), which is considered to be the underlying mechanism of migraine aura.
Endoteliini1 ja sen reseptorit EDNRA ja EDNRB osallistuvat verisuonten seinämien liikkeisiin, jolla voi olla merkitystä migreeniaurassa.
This region contains two migraine-associated genes: CACNA1A, which is associated with a predisposition to a rare Mendelian form of MA, familial hemiplegic migraine (FHM), and the insulin receptor gene (INSR) that is associated with common migraine.
Alueella sijaitsee kaksi migreeniin aikaisemmin liitettyä geeniä: kalsiumionikanavaa koodaava geeni CACNA1A ja insuliinireseptoria koodaava geeni INSR.
The role of the 19p13 region was studied in a linkage analysis of 72 Finnish MA families.
Väitöskirjatyössä tutkittiin myös kromosomi 19p13-alueen kytkeytymistä auralliseen migreeniin 72 suomalaisessa migreeniperheessä.
The 9q21-q22 region has previously been linked to occipitotemporal lobe epilepsy and MA, both of which involve prominent visual symptoms.
Löytämämme alue, 9q21-q22, on äskettäin yhdistetty harvinaiseen takaraivo-ohimolohkoepilepsiaan yhdessä belgialaisessa perheessä, jossa oli myös useita MA-potilaita.
In MA, migraine headache is preceded by visual, sensoric and/or dysphasic reversible aura symptoms.
Päänsärkyä edeltää lyhytkestoinen näkö-, tunto- ja/tai puhehäiriö noin kolmanneksessa migreenikohtauksia.
Common migraine, i.e. migraine with (MA) or without aura (MO), is a chronic neurological disorder affecting about 10% of the Caucasian population.
Migreeni on kohtauksellinen neurologinen sairaus, jonka esiintyvyys on 10-15% väestössä.
Identification of loci for migraine with aura
Auralliselle migreenille altistavien geneettisten alueiden tunnistaminen
A novel visual aura locus was mapped to chromosome 9q21-q22 with significant evidence of linkage using a genome-wide linkage approach in 36 Finnish MA families.
Väitöskirjan merkittävin löydös on kromosomiin 9 kytkeytyvä näköaura-alue, joka tunnistettiin 36 tarkoin diagnosoidusta suomalaisesta MA-perheestä käyttämällä koko genomin kattavaa kartoitusmenetelmää.
Our result further supports a shared background for these episodic disorders.
Tutkimuksemme vahvistaa aikaisempia löydöksiä, joiden mukaan nämä kaksi kohtauksellista sairautta, MA ja epilepsia, voivat jakaa yhteisiä perinnöllisiä tekijöitä.
Since there is no biological or genetic marker to identify common migraine, aura symptoms provide a distinctive character to identify those suspected of suffering from migraine.
Migreeniauran ja päänsäryn perimmäisiä perinnöllisiä tai biologisia syitä ei tunneta.
Rare homozygous EDNRA SNPs showed nominal association with MA and with the age of onset trait (20 years).
Sekä isältä että äidiltä periytyvän EDNRA-geenin harvinaisen emäsmuutoksen todettiin osoittavan viitteellistä MA-alttiutta suomalaisissa potilaissa.
The aim of this study was to identify MA susceptibility loci in well-phenotyped migraine samples with familial predisposition using different gene mapping methods.
Näistä CACNA1A-geenin emäsmuutosten tiedetään altistavan aurallisen migreenin harvinaiselle alamuodolle familiaaliselle hemiplegiselle migreenille, jossa päänsärkyä edeltävät toispuoleiset halvauskohtaukset.
No evidence of linkage between the 19p13 and MA was detected.
Tutkimuksemme osoitti, että 19p13-alue ei kytkeydy auralliseen migreeniin ainakaan tutkimissamme suomalaisperheissä.
Twin and family studies have suggested a multifactorial mode of inheritance for common migraine, and a stronger genetic component for MA than for MO.
Käyttämällä koko genomin kattavia kartoitusmenetelmiä tutkimusryhmämme on pystynyt tunnistamaan useita migreenille tai sen oireille altistavia alueita.
The estimated prevalence of SCAAs is around 2%.
AA:n kantajia arvioidaan olevan huomattavasti enemmän, arviolta noin 2% väestöstä.
Elucidation of the molecular and cellular pathobiology of the SCAA wall is needed in order to develop i) novel diagnostic tools that could identify rupture-prone SCAAs or patients at risk of SAH, and to ii) develop novel biological therapies that prevent SCAA wall rupture.
AA:n seinämän puhkeamiseen johtavien solutason tapahtumien selvittäminen on ensiarvoisen tärkeää i) jotta voitaisiin kehittää uusia diagnostisia menetelmiä joiden avulla voidaan erottaa vuotoriskissä olevat AA:t niistä jotka eivät koskaan vuoda, sekä ii) jotta voitaisiin kehittää AA:n seinämän puhkeamisen ehkäiseviä lääkehoitoja tai muita vähän invasiivisia biologisia hoitoja.
Immunity against OxLDL was demonstrated in SAH patients with detection of circulating anti-oxidized LDL antibodies, which were significantly associated with the risk of rupture in patients with solitary SCAAs.
Potilailla, joilla AA oli puhjennut, todettiin verenkierrossa useammin ja enemmän vasta-aineita hapettunutta LDL-kolesterolia vastaan kuin vuotamattoman AA:n kantajilla.
Although the clinical risk factors for SCAA rupture have been extensively studied and documented in large patient series, the cellular and molecular mechanisms how these risk factors lead to SCAA wall rupture remain incompletely known.
Vaikka AA:n ja SAV:n riskitekijät (tärkeimpinä tupakointi ja korkea verenpaine) ovat hyvin tiedossa, AA:n seinämän biologia ja sen puhkeamiseen johtavat prosessit ovat puutteellisesti tunnettuja.
The incidence of SAH is 10-11 / 100 000 in Western countries and twice as high in Finland and Japan.
Suomessa on vuosittain noin 1000 uutta SAV potilasta, joista lähes puolet menehtyy.
In experimental saccular aneurysm models, capillary growth, arterial wall remodeling and neointima formation were found.
Kokeellisessa aneurysmamallissa tutkittiin seinämän uudelleen muovautumiseen ja arpeutumiseen osallistuvien solujen alkuperää.
Since loss of mural cells characterizes ruptured human SCAAs and likely impairs the adaptation and repair mechanism of ruptured or rupture-prone SCAAs, we investigated also the hypothesis that bone marrow-derived or circulating neointimal precursor cells could be used to enhance neointima formation and compensate the impaired repair capacity in ruptured SCAA walls.
Koska ihmisen puhjenneen AA:n seinämä on usein hyvin vähäsoluinen, vaikuttaa kokeellisessa mallissa tehtyjen havaintojen perusteella, että puhjennen AA:n seinämän arpeutumis- ja paranemiskyky on vuotamattomaan AA:aan nähden vajavainen.
Growth factor receptors associated with arterial wall remodeling and angiogenesis were more expressed in ruptured SCAA walls.
Kokeellisessa mallissa seinämän uudelleen muovautumiseen osallistuneet solut olivat peräisin lähes täysin aneurysman seinämästä.
Unruptured SCAA walls had structural resemblance with pads of myointimal hyperplasia or so called neointima that characterizes early atherosclerotic lesions, and is the repair and adaptation mechanism of the arterial wall after injury or increased mechanical stress.
Vuotamattoman AA:n seinämä todettiin muistuttavan rakenteeltaan korkean verenpaineen, mekaanisen stressin, ja valtimokovettumataudin valtimoihin aiheuttamia muutoksia.
In addition, experimental saccular aneurysm models and experimental models of mechanical vascular injury were used to study the cellular mechanisms of scar formation in the arterial wall, and the adaptation of the arterial wall to increased mechanical stress.
Lisäksi tutkittiin kokeellisessa aneurysmamallissa aneurysman seinämän rakenteellisia muutoksia sekä niihin osallistuvien solujen alkuperää.
However, significant contribution of bone marrow cells or circulating mononuclear cells to neointima formation was not found.
Ihmisen verenkierrosta peräisin olevin stimuloimattomien solujen ei kuitenkaan havaittu osallistuvan valtimon seinämän vaurion paranemiseen.
Finding diagnostic markers for rupture-prone SCAAs is of primary importance since a SCAA rupture has such a sinister outcome, and all current treatment modalities are associated with morbidity and mortality.
Näiden kasvutekijäreseptoreiden toiminnan tarkempi selvittäminen AA:n seinämässä vaikuttaa AA:n seinämään vaikuttavan lääkehoidon kannalta lupaavalta kohteelta, joskin lisätutkimuksia ja vahvistavia tuloksia tarvitaan.
Backround and Purpose The often fatal (in 50-35%) subarachnoid hemorrhage (SAH) caused by saccular cerebral artery aneurysm (SCAA) rupture affects mainly the working aged population.
Aivovaltimoaneurysma (AA), ja sen puhkeamisen aiheuttama hengenvaarallinen lukinkalvonalainen verenvuoto (SAV), on suomalaisessa väestössä poikkeuksellisen yleinen sairaus.
The neointimal cells were shown to originate from the experimental aneurysm wall with minor contribution from the adjacent artery, and a negligible contribution of bone marrow-derived neointimal cells.
Tässä tutkimuksessa todettiin luuydinperäisten sidekudossolujen osuuden kokeellisen AA:n seinämän arpeutumiseen olevan erittäin niukkaa.
Materials and Methods In this study, histological samples from unruptured and ruptured SCAAs and plasma samples from SCAA carriers were compared in order to identify structural changes, cell populations, growth factor receptors, or other molecular markers that would associate with SCAA wall rupture.
Tutkimuksessa todettiinkin, että samoin kuin edellä mainituissa valtimon seinämän muutoksissa, myös AA:n seinämään kertyy LDL-kolesteroli partikkeleita, jotka hapettuvat ja muunnuttuaan saattavat käynnistää AA:n seinämässä tulehdusreaktion.
Also the therapies that prevent SCAA rupture need to be developed to as minimally invasive as possible.
Molempiin hoitoihin liittyy vammautumisen riski, ja lisäksi etenkin suonensisäisesti hoidetut AA:t saattavat uusiutua.
The cost-effectiviness of treatment is increasingly important.
Hoidon paras mahdollinen kustannustehokkuus on entistä tärkeämpää.
Barrett's Esophagus and Associated Adenocarcinoma : studies on pathogenesis, clinical staging and cost-utility of cancer treatment
Barrettin ruokatorvi ja siihen liittyvä rauhassyöpä : tutkimuksia syntymekanismista, klinisestä levinneisyysluokituksesta ja syöpähoidon kustannusvaikuttavuudesta
Esophageal and gastroesophageal junction (GEJ) adenocarcinoma is rapidly increasing disease with a pathophysiology connected to oxidative stress.
Ruokatorven ja mahansuun rauhassyöpä on nopeasti lisääntyvä huonoennusteinen sairaus, jonka syntymekanismi on liitetty oksidatiiviseen stressiin.
Exact pre-treatment clinical staging is essential for optimal care of this lethal malignancy.
Taudin tarkka kliininen levinneisyysluokitus on tärkeää hoidon onnistumiseksi.
Finally, we clarified the specialty-related costs and the utility of either radical (30 patients) or palliative (23 patients) treatment of esophageal/GEJ carcinoma by the 15 D health-related quality-of-life (HRQoL) questionnaire and the survival rate.
Kuudennessa osatyössä selvitimme ruokatorven syövän kustannuksia ja sen hoitoon liittyvää elämänlaatua hoidon eri vaiheissa 53:lla potilaalla.
We measured oxidative metabolism in the distal and proximal esophagus by myeloperoxidase activity (MPA), glutathione content (GSH), and superoxide dismutase (SOD) in 20 patients operated on with Nissen fundoplication and 9 controls during a 4-year follow-up.
Oksidativiivisen metabolian merkkiaineina toimivat kudoksen myeloperoksidaasi-entsyymin ja superoksidi-entsyymin aktiivisuus sekä glutathioni-pitoisuus.
We estimated the accuracy (42 patients) and preoperative prognostic value (55 patients) of PET compared with computed tomography (CT) and endoscopic ultrasound (EUS) in patients with adenocarcinoma of the esophagus/GEJ.
Jatkoimme edelleen potilaskeräystä aina 55 potilaaseen saakka ja tälle joukolle teimme analyysin positroniemissiotomografian hyödyllisyydestä ennusteen laatimiseen.
Radical surgery for esophageal/GEJ carcinoma provides the greatest benefit in terms of survival, and its cost-utility appears to be the best of currently available treatments.
Näin ollen ruokatorven rauhasyövän parantamiseen tähtäävä kirurginen hoito on kannattavaa sekä elämänlaatua parantavana että myös kustannustehokkaana hoitomuotona oikein valituille potilaille.
The entire esophagus of Barrett s patients suffers from increased oxidative stress ( measured by 8-OhdG).
Kolmannessa osatyössä analysoimme 51 potilaan ruokatorven kudosnäytteistä oksidatiivisen stressin aiheuttamaa DNA muutosta, 8-hydroksideoksiguanosiinia (8-OHdG).
Further, we assessed the oxidative damage of DNA by 8-hydroxydeoxyguanosine (8-OHdG) in esophageal samples of subjects (13 Barrett s metaplasia, 6 Barrett s esophagus with high-grade dysplasia, 18 adenocarcinoma of the distal esophagus/GEJ, and 14 normal controls).
3) oksidatiiviseen stressiin liittyvä DNA muutos (8-OHdG) näyttää olevan mukana ruokatorven rauhassyövän kehittymisessä, siten todetut oksidatiiviset DNA muutokset ruokatorven rauhaskarsinooman synnyssä kannustavat jatkamaan uusissa tutkimuksissa syövän syntymekanismin selvittämistä tältä suunnalta 4) PET parantaa muihin elimiin levinneen ruokatorven rauhassyövän toteamista ja näin ollen helpottaa huonon ennusteen potilaiden tunnistamista.
PET is a useful tool in the staging and prognostication of adenocarcinoma of the esophagus/GEJ detecting organ metastases better than CT, although its accuracy in staging of paratumoral and distant lymph nodes is limited.
Täten PET puoltaa paikkaansa ruokatorven rauhassyövän kliinisessä luokittelussa ja ennusteen tunnistamisessa erityisesti huonon ennusteen potilailla.
In GERD patients, proximal esophageal mucosal anti-oxidative defense seems to be defective before and even years after successful antireflux surgery.
Ensimmäiset näytteet otettiin ennen fundoplikaatioleikkausta ja potilaita seurattiin aina 4 vuoteen asti.
All these effects can be attributed to improvement of skin barrier function.
Kaikki nämä vaikutukset voidaan yhdistää siihen, että ihon läpäisyeste paranee.
A good treatment response after one year of tacrolimus treatment predicted a good treatment response throughout the 10-year follow-up and a decrease in total serum IgE levels at the 10-year follow-up visit.
Hyvä ihottuman hoitotulos ensimmäisen vuoden jälkeen ennakoi hyvää hoitotulosta myös neljän ja kymmenen vuoden kohdalla, sekä seerumin kokonais IgE:n laskua.
Patients also are at an increased risk for asthma and allergic rhinitis.
Atooppiseen tautiperheeseen kuuluvat myös astma ja allerginen nuha.
This thesis underlines the importance of effective long-term topical treatment of AD.
Väitöskirjatyön tulokset osoittavat, että atooppisen ihottuman pitkäaikainen ja tehokas hoito on tärkeää.
One potential method to prevent a progression from AD to asthma and allergic rhinitis may be avoidance of early sensitisation through the skin, so early treatment of AD in infants is crucial.
Atooppisen marssin eteneminen voidaan mahdollisesti estää välttämällä varhaista ihon kautta välittyvää herkistymistä allergeeneille.
Long-term treatment with 0.03% tacrolimus ointment was effective and safe in infants over age 3 months.
Takrolimuusivoidehoito oli tehokas ja turvallinen alle 2-vuotiailla lapsilla.
Tacrolimus blood levels were throughout the study low and treatment well tolerated.
Veripitoisuudet olivat matalia ja hoito oli hyvin siedettyä.
Treatment with tacrolimus ointment inhibits T cell activation and blocks the production of several inflammatory cytokines in the skin, without suppressing collagen synthesis.
Se vaikuttaa estämällä T solujen aktivaatiota ja siten tulehdusvälittäjäaineiden vapautumista ihossa.
Tacrolimus ointment for long-term treatment of atopic dermatitis
Väitöskirjatyön tarkoituksena oli selvittää pitkäaikaisen takrolimuusivoidehoidon vaikutuksia ihoon.
Atopic dermatitis (AD) or atopic eczema is characterised by a superficial skin inflammation with an overall Th2 cell dominance and impaired function of the epidermal barrier.
Atooppinen ihottuma on tavallinen ihosairaus, johon liittyy pinnallinen ihotulehdus ja heikentynyt ihon läpäisyesteen toiminta.
When the active skin inflammation decreases, cell-mediated immunity of the skin improves and a secondary marker for Th2 cell reactivity, total serum IgE, decreases.
Kun ihotulehdus paranee, paranee myös ihon soluvälitteinen immuniteetti.
Transepidermal water loss (TEWL), an indicator of skin barrier function, decreased at months 6 and 12 in both tacrolimus- and corticosteroid-treated patients; TEWL for the head and neck was significantly lower in tacrolimus-treated patients.
Molemmat hoidot paransivat ihon läpäisyesteen toimintaa, joskin takrolimuusivoidehoito oli kortisonivoidehoitoa parempi kasvoilla ja kaulalla.
In working age adults, two-thirds of severe infections and one half of fatal cases occurred in persons with no recognized PPV23 indication.
Työikäisillä kaksi kolmasosaa infektioista ja puolet kuolemista todettiin henkilöillä, joilla ei ollut ennestään pneumokokkirokoteindikaatiota.
A case with IPI was defined as the isolation of S. pneumoniae from blood or cerebrospinal fluid during 1995-2002.
Tautitapaukseksi määriteltiin veren ja/tai selkäydinnesteen positiivinen S. pneumoniae-viljelylöydös vuosina 1995–2002.
The 23-valent pneumococcal polysaccharide vaccine (PPV23) is recommended for adults less than 65 years old with certain chronic medical conditions and for all elderly persons because of high rates of invasive pneumococcal infections (IPI) and increased risk of death.
Pneumokokkipolysakkaridirokotetta suositellaan kaikille ikäihmisille sekä alle 65-vuotiaille aikuisille, joilla on perussairautensa vuoksi erityisen suuri riski sairastua ja kuolla vakavaan pneumokokki-infektioon.
Information on comorbidities and underlying conditions for IPI patients was obtained by linking the IPI surveillance database to other national, population-based health registries using each patient’s unique national identity code.
Tiedot potilaiden perussairauksista saatiin yhdistämällä pneumokokkitutkimusaineisto kansallisiin, väestöpohjaisiin terveydenhuollon rekistereihin.
The overall annualized IPI incidence increased by 35% during the study period and was 10.6 per 100 000 population.
Kaikkiaan todettiin 4357 vakavaa pneumokokki—infektiota, ja keskimääräinen vuosittainen ilmaantuvuus oli 11 tapausta 100 000 henkilövuotta kohti.
The findings of this study underscore the urgent need for improved prevention efforts against pneumococcal infections in Finland through increased use of PPV23 in adult risk groups and introduction of childhood immunization with pneumococcal conjugate vaccine.
Tämän tutkimuksen tulokset korostavat näiden infektioiden ennaltaehkäisyn tehostamisen tärkeyttä pneumokokkirokotuksin.
This study was based on national, population-based laboratory surveillance for IPI.
Tutkimusaineisto perustui kansalliseen, väestöpohjaiseen laboratorioseurantaan ja tiedot tapauksista kerättiin kliinisen mikrobiologian laboratorioista.
This study provides a comprehensive picture of the epidemiology of pneumococcal infections in Finland before the introduction of childhood pneumococcal conjugate vaccines, focusing on disease rates, risk factors, clinical outcome, and healthcare associated infections.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli kuvata kattavasti vakavien pneumokokki-infektioiden epidemiologia Suomessa ennen lapsille suunnatun pneumokokkikonjugaattirokotteen käyttöönottoa.
While gestational age correlated with the proportion of some MC types, it is evident that there are many other maternal and fetal factors that influence the maturity and nature of lymphocyte subpopulations in individual neonates.
Tuloksiin vaikutti selvästi raskauden kesto syntymähetkellä, mutta myös monet muut sekä äitiin että lapseen liittyvät seikat vaikuttivat lymfosyyttien alatyyppien määriin ja kypsyyteen.
However, when compared with adults, the secretion of IL-10 was decreased.
Aikuisiin verrattuna vastasyntyneet tuottivat kuitenkin vähemmän IL-10:tä.
Altogether 57 full-term newborns and 34 adult volunteers were enrolled.
Tutkimuksessa oli mukana kaiken kaikkiaan 57 täysiaikaista vastasyntynyttä, 35 aikuista ja lisäksi 29:den keskosen lymfosyyttien alatyyppien prosentuaaliset määrät tutkittiin.
Cord blood MC, including CD5+ B cells, are able to secrete IL-10.
Tulosten perusteella vastasyntyneet, myös heidän ns CD5+ B solut, tuottivat IL-10:tä.
Enzyme-linked immunoassays were used to determine the amount of secreted IL-10, IFN-g, and Igs, and the surface marker composition of MC were analyzed with a FACScan flow cytometer.
Soluviljelmien tuottama IL-10, IFN-g, IgM, IgG ja IgA tuotanto tutkittiin ELISA-testillä ja lymfosyyttityyppien prosentuaaliset määrät mitattiin virtaus-sytometrillä.