natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Besides being popularized alternative religiosity it concerns changes in wellness-discourse and consumer behaviour.
Popularisoituneen vaihtoehto-uskonnollisuuden lisäksi kyse on myös hyvinvointi- diskurssin ja kulutuskäyttäytymisen muutoksista.
What kind of phenomenon is this in the field of Finnish contemporary art?
Minkälaisesta ilmiöstä on kyse suomalaisen nykytaiteen kentällä?
What is new spiritual aesthetics like, and what kind of opinions and values it communicates?
Millaista on uushenkinen estetiikka, ja minkälaisia näkemyksiä ja arvoja sen välityksellä viestitetään?
As my research method, I use artistic research.
Tutkimusmetodinani käytän taiteellista tutkimusta.
New spiritual art has diverged from the canon of spiritual art into its own domain, which must be un- derstood as a part of this phenomenon.
Uushenkinen taide on eriytynyt henkisen taiteen kaanonista omaksi alueekseen, joka tulee ymmärtää osana tätä ilmiötä.
In addition to this, my own artistic work both provides and argues the findings of this research.
Tämän lisäksi taiteeni sekä tuottaa että argumentoi tutkielman tutkimustuloksia.
I investigate new spiritual fine arts today, and discuss its relationship with the history and canon of modern abstract art.
Tarkastelen uushenkistä kuvataidetta tänä päivänä, ja pohdin sen suhdetta modernin abstraktin taiteen historiaan ja kaanoniin.
The research questions are: What is meant by new spiritual fine arts?
Tutkimuskysymykseni ovat: Mitä tarkoitetaan uushenkisellä kuvataiteella?
How is spirituality being represented in new spiritual fine arts?
Miten henkisyyttä representoidaan uushenkisessä kuvataiteessa?
The research material consists artworks, which I have collected from makers of new spiritual art.
Tutkielmani aineistona ovat taideteokset, jotka olen kerännyt henkisen taiteen tekijöiltä.
I examine the history and the sociocultural aspects of contemporary spirituality and consider the ethical questions that this phenomenon raises.
Selvitän tutkielmassani uushenkisyyden historiaa sekä sen nykyisiä sosiokulttuurisia aspekteja, ja nostan esille ilmiön mukanaan tuomia eettisiä kysymyksiä.
With this method I seek to investigate what is new spiritual aesthetics like– what kind of formal qualities can be found in new spiritual art?
Pyrin selvittämään, minkälaista on uushenkinen estetiikka– minkälaisia muodollisia ominaisuuksia voimme löytää uushenkisestä taiteesta.
The role of my own artistic work is in part to provide research material; hence I discuss the possibilities of art to provide knowledge.
Oman taiteellisen työni rooli on toimia osaltaan tutkielmani aineistona, ja gradussani pohdinkin taiteen mahdollisuuksia tuottaa tietoa.
In this thesis, I investigate new spirituality in Finland, and fine arts being produced in this context.
Tutkielmassani tarkastelen uushenkisyyttä Suomessa, sekä sitä, minkälaista kuvataidetta tässä kontekstissa tuotetaan.
In my thesis, I argue that new spirituality is a contemporary cultural phenomenon.
Tutkielmassani argumentoin sen puolesta, että uushenkisyydessä on vahvasti kyse tämän hetken kulttuuri-ilmiöstä.
I use formal analysis to analyse these artworks.
Analysoin teoksia formalistisen analyysin menetelmin.
This dissertation studies indigenous peoples in international politics, particularly in the United Nations (UN).
Väitöskirjani tarkastelee alkuperäiskansoja kansainvälisessä politiikassa, erityisesti Yhdistyneissä kansakunnissa (YK).
The research material comprises observations made in four PF annual sessions; statements by representatives of indigenous peoples, states and UN agencies; reports on the establishment of the PF; and reports of the Special Rapporteur on the Rights of Indigenous Peoples.
Tutkimusmateriaali koostuu tekemistäni havainnoista neljässä pysyvän foorumin vuosittaisessa kokouksessa, alkuperäiskansojen, valtioiden ja YK:n järjestöjen edustajien lausunnoista, pysyvän foorumin perustamiseen liittyvistä raporteista sekä alkuperäiskansaoikeuksien erityisraportoijan raporteista.
This research breaks from the more conventional approaches to indigenous peoples and politics that conceive of the international institutional, political and legal advances in indigenous issues as self-evidently desirable and ‘good’.
Tutkimukseni eroaa alkuperäiskansoja ja politiikkaa tarkastelevista lähestymistavoista, jotka perinteisesti pitävät institutionaalisia, poliittisia ja oikeudellisia kehityksiä itsestään selvästi tavoiteltavan arvoisina ja "hyvinä".
Such approaches fail to recognise the ‘darker’ side of the seemingly benign processes involved: they overlook the many ways in which more hierarchical power relations persist.
Nämä lähestymistavat eivät kuitenkaan kykene tunnistamaan sitä, miten valta ja hallinta ovat osa hyväntahtoisilta vaikuttavia kehityksiä ja miten monin tavoin hierarkkiset valtasuhteet jatkavat olemassaoloaan.
It identifies frames through which the peoples draw attention to their concerns and suggest solutions; that is, the peoples promote the acceptance of new norms by states.
Identifioin erilaisia tapoja, joilla alkuperäiskansat nostavat esiin heitä koskettavia kysymyksiä, ehdottavat ratkaisuja ja pyrkivät edistämään uusien normien syntymistä.
The second consisted of a critical examination of the constant entanglement of indigeneity and the environment in international politics and its consequences for indigenous agency.
Toisessa tarkastelen alkuperäiskansaisuuden (indigeneity) ja ympäristön tiivistä yhteenkietoutumista ja sen merkityksiä kansainvälisessä politikassa.
In the first, I investigated the ways in which the subjectification and resistance of indigenous peoples takes place in the small-scale power relations of the PF.
Ensimmäisessä tutkin alkuperäiskansojen subjektiviteettia ja vastarintaa pysyvän foorumin mikrotason valtasuhteissa.
In addition, their rights are increasingly recognised by the UN member states, the most notable advance in this regard being the UN Declaration on the Rights of Indigenous Peoples.
Näkyvin esimerkki tästä kehityksestä on YK:n Alkuperäiskansojen oikeuksien julistus.
The first perspective views indigenous peoples as norm entrepreneurs.
Ensimmäisessä näen alkuperäiskansat uusien normien edistäjinä (norm socialisation).
The ultimate aim of the analysis was to recover the political in what often seems de-politicised, established and accepted in the context of indigenous peoples and international politics.
Analyysini paljastaa, miten usein epäpoliittisina, vakiintuneina ja hyväksyttyinä näyttäytyvät alkuperäiskansakysymykset ovat kansainvälisesti poliittisia.
The third examined the ways in which the prevailing and accepted discourse on indigenous rights has neoliberal power effects that go beyond the proclaimed emancipatory aims of the rights.
Kolmannessa tutkin tapaa jolla vallitseva ja yleisesti hyväksytty alkuperäiskansaoikeuspuhe, sen voimauttavista pyrkimyksistään huolimatta, pitää sisällään uusliberaaleja valtavaikutuksia.
Indeed, it is this paradox, and my interest in how the change has come about that provided the impetus for the research project.
Tutkimuksen taustalla on kiinnostukseni tätä paradoksaalista tilannetta ja muutokseen johtaneita syitä kohtaan.
This progress has taken place in a state-based system, many of whose members have colonised indigenous peoples and at least previously been hostile to their demands.
Valtiot, joista monet ovat kolonisoineet alkuperäiskansoja ja aikaisemmin torjuneet heidän vaatimuksensa, ovat nyt tunnustamassa alkuperäiskansojen oikeuksia.
Despite these advances in indigenous participation and rights, I argue that there is no less power exercised over the peoples than previously.
Tutkimuksessani väitän, että alkuperäiskansojen lisääntyneet oikeudet ja poliittinen osallistuminen eivät merkitse, että alkuperäiskansoja kohtaan käytettäisiin vähemmän valtaa.
There is no denying that the ways in which indigenous peoples and indigeneity are dealt with in the UN foster indigeneity and its alleged qualities and recognise the freedoms and rights of the peoples.
Samalla kun alkuperäiskansojen oikeuksia, osallistumista ja alkuperäiskansaisuuden oletettuja piirteitä vaalitaan YK:n piirissä, valta ja hallinta ovat ottaneet hienovaraisempia muotoja.
The study embraces the methodological guideline of problematisation: text analysis was applied to first identify recurrent and familiar perceptions of indigenous peoples and their agency; this then provided the basis for a critical examination of the power effects associated with the perceptions.
Se hyödyntää tekstianalyysia tutkimusmateriaalissa toistuvien ja tavanomaisina esitettyjen alkuperäiskansaisuutta koskevien käsitysten tarkastelussa.
The latter perspective informed three analyses.
Tutkimuksen metodologinen lähtökohta on problematisointi.
Indigenous peoples gained access to the organisation on a permanent basis with the establishment of the Permanent Forum on Indigenous Issues (PF).
Alkuperäiskansa-asioiden pysyvän foorumin perustaminen ja alkuperäiskansaoikeuksien kansainvälinen tunnustaminen ovat vahvistaneet alkuperäiskansojen asemaa kansainvälisellä tasolla.
I approach the agency of indigenous peoples from two perspectives, that of norm socialisation and that of Foucault-inspired approaches to power and governmentality.
Näiden toistuvien käsitysten analyysissa olen käyttänyt kriittistä vallan ja hallinnan näkökulmaa.
Concepts from critical, place-based, and visual culture art education are fundamental to this research.
Kriittisen, paikkaperustaisen ja visuaalisen kulttuurin taidekasvatuksen käsitteistö on olennainen osa tätä tutkimusta.
In each of the four stages the user is required to question both values and culture, while taking note of the presence or absence of EfS principles.
Käyttäjän on jokaisessa neljästä vaiheesta kyseenalaistettava sekä arvot että kulttuuri huomioidessaan samanaikaisesti kestävän kehityksen kasvatuksen periaatteiden läsnäolo tai puuttuminen.
In this research I used the definition of finding a balance between well-being and the integrity of nature.
Tässä tutkimuksessa käytin kestävän kehityksen määritelmänä tasapainon löytämistä hyvinvoinnin ja luonnon koskemattomuuden välillä.
The artistic actions are dynamic and are dependent on time as people move and grow.
Taiteellinen toiminta on dynaamista, sillä ihmiset liikkuvat ja kasvavat ja ovat riippuvaisia ajasta.
Sustainability issues were identified by participants and extended through an art-based approach.
Osallistujat tunnistivat kestävän kehityksen kysymyksiä, joita laajennettiin taidepohjaisen lähestymistavan kautta.
One issue led me to design interventions addressing virtues and values, in particular the spring workshop in the Botanical Garden of Reykjavík.
Ensimmäinen kysymyksistä johti minut suunnittelemaan arvoja ja hyveitä käsitteleviä interventioita, joista tärkein oli Reykjavíkin kasvitieteellisessä puutarhassa keväisin järjestetty työpaja.
Nurturing supportive learning conditions allowed us to develop our efficacy and working with others with shared motivation has led to collective efficacy.
Kannustavan oppimisympäristön vaaliminen salli meidän kehittää tehokkuuttamme, ja yhteistyössä muiden kanssa toimiminen sekä jaettu motivaatio johtivat kollektiiviseen tehokkuuteen.
For student teachers to develop action competence and collective efficacy they should experience learning environments where young learners are expected to find their own ideas and voices, and express themselves meaningfully.
Jotta opettajaopiskelijat voisivat kehittää yhteisöllistä toimintakykyään ja kollektiivista tehokkuutta, heidän tulisi kokea oppimisympäristöjä, joissa nuorten oppijoiden oletetaan löytävän omat ideansa ja äänensä ja ilmaisevan itseään mielekkäästi.
In the early stages I focused on my own work practices and context to explore the core of the pedagogy I wished to understand.
Tutkimuksen alkuvaiheessa keskityin omiin työskentelykäytäntöihini ja kontekstiin tarkastellakseni sen pedagogiikan ydintä, jota pyrin ymmärtämään.
Collaborative work practices aimed at making an impact on students’ and museum visitors’ understanding and sharpening their awareness of environmental, cultural, economic and social issues.
Yhteistoiminnallisuutta korostamalla pyrin vaikuttamaan opiskelijoiden ja museovieraiden käsityksiin ja terävöittämään heidän tietoisuuttaan ympäristöllisistä, kulttuurisista, taloudellisista ja yhteiskunnallisista kysymyksistä.
Sustainability is a contested concept and EfS takes several forms depending on the definition of the concept.
Kestävä kehitys on kiistanalainen käsite, ja kestävän kehityksen kasvatus saa useita muotoja riippuen käsitteen määritelmästä.
By developing different settings for learning with student teachers, several forms of pedagogy could be investigated.
Kehittämällä erilaisia oppimisympäristöjä yhdessä opettajaoppilaiden kanssa pystyin tutkimaan useita pedagogiikan muotoja.
Towards the end of the research I was ready to construct a four-stage heuristic device to guide my future work in EfS, based on two concepts, values and culture, and in line with the range of experiences and observations emerging in the work with students.
Tutkimuksen loppupuolella olin valmis rakentamaan nelivaiheisen heuristisen työkalun, joka ohjaisi tulevaa työtäni kestävän kasvatuksen parissa sekä arvojen ja kulttuurin että niiden havaintojen ja kokemusten pohjalta, joita opiskelijoiden kanssa tehty työ tuotti.
My view of learning incorporates transdisciplinary approaches that allow for different perspectives and types of knowledge.
Näkemykseni oppimisesta edellyttää monialaisia lähestymistapoja, jotka jättävät sijaa erilaisille näkökulmille ja tiedon lajeille.
To this end I used contemporary art, artistic examination, experiments, installations and purposeful curatorial practices in the art exhibitions.
Tämän päämäärän saavuttamisen keinoina käytin taiteellista tutkimusta, kokeita, installaatioita ja tarkoituksellisia kuratorisia käytäntöjä.
Two courses conducted annually within the Iceland Academy of the Arts teacher education programme formed the foundation of the research which spanned six years.
Perustana tälle kuusivuotiselle tutkimukselle ovat olleet kaksi Islannin Taideakatemian opettajankoulutusohjelman puitteissa vuosittain järjestettävää kurssia.
When working with project-based learning that incorporates participatory pedagogy both the student teachers and I have learnt to understand the role that art might play in our development and understanding of EfS.
Työskennellessämme osallistavaa pedagogiikkaa sisältävän projektilähtöisen oppimisen parissa sekä opettajaopiskelijat että minä opimme ymmärtämään, millainen vaikutus taiteella voi olla meidän kehityksellemme ja kestävän kehityksen kasvatusta koskeville käsityksillemme.
These two approaches created a space where I was able to gain a better understanding and awareness of EfS.
Kahden eri lähestymistavan käyttäminen loi tilan, jossa kykenin saavuttamaan paremman ymmärryksen ja tietoisuuden kestävän kehityksen kasvatuksesta.
This review focuses on the potential of art in education for sustainability in the context of teacher education and art creation.
Tämän väitöskirjan aiheena on arvioida taiteen mahdollisuuksia kestävää kehitystä edistävässä kasvatuksessa opettajankoulutuksen ja taiteen tekemisen kontekstissa.
Findings were presented in 7 articles, three exhibitions and this review, in addition to being discussed at conferences and regional courses.
Tutkimuksen tulokset on esitetty kuudessa artikkelissa, kolmessa näyttelyssä sekä tässä kirjoitelmassa.
Both action research and art-based research are used to explore the role that art and art education might play in Education for Sustainability (EfS).
Tarkastelin sekä toimintatutkimuksen että taidepohjaisen tutkimuksen avulla, millainen rooli taiteella ja taidekasvatuksella voi olla kestävän kehityksen kasvatuksessa (Education for Sustainability).
Creating work settings for choice based learning empowers educators and students as they discover conditions and settings in which they become empowered.
Työskentelyolojen luominen valintaperusteiselle oppimiselle sallii kasvattajien ja opiskelijoiden löytää omat voimavaransa samalla kun he keksivät olosuhteet ja puitteet, jotka mahdollistavat voimaantumisen.
This research study has shown how collaboration in community-based practices and participatory pedagogy are central in developing an understanding of EfS.
Tämä tutkimus on osoittanut, kuinka keskeisiä osallistava pedagogiikka ja yhteistoiminnallisuus yhteisöllisissä käytännöissä ovat kestävän kehityksen kasvatuksen ymmärtämiselle.
It also highlights the importance in EfS of student driven initiatives with a strong connection to lived experience.
Tutkimus korostaa myös, että opiskelijalähtöiset aloitteet, joilla on vahva yhteys elettyihin kokemuksiin, ovat tärkeitä kestävän kehityksen kasvatuksessa.
This research supports the conclusion that through combining artistic approaches and by connecting practice to theory, art has great potential in education for sustainability.
Yhdistämällä teorian ja käytännön ja käyttämällä taiteellista lähestymistapaa olen tehnyt johtopäätökseen, jonka mukaan taiteella on merkittäviä mahdollisuuksia kestävää kehitystä edistävässä kasvatuksessa.
The other issue was the significance of participation in developing the kind of conduct, character and manner needed for action competence, a core concept in planning sustainability education.
Toinen kysymys oli osallistumisen merkitys kehitettäessä yhteisöllisten toimintataitojen kannalta olennaisia menettelytapoja ja käytänteitä.
I saw two important issues emerging in the discourse found in the practice and education of art teachers for sustainability.
Käytännöistä ja taideopettajien kouluttamisesta kestävään kehitykseen löytyi diskurssi, josta nousi esiin kaksi avainkysymystä.
The theoretical background of the study consists of the phenomenon fields of portrait photography, analogue and digital photography as well as the concepts of time, temporalness and the fourth dimension.
Tutkimuksen teoreettisen taustan muodostavat muotokuvaus, analogisen ja digitaalisen valokuvan ilmiökentät sekä ajan, ajallisuuden ja neljännen ulottuvuuden käsitteet.
Because the nature of the thesis is qualitative, my attempt is to increase both my own and the reader's understanding of a photograph's temporal nature rather than establish an absolute truth.
Tutkimukseni laadullisen luonteen vuoksi pyrin lisäämään omaa ja lukijan ymmärrystä kuvan ajallisesta luonteesta absoluuttiseen tietoon pyrkimisen sijasta.
My research question is, what kind of temporalness do analogically photographed and planned contemporary portraits construct?
Tutkimuskysymykseni on: Millaista ajallisuutta analogisesti valokuvatut suunnitellut nykymuotokuvat rakentavat?
My researcher's position is author-oriented, therefore interpreting the meanings hidden in the photographs will inevitably be influenced by my understanding of the process of creating portraits.
Tutkijapositioni on tekijälähtöinen, joten kuviin kätkeytyneitä merkityksiä tulkitessa vaikuttaa taustalla väistämättä ymmärrys prosessista muotokuvien takana.
My research produces interpretations of the construction of temporalness that the reader has created using the reality crafted by the photographer via the analog nature of portrait photography, it's aura of temporalness, movement, temporal details, and also the readers’ affective image interpretation.
Tutkimukseni tuottaa tulkintoja ajallisuuden rakentumisesta kuvanlukijan taiteilijan luomalle todellisuudelle antamista merkityssisällöistä käsin muotokuvan filmiluonteen synnyttämän aitouden auran, liikkeen, ajallisten yksityiskohtien ja kuvanlukijan affektiivisen kuvantulkinnan kautta.
I will close read the material semiotically using the concepts of Barthes' punctum and Benjamin's aura.
Pro gradu -tutkielmani aiheena on filmille kuvattujen Roolileikki -teossarjaani kuuluvien muotokuvien ajallisuuden rakentuminen, jota lähestyn muotokuvia semioottisesti lähilukemalla Barthesin punctumin ja Benjaminin auran käsitteiden avulla.
Another question for my research is interpreting a planned portrait as affectiveness caused by punctum.
Oman problematiikkansa tutkimukseeni synnyttää suunnitellun muotokuvan tulkitseminen punctumien sävyttämänä affektiivisuutena.
The subject of my Master's thesis is the construction of temporalness in film photography portraits.
Ajan kasvot : ajallisuuden rakentuminen filmille kuvattujen muotokuvien sarjassa
I will also study emotionally selected portrait photographs by other photographers, comparing the building of temporalness between these portraits and the Role Play -series.
Tutkimusaineistoni rinnalle olen nostanut minua koskettaneita muiden valokuvaajien valokuvaamia muotokuvia, jotka toimivat verrokkikuvina muotokuvien ajallisen rakentumisen pohdinnassa.
The results of the research connect to each other.
Tutkimuksen tulokset kytkeytyivät toisiinsa.
Art itself had only a little influence to the stance.
Taide vaikutti asennoitumiseen vain pieneltä osin.
The documents for this thesis has been collected by use of role- playing method, and they have been analyzed with a narrative analysis method.
Aineisto on analysoitu käyttäen narratiivista analyysimenetelmää.
Also, an underlying theme is an awareness about the school as an institution.
Taustavaikuttajana on nähtävissä myös kouluinstituution rakenteen tiedostaminen.
Underlying themes of the results are pupil ´s cognitive, aestetic and artistic development, the relationship between the pupil and the teacher and the pupil and other pupil.
Asennoitumisen syihin vaikuttavien tekijöiden taustalla vaikuttavat oppilaan kognitiivinen, esteettinen ja kuvallinen kehitys sekä oppilaan ja opettajan että oppilaan ja muiden oppilaiden väliset suhteet.
The grades and the pupil´s notion of his/her future profession also influence the pupil´s stance.
Myös arvosanoilla sekä nuoren käsityksellä tulevaisuuden ammatista on vaikutusta.
This Master´s thesis will focus on seveth-grade pupils, art as school subject and its position in school and in the pupil´s perception.
Tämä pro gradu- tutkielma keskittyy yläkoulun seitsemäsluokkalaisiin, kuvataiteeseen oppiaineena sekä sen asemaan koulussa sekä oppilaiden silmissä.
The result of the research was that the art teacher, the techniques studied and materials used, and the nature of the art lesson and social relationships have the most influence to pupil´s stance on Art as subject.
Tutkimuksessa selvisi, että seitsemäsluokkalaisten käsityksissä aineeseen asennoitumiseen vaikutusta on opettajalla, kuvataidetunnilla opiskelluilla tekniikoilla ja käytetyillä materiaaleilla sekä kuvataidetuntityöskentelyn luonteella ja sosiaalisilla suhteilla.
The goal for this thesis is to explain issues considering seventh- grade pupil´s stance towards art as subject.
Tarkoitus on selvittää, minkälaisten asioiden seitsemäsluokkalaiset näkevät vaikuttavan aineeseen asennoitumiseen, sekä minkälaisia käsityksiä heillä niistä on.
Furthermore, the purpose is to provide new information to practice and the field of educational research.
Tarkoituksena on tuottaa uutta tietoa sekä käytäntöön että kasvatustieteellisen tutkimuksen kenttään.
Although the shared reality between the research participants has narrowed as they have entered adulthood and they do not have as much in common as they did in adolescence, they could construct the shared, memories-based narrative in the interactional interviewing encounters.
Vaikka jaettu todellisuus tutkimushenkilöiden välillä on aikuisuuden myötä kaventunut, eikä yhteistä ole enää siinä määrin kuin nuoruudessa, päästään vuorovaikutuksellisissa haastattelutapaamisissa kokoamaan yhteistä, itse kunkin muistoille rakentuvaa kertomusta.
The findings about the development of membership experiences in the youth and its defining factors can give relevant information and tools for the prevention of exclusion and decisionmaking.
Tutkimus nuorten osallisuuden kehittymisestä ja sitä määrittävistä tekijöistä antaa tietoa ja perusteita nuorten syrjäytymisen ehkäisyyn sekä päätöksentekoon.
The fundamental idea of the study was that, instead of exclusion, society needs narratives about memberships.
Tutkimuksen lähtökohtana on ajatus, että yhteiskunta tarvitsee osattomuuskertomusten sijaan osallisuuskertomuksia.