natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Therefore, elective treatment of the cervical lymph nodes is usually given to patients in whom the risk of subclinical metastasis is estimated to exceed 15-20%.
Sen vuoksi yleinen käytäntö on hoitaa kaulan imusolmukkeet varmuuden vuoksi (nk. elektiivinen hoito), mikäli piilevien etäpesäkkeiden riskin arvioidaan olevan vähintään 15-20%.
Our results suggest that SLN biopsy can not yet entirely replace elective neck dissection in the treatment of oral cancer, but it seems beneficial for patients with low risk of metastasis who are not intended for elective neck treatment according to current treatment protocols.
Tulostemme perusteella vartijaimusolmuketutkimus ei voi kokonaan korvata elektiivistä kauladissektiota suusyövän hoidossa, mutta se vaikuttaa hyödylliseltä niille potilaille, joilla etäpesäkkeiden riski on pieni ja joille ei sen vuoksi suunnitella elektiivistä kauladissektiota.
Of the histopathological parameters examined, depth of infiltration and pT-category (representing tumour diameter) predicted occult cervical metastasis, but only the pT-category predicted local recurrence.
Kasvaimen suuren infiltraatiosyvyyden (syvyyskasvun) ja suuren läpimitan (suuremman pT-luokan) todettiin ennustavan piileviä etäpesäkkeitä kaulan imusolmukkeissa, mutta vain suurempi läpimitta ennakoi kasvaimen paikallista uusiutumista hoidon jälkeen.
In addition, SLN biopsy was applied to 13 patients with small oral cavity tumours who were not intended to undergo elective neck dissection because of low risk of occult metastasis.
Lisäksi vartijaimusolmuketutkimus tehtiin 13 suusyöpäpotilaalle, joille elektiivistä kauladissektiota ei tehty vähäiseksi arvioidun etäpesäkkeiden riskin takia.
Current imaging methods do not allow the recognition of all patients with metastatic disease.
Oikean hoidon valintaa vaikeuttaa usein se, että nykyisillä kuvantamismenetelmillä kaikkia pieniä etäpesäkkeitä ei ole mahdollista havaita.
The objective of this study was to improve the pre-treatment evaluation of patients diagnosed with HNSCC.
Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli kehittää pään ja kaulan alueen levyepiteelisyöpää sairastavien potilaiden hoitoa edeltävää taudin levinneisyyden kartoittamista.
Retrospective analysis of 80 patients treated for early stage squamous cell carcinoma of the oral tongue was performed to investigate the potential benefits of elective neck treatment and to examine whether histopathological features of the primary tumour could be used in the prediction of occult metastases, local recurrence, or/and poor survival.
Analysoimalla 80 vuosina 1992-2002 hoidetun potilaan tiedot pyrimme selvittämään, hyötyvätkö varhaisen vaiheen kielisyöpää sairastavat potilaat kaulan imusolmukkeiden elektiivisestä hoidosta.
Our results suggest that CT of the chest and abdomen is not indicated routinely for patients with newly diagnosed HNSCC but can be considered in selected cases.
Tulostemme perusteella rintakehän ja vatsan tietokonetomografia ei ole aiheellinen kaikilla pään ja kaulan levyepiteelisyöpää sairastavilla potilailla, vaan tutkimuksen tarve on harkittava tapauskohtaisesti.
Elective neck treatment did not result in survival benefit, however.
Kaulan elektiivinen hoito vähensi merkitsevästi taudin uusiutumisia kaulan imusolmukkeissa, mutta sillä ei todettu vaikutusta eloonjäämiseen.
Computed tomography (CT) of the chest and abdomen was performed prospectively for 100 patients diagnosed with HNSCC.
Rintakehän ja vatsan tietokonetomografian aiheellisuutta ja hyötyä selvitimme suorittamalla kuvaukset sadalle potilaalle, joilla diagnosoitiin uusi pään ja kaulan alueen levyepiteelisyöpä.
Evaluation of regional and distant metastases in head and neck squamous cell carcinoma patients with special reference to the assessment of regional lymph nodes in oral cancer
Erityisesti pyrimme parantamaan kaulan imusolmukkeiden arviointia ja kaulan elektiivisen hoidon kohdentamista suuontelon syövässä.
The sensitivity of SLN biopsy for finding subclinical cervical metastases was found to be 67%, when SLN status was compared to the metastatic status of the rest of the neck dissection specimen.
Vartijaimusolmuketutkimuksen herkkyys piilevien etäpesäkkeiden diagnosoimisessa oli 67%.
SLN biopsy was applied to 46 patients who underwent elective neck dissection for oral squamous cell carcinoma.
Vartijaimusolmuketutkimus tehtiin 46 suusyöpäpotilaalle, joilla etäpesäkkeitä ei kliinisesti ollut todettavissa ja joille nykyisen hoitokäytännön mukaisesti tehtiin kaulan imusolmukkeiden poisto varmuuden vuoksi eli nk. elektiivinen kauladissektio.
The findings were analysed to clarify the indications for this examination in this patient group.
Selvitimme, soveltuuko vartijaimusolmuketutkimus myös suuontelon levyepiteelisyövän hoitoon.
CT of the chest influenced the treatment approach in 3% of patients, while CT of the abdomen did not reveal any significant findings.
Potilaan hoitoon vaikuttava merkittävä löydös todettiin vain 3 potilaalla (3%).
For optimal treatment planning, a thorough assessment of the metastatic status of mucosal squamous cell carcinoma of the head and neck (HNSCC) is required.
Pään ja kaulan alueen levyepiteelisyövän levinneisyyden kartoittaminen
Sentinel lymph node (SLN) biopsy was studied as a means of diagnosing patients with subclinical cervical metastases.
Vartijaimusolmuketutkimuksella on rintasyövässä ja melanoomassa pystytty korvaamaan suuri osa varmuuden vuoksi tehdyistä laajoista imusolmukealueiden leikkauksista ja kohdentamaan laajat leikkaukset niitä todella tarvitseville potilaille.
Lidocaine is a widely used local anaesthetic agent that also has anti-arrhythmic effects.
Lidokaiini on laajasti käytetty puudutusaine, jota käytetään myös suonensisäisesti kammioperäisten rytmihäiriöiden hoidossa.
The clinical implication of this work is that clinicians should be aware of the potentially increased toxicity of lidocaine when used together with inhibitors of CYP1A2 and particularly with the combination of drugs inhibiting both CYP1A2 and CYP3A4 enzymes.
Kliinisesti merkittävien yhteisvaikutusten todennäköisyys lisääntyy entisestään, mikäli potilaat käyttävät lidokaiinin kanssa samanaikaisesti sekä CYP1A2:ta että CYP3A4:ää estäviä lääkeaineita.
When lidocaine was taken orally, both erythromycin and itraconazole increased the peak concentration (Cmax) and the area under the concentration-time curve (AUC) of lidocaine by 40-70% (Study II).
Kun lidokaiinia annettiin suun kautta, nostivat nämä CYP3A4-estäjät lidokaiinin pitoisuuksia 40-70%.
Concomitant use of fluvoxamine and the CYP3A4 inhibitor erythromycin further increases lidocaine concentrations.
CYP3A4-estäjillä itrakonatsolilla ja erytromysiinillä ei ollut juurikaan vaikutusta suonensisäisesti annetun lidokaiinin pitoisuuksiin.
Pretreatment with clinically relevant doses of CYP3A4 inhibitors erythromycin and itraconazole or CYP1A2 inhibitors fluvoxamine and ciprofloxacin was followed by a single dose of lidocaine.
Koehenkilöille annettiin CYP1A2- ja/tai CYP3A4-entsyymiä estävää lääkitystä muutaman päivän ajan ja tämän jälkeen kerta-annos lidokaiinia joko suonensisäisesti, suun kautta tai hengittäen.
When this work was initiated, there was little human data on the effect of inhibitors of CYP enzymes on the pharmacokinetics of lidocaine.
Ennen tätä väitöstutkimusta lidokaiinin yhteisvaikutuksista oli vain vähän julkaistua tutkimustietoa.
Based on in vitro studies, the earlier understanding was that CYP3A4 is the major cytochrome P450 (CYP) enzyme involved in the metabolism of lidocaine.
Lidokaiini poistuu elimistöstä pääasiassa hajoamalla (metaboloitumalla) sytokromi P450 (CYP) entsyymien välityksellä.
During the pretreatment with fluvoxamine combined with erythromycin, the CL of intravenous lidocaine was 53% smaller than during placebo and 21% smaller than during fluvoxamine alone.
Fluvoksamiinin ja erytromysiinin yhdistelmän vaikutus oli vielä suurempi, lidokaiinin puhdistuma pieneni puoleen ja pitoisuudet yli kaksinkertaistuivat.
The pharmacokinetics of inhaled lidocaine was unaffected by concomitant administration of itraconazole (Study III).
Itrakonatsolilla ei ollut vaikutusta hengitetyn lidokaiinin pitoisuuksiin.
The inhibition of CYP1A2 by fluvoxamine considerably reduces the elimination of lidocaine.
Vain CYP1A2:ta estävä siprofloksasiini pienensi suonensisäisesti annetun lidokaiinin puhdistumaa n. 20% ja vaikutus lidokaiinin pitoisuuksiin oli vain kohtalainen.
Compared with placebo, ciprofloxacin increased the mean Cmax and AUC of intravenous lidocaine by 12% and 26%, respectively.
Kun lidokaiinia annettiin suun kautta, nosti fluvoksamiini lidokaiinin pitoisuuksia 120-200%.
Because lidocaine has a low therapeutic index, medications that significantly inhibit lidocaine clearance (CL) could increase the risk of toxicity.
Useat lääkkeet voivat estää (inhiboida) näiden entsyymien kautta tapahtuvaa lääkeainemetaboliaa nostaen siten muiden lääkeaineiden pitoisuuksia ja mahdollisesti lisäten niiden tehoa ja myös haittavaikutuksia.
Compared with placebo and itraconazole, erythromycin increased the Cmax and the AUC of MEGX by 40-70% when lidocaine was given intravenously or orally (Studies I and II).
Fluvoksamiinin ja erytromysiinin yhdistelmä nosti lidokaiinin pitoisuuksia 150-260%.
All of the studies were randomized, double-blind, placebo-controlled cross-over studies in two or three phases in healthy volunteers.
Tässä työssä tutkimme lidokaiinin yhteisvaikutuksia terveillä vapaaehtoisilla koehenkilöillä käyttäen vaihtovuoroista koeasetelmaa.
These studies clarify the principal role of CYP1A2 and suggest only a modest role of CYP3A4 in the elimination of lidocaine in vivo.
Voimakas CYP1A2- ja heikompi CYP3A4- estäjä fluvoksamiini pienensi suonensisäisesti annetun lidokaiinin puhdistumaa n. 40% ja nosti sen pitoisuuksia n. 70%.
Although 87% of patients reported improved working capacity, data on return to working life showed marked age-dependency: Among patients aged less than 40 at LT, 70 to 80% returned to work, among those aged 40 to 50, 55%, and among those above 50, 15% to 28%.
87% potilaista raportoi työkyvyn parantuneen maksansiirron myötä mutta ikä vaikutti huomattavasti siihen palasiko potilas töihin: alle 40-vuotiaista 70-80% palasi töihin, 40-50 vuotiaista 55%, ja yli 50-vuotiaista alle kolmasosa.
In conclusion, although renal impairment, hypertension, and cancer are evidently common after LT and increase with time, patients’ quality of life remains comparable with that of the general population.
Vaikka munuaisten vajaatoiminta, syöpä, sekä sydän- ja verisuoniriskitekijät ovat suhteellisen tavallisia maksansiirron jälkeen, niin potilaiden elämänlaatu säilyy vastaavanlaisena kuin muussa väestössä.
This thesis investigates the incidence, causes, and risk factors for such renal dysfunction, cardiovascular risk, and cancer after LT.
Tässä väitöskirjassa selvitettiin munuaisten vajaatoiminnan, sydän- ja verisuonisairauksien riskitekijöiden, sekä syövän esiintymistä maksansiirron jälkeen.
The response rate was 89%.
Tällä hetkellä kymmenen vuoden eloonjäämisennuste on lähes 80%.
Compared with the general population, only hypertension displayed a significantly elevated prevalence among patients – 2.7-fold – whereas patients exhibited 30% less dyslipidemia and 71% less impaired fasting glucose.
Verrattuna Suomen muuhun väestöön, vain verenpainetauti esiintyi merkitsevästi enemmän potilailla: 2.7-kertaisesti.
Posttransplant cardiovascular risk factor prevalence and HRQoL were compared with that in the age- and gender-matched Finnish general population.
Maksansiirtopotilaiden elämänlaatu seuranta-ajasta riippumatta ei eronnut kliinisesti merkittävästi Suomen muuhun väestöön nähden.
The aim of the present experimental study was to find out if the applications of coralline hydroxyapatite (HA) can be improved by using bioabsorbable containment or binding substance with particulate HA in mandibular contour augmentation and by using bioabsorbable fibre-reinforced HA blocks in filling bone defects and in anterior lumbar interbody fusion.
Tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää miten jauhemaisen tai kappalemuotoisen HA:n käyttöä luunkorvikkeena voitaisiin parantaa käyttämällä HA-siirrettä yhdessä elimistössä liukenevan, siirteen muotoa ylläpitävän tai sen mekaanista lujuutta vahvistavan päällysteen kanssa.
When evaluated radiologically the grade of ossification was assessed as better than histologically, and, when related to the histologic findings, CT was more dependable than the plain films to show ossification of the implanted disc space.
Natiiviröntgentutkimuksen perusteella nikamavälin luutumisaste arvioitiin paremmaksi verrattuna histologiseen luutumiseen, sen sijaan CT-tutkimuksen perusteella arvioitu luutuminen korreloi hyvin todellisen histologisen luutumisen kanssa.
Applications of coralline hydroxyapatite with bioabsorbable containment and reinforcement as bone graft substitute : An experimental study
Kokeellinen tutkimus biohajoavalla materiaalilla päällystetyn ja vahvistetun korallipohjaisen hydroksiapatiitin käytöstä luunkorvikkeena
The fibre-reinforced coralline HA implants were further studied as stand-alone grafts in the lumbar anterior interbody implantation in pigs.
Kuituvahvisteisia HA-implantteja tutkittiin myös kokeellisessa nikamasolmukkeiden välisessä anterioorisessa luudutuksessa minisioilla ja kasvavilla sioilla.
The bone ingrowth pattern was directed according to the loading conditions so that the load-carrying cortical ends of the implants as well as the implants sited in the diaphyseal defects were the most ossified.
Implantin sisälle muodostuvan luun määrä jakautui luun kuormitusolosuhteiden mukaisesti; muodostuneen luun määrä oli suurempi korteksin alueella ja kortikaalisissa defekteissä kuin hohkaluualueen defekteissä.
The PGA and poly-dl/l-lactide (PDLLA) fibre-reinforced coralline HA blocks were studied in the metaphyseal and in the diaphyseal defects in rabbits.
PGA-muotti ja PGA/PLA-sideaine paransivat HA-siirteen pysyvyyttä leukaluuharjanteen päällä mutta niiden käyttö altisti limakalvohaavaumille ja infektioille.
Histologically there was a rapid connective tissue ingrowth into the HA graft and it was more abundant with the PGA containment compared to the non-contained augmentation and even additionally rich when the HA particles were bound with PGA/PLA copolymer.
Jauhemaisen HA-siirteen pysyvyyttä ja kudosten sisäänkasvua tutkittiin lampaan alaleuan luuharjanteessa vertaamalla HA-siirteen annostelua limakalvon alaiseen "taskuun" ilman muottia, siirteen muotoa ylläpitävän biohajoavan polyglycolidi(PGA)-muotin kanssa, ja sekä muotin että HA-jauhetta sitovan biohajoavan polyglycolidi/polylaktidi (PGA/PLA)-sideaineen kanssa.
However, the bone ingrowth was best in the non-contained augmentation exceeding 10-12 % of the total graft area at 24 weeks.
Histologista luunmuodostusta todettiin vahvistetuissa korallipohjaisissa implanteissa vain vähän, pääasiassa 16-24 viikon seurannan jälkeen, mutta yhtenäistä luusiltaa yli koko implantin ei muodostunut.
Local kyphosis was a frequent finding along with anterior bone bridging and ligament ossification as a consequence of instability of the implanted segment.
HA-implanttien murtuminen, nikamavälin ahtautuminen ja sekundaariset muutokset kuten nikamien edessä kulkevan ligamentin luutuminen, anterioriset ja posterioriset osteofyytit sekä paikallinen kyfooosi osoittivat että nikamaväli jäi instabiiliksi eikä myöskään HA-implantin ja verestetyn päätelevyn välinen kontakti ei pysynyt stabiilina.
Histologically, small quantities of bone ingrowth was seen in some of the PGA and PDLLA reinforced coralline implants while no bone formation was identified in any of the PDLLA reinforced synthetic porous HA implants.
Sekä implantin sisään kasvaneen sidekudoksen että luun määrät olivat yhtä suuret pinnoitustyypistä riippumatta eikä kuituvahvisteilla ollut histologisesti luutumisen kannalta haitallisia vaikutuksia.
The strength of the HA implants proved not to be adequate, the implants fractured in six weeks and the disc space was gradually lost similarly to that of the discectomized spaces.
Seurannassa PGA- ja PDLLA vahvisteiset HA-implantit murtuivat ja tila ahtautui samalla tavalla kuin välilevyn poiston jälkeen.
Negligible or no bone ingrowth was seen in the cases where the polymer composite was added to the HA particles and, related to that, foreign-body type cells were seen at the interface between the HA and host bone.
Kappalemuotoisia, korallipohjaisia HA-implantteja vahvistettiin niiden mekaanisen lujuuden parantamiseksi pinnoittamalla ne osittain PGA- tai poly-l-laktidi/poly-dl-laktidikomposiitti(PDLLA)-kuiduilla.
The overall incidence of placental abruption was 0.42%.
Ablaation ilmaantuvuus oli 0.42 %.
Neither bleeding nor pain was present in 19% of the cases.
19 %:lla tapauksista ei esiintynyt vuotoa tai vatsakipua.
Smoking by both partners multiplied the risk.
Mikäli molemmat puolisot tupakoivat riski on lähes viisinkertainen.
Among women delivering at the University Hospital of Helsinki in 1997-2001 (n=46,742), 198 women with placental abruption and 396 control women were identified.
Helsingin Naistenklinikalla ja Kätilöopiston sairaalassa vuosina 1997-2001 synnyttäneiden 46 742 naisen joukosta etsimme kaikki 198 naista, joilla raskausaikana oli todettu ablaatio.
Placental abruption : Studies on incidence, risk factors and potential predictive biomarkers
Istukan ennenaikainen irtoaminen : riskitekijät ja biokemialliset merkkiaineet
Vaginal bleeding (70%), abdominal pain (51%), bloody amniotic fluid (50%) and fetal heart rate abnormalities (69%) were the most common clinical manifestations of placental abruption.
Ablaation tavallisimmat oireet olivat vuoto (70%), vatsakipu (51 %), verinen lapsivesi (50 %) ja sikiön sykekäyrän muutokset (69 %).
The aim of this study was to define the prepregnancy risk factors of placental abruption, to define the risk factors during the index pregnancy, and to describe the clinical presentation of placental abruption.
Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää, mitkä raskautta edeltävät ja raskaudenaikaiset tekijät ennustavat ablaatiota ja kuvata ablaation kliinisiä löydöksiä.
Retroplacental blood clot was seen by ultrasound in 15% of the cases.
Istukantakainen verihyytymä nähtiin ultraäänitutkimuksessa ennen synnytystä 15 %:lla.
During the index pregnancy maternal alcohol consumption and smoking and smoking by the partner turned out to be the major independent risk factors for placental abruption.
Sekä äidin että isän raskauden aikainen tupakointi ovat itsenäisiä ablaation riskitekijöitä ja kaksinkertaistavat tämän raskauskomplikaation riskin.
Chlamydia pneumoniae specific immunoglobulin G (IgG) and immunoglobulin A (IgA) as well as C. trachomatis specific IgG, IgA and chlamydial heat-shock protein 60 antibody rates were similar between the groups.
Alkuraskauden äitiysneuvolaseeruminäytteistä tutkimme yhteistyössä Oulun Kansanterveyslaitoksen kanssa herkän C-reaktiivisen proteiinin (CRP) ja Chlamydia trachomatis- ja C. pneumoniae- vasta-aineet.
The levels of the maternal serum free beta human chorionic gonadotrophin MoM did not differ between the cases and the controls.
β-hCG:n pitoisuudet eivät eronneet tapausten ja verrokkien välillä.
Although second-trimester MSAFP levels were higher in women with subsequent placental abruption, clinical usefulness of this test is limited due to low sensitivity and high false positive rate.
Vaikka AFP-tasot olivat ablaatioon sairastuneilla naisilla korkeammat jo toisen raskauskolmanneksen alussa, testi ei ollut trapeeksi herkkä seulontaan.
We also wanted to find a biochemical marker for predicting placental abruption early in pregnancy.
Halusimme myös selvittää voidaanko ablaatiota ennustaa ensimmäisen tai toisen raskauskolmanneksen verinäytteistä biokemiallisilla merkkiaineilla.
Similarly, angiogenic factors in early second trimester, or CRP levels, or chlamydial antibodies in the first trimester failed to predict placental abruption.
Myöskään CRP tai klamydiavasta-aineet eivät ennustaneet ablaatiota.
Of the newborns, 25% were growth restricted.
Ennenaikaisena eli ennen 37. raskausviikkoa syntyi 59% lapsista ja heistä 25 %:lla todettiin kasvuhäiriö.
In conclusion, although univariate analysis identified many prepregnancy risk factors for placental abruption, only smoking, uterine malformation, previous cesarean section and history of placental abruption remained significant by multivariate analysis.
Yhteenvetona voidaan sanoa, että ablaatiolle tunnetaan lukuisia riskitekijöitä, joista raskautta edeltävinä merkittäviä ovat tupakointi, kohdun epämuodostuma, aiempi keisarileikkaus ja aiempi ablaatio.
The liberal use of ultrasound examination contributed little to the management of women with placental abruption.
AFP-testi ei kuitenkaan ollut riittävän herkkä ablaation seulontaan.
In multivariate analysis, elevated MSAFP remained as an independent risk factor for placental abruption, adjusting for parity ≥ 3, smoking, previous placental abruption, preeclampsia, bleeding in II or III trimester, and placenta previa.
Löysimme lukuisia ablaatiolle altistavia raskautta edeltäviä riskitekijöitä, joista monimuuttuja-analyysin jälkeen merkittäviä olivat tupakointi, kohdun epämuodostuma, aiempi keisarileikkaus ja aiemmin sairastettu ablaatio.
The perinatal mortality rate was 9.2% (OR 10.1; 95% CI 3.4, 30.1).
Perinataalikuolleisuus oli 9,2 %.
Its etiology is unknown, but defective trophoblastic invasion of the spiral arteries and consequent poor vascularization may play a role.
Ablaation syy on epäselvä, mutta on mahdollista, että istukka on kiinnittynyt jo raskauden alussa liian pinnallisesti altistaen ennenaikaiselle irtoamiselle.
The median of the maternal serum alpha-fetoprotein (MSAFP) multiples of median (MoM) (1.21) was significantly higher in the abruption group (n=57) than in the control group (n=108) (1.07) (p=0.004) at 15-16 gestational weeks.
15-16 raskausviikon sikiöseulontanäytteistä analysoimme alfa-fetoproteiini (AFP) ja beta human koriongonadotropiini (β-hCG) tulokset.
None of the angiogenic factors (soluble endoglin, soluble fms-like tyrosine kinase 1, or placental growth factor) showed any difference between the cases (n=42) and the controls (n=50) in the second trimester.
Seeruminäytteistä tutkimme seuraavaksi verisuonikasvutekijöitä (liukoinen endogliini, liukoinen fms-like tyrosiinikinaasi ja istukan kasvutekijä).
The risk factors during the index pregnancy were maternal (adjusted OR 1.8; 95% CI 1.1, 2.9) and paternal smoking (2.2; 1.3, 3.6), use of alcohol (2.2; 1.1, 4.4), placenta previa (5.7; 1.4, 23.1), preeclampsia (2.7; 1.3, 5.6) and chorioamnionitis (3.3; 1.0, 10.0).
Raskauden aikaisia itsenäisiä riskitekijöitä olivat sekä äidin että isän tupakointi, alkoholin käyttö, etinen istukka, raskausmyrkytys ja istukan ja sikiökalvojen tulehdus.
Endovascular treatment methods are constantly being developed further in order to achieve better long-term results.
Endovaskulaarisia hoitomenetelmiä on kehitettävä edelleen, jotta saavutettaisiin parempia pitkäaikaistuloksia.
New coils and novel embolic agents need to be tested in a variety of animal models before they can be used in humans.
Uusia menetelmiä on testattava koe-eläinmalleilla ennen kuin niitä käytetään ihmisillä.
The disease is most common among those of working age, the mean age at rupture being 50-55 years.
Tauti kohdistuu pääasiallisesti työssäkäyvään väestöön, keski-ikä on 50-55 v. Vuotamaton aivovaltimoaneurysma löytyy 2-6% väestöstä.
We used this model to compare platinum coils with polyglycolic-polylactic acid (PGLA) -coated coils, and showed the benefits of the latter in this model.
Olemme käyttäneet rottamallia verrataksemme platinalankakoilia uudenlaiseen pinnoitettuun koiliin ja osoittaneet, että viimeksi mainitulla on hyödyllisiä ominaisuuksia.
Both unruptured and ruptured aneurysms can be treated by either microsurgical clipping or endovascular embolization.
Valtaosaa vuotamattomista aneurysmista on pidettävä potentiaalisesti hengenvaarallisina, ja ne on pyrittävä sulkemaan joko mikrokirurgisella leikkauksella tai endovaskulaarisella (suonensisäisellä) embolisaatiolla.