natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the future, specifying the pathogenetic mechanism of RA, SpA and JIA as well as finding more specific biomarkers will improve the drug development and assist to design the drug treatment to meet the needs of the individual patient.
Tulevaisuudessa reumasairauksien syntymekanismi ja tässäkin työssä tutkittujen tulehdustekijöiden merkitys biomerkkiaineina tarkentuu ja ohjaa kehitystä kohti parempaa ja yksilöllisempää lääkehoitoa.
In addition, the levels of soluble forms of adhesion molecules ICAM-1 and E-selectin became reduced in response to infliximab treatment.
Lisäksi verisuonten pinnassa olevien liukoisten kytkentä- eli adheesiomolekyylien (sICAM-1 ja sE-selektiini) pitoisuudet laskivat infliksimabihoidon aikana.
Clinical effects were seen already after six weeks of treatment.
Lääkehoitoa jatkoi onnistuneesti yli puolet potilaista vuoden seurannan jälkeen.
The reasons for discontinuations were remission (7% in six months / 8% in 12 months / 7% in 24 months), adverse event (13% / 16% / 24%) and lack of efficacy (8% / 16% / 22%).
Syyt hoidon keskeytykseen olivat oireiden merkittävä lieveneminen (osalla myös taudin sammuminen eli remissio) noin 4%:lla potilaista, tai toisaalta hoidon tehottomuus (14%:llä potilaista) tai vakava haittavaikutus (17%:lla potilaista).
Tumor necrosis factor alpha (TNFα) and interleukin 1β (IL-1β) are key factors driving rheumatoid inflammation in the joint, eventually leading to erosions.
Tulehtuneessa nivelessä tulehdussolujen ja nivelkalvon solujen tuottamat tulehdusvälittäjäaineet, mm. tuumorinekroositekijä α (TNFα), voimistavat niveltulehdusta ja johtavat nivelen vaurioitumisen.
The American College of Rheumatology (ACR) criteria are often used to define the clinical response to the treatment in RA.
Suomalaiset reumalääkärit ovat olleet kansainvälisesti uranuurtajia reuman yhdistelmälääkehoidon kehittäjinä.
The aim of the present study was to (1) investigate the effects of infliximab treatment on inflammatory mediator levels in patients with severe JIA, and (2) to study drug survival during anti-TNFαtherapy in patients with DMARD resistant RA or SpA.
Väitöskirjatyön toisessa osassa tutkittiin infliksimabihoidon vaikutusta tulehdusvälittäjäaineiden pitoisuuksiin verenkierrossa vaikeaa lastenreumaa sairastavilla potilailla, joilla oireet lievenivät tällä hoidolla.
In an inflamed joint, the synovium is converted into histologically differentiated pannus as a result of the influences of different inflammatory cells, cytokines and other mediators which also act together with matrix metalloproteases (MMPs) to inflict dysregulation of chondrocytes and degradation of articular cartilage.
Kansanterveydellisesti merkittävimpiä tulehduksellisia reumasairauksia ovat nivelreuma, selkärankareuma ja muut spondyloartropatiat (esim. nivelpsoriaasi) sekä lastenreuma.
According to the national guidelines in Finland, the criterion for initiating anti-TNFα therapy in RA patients is that the patient is suffering from a severe and refractory disease despite active drug treatment.
Yhteenvetona voidaan todeta, että TNF-salpaajat ovat hyvin siedettyjä ja turvallisia lääkkeitä aktiivista nivelreumaa ja spondyloartropatiaa sairastavilla potilailla.
Infections and hypersensitivity reactions were the main adverse events requiring discontinuation of infliximab treatment, and also two cases of drug related leukopenia and one case of elevated aminotransferases were observed.
Hoidon keskeyttämiseen johtaneista lääkehaitoista tavallisimpia olivat yliherkkyysreaktiot ja vakavat infektiot.
Drug survival in RA and SpA patients with one or more DMARDs in addition to infliximab, etanercept or adalimumab treatment was good and comparable to the results obtained in previous observational studies in patients with less-severe disease.
TNF-salpaajat adalimumabi, etanersepti ja infliksimabi ovat biologisia reumalääkkeitä, jotka lisätään reumapotilaan hoitoon silloin, kun muut reumalääkeyhdistelmät eivät tehoa.
The clinical response to the drug treatment in SpA can be assessed by using BASDAI (Bath Ankylosing Spondylitis Disease Activity Index).
Väitöskirjan ovat ohjanneet professori Eeva Moilanen ja dosentti, osastonylilääkäri Markku Korpela.
In summary, treatment with a TNFα antagonist infliximab reduced the levels of inflammatory mediators IL-6, MPO and soluble ICAM-1 and E-selectin in conjunction with a good clinical response in patients with JIA.
Tutkimuksessa olivat mukana kaikki ne nivelreuma- ja spondylartropatiapotilaat, joille aloitettiin TNF-salpaajahoito Tampereen yliopistollisen sairaalan Reumakeskuksessa vuosina 1999 2005.
TNFα levels tended to increase while the levels of endogenous TNFα antagonists (soluble TNF receptors) were reduced in most of the patients during treatment.
TNF-salpaajat eivät kuitenkaan tehoa kaikilla potilailla ja niiden käyttöön liittyy haittavaikutusongelmia.
Currently, final diagnosis of patients with symptoms is frequently obtained by molecular genetic DNA testing.
Nykyään oireellisten potilaiden lopullinen diagnoosi saavutetaan usein molekyyligeneettisellä DNA-testauksella.
However, the increased use of genetic testing also results in many cases where the genetic results do not provide full clarification of the clinical disease.
Geenitestien lisääntyneen käytön seurauksena esiintyy myös monia tapauksia, joissa geenitulokset eivät tarjoa täyttä selvyyttä kliiniselle taudille.
It is important to improve diagnostic accuracy in order to efficiently identify symptomatic patients for correct final diagnosis and appropriate medical attention and management.
Diagnostiikan tarkkuuden parantaminen on tärkeää, jotta oireellisten potilaiden oikea lopullinen diagnoosi ja asianmukainen hoito toteutuisivat.
The methods developed in this thesis work combined with genetic testing are powerful approaches to achieving final diagnosis in patients with myotonic disorders.
Tässä väitöskirjatutkimuksessa kehitetyt uudet menetelmät yhdistettynä geenitestaukseen ovat tehokas tapa saavuttaa lopullinen diagnoosi myotoniaa sairastaville potilaille.
The different enzyme histochemical ATPase properties of myosins to separate the muscle fiber types have been utilized in diagnostic muscle biopsy routine for more than four decades.
Myosiinien eri entsyymikudoskemiallisia ATPaasi-ominaisuuksia on käytetty lihassyytyyppien erotteluun ja sitä on hyödynnetty lihasnäytteiden rutiinidiagnostiikassa yli neljän vuosikymmenen ajan.
Myotonia congenita is a non-dystrophic myotonia disease caused by mutations in the chloride channel gene (CLCN1).
Kongenitaalinen myotonia on ei-dystrofinen myotonia -sairaus, jonka aiheuttaa mutaatiot kloridikanavageenissä (CLCN1).
Comprehensive understanding of the molecular pathomechanisims of genetic diseases is also one of the pre-requisites for the future development of therapeutical options.
Kattava ymmärrys geneettisten sairauksien molekyylitason patomekanismeista ja näiden osoittaminen uusilla menetelmillä on paitsi diagnostiikan kannalta tärkeä, mutta myös perusedellytys mahdollisten tulevaisuuden terapiavaihtoehtojen kehittämiselle.
In addition to the obvious usefulness in DM2 diagnostics we were able to identify a completely new disease with this technique, because of the absence of fast type IIA fibers in patients muscle biopsies.
DM2-diagnostiikan lisäksi pystyimme tällä uudella menetelmällä tunnistamaan täysin uuden taudin, jossa nopeat tyypin IIA lihassyyt puuttuivat potilaan lihasnäytteestä kokonaan.
Extremely small atrophic type 2/IIA fibers are characteristic for DM2 and usually remain undetected using the ATPase staining method.
Lisäksi, joidenkin tyypin 2A/IIA lihassyiden surkastuminen on ominainen piirre DM2-taudille ja jäävät pääsääntöisesti tunnistamatta ATPaasi-värjäysmenetelmällä.
In this thesis work, the developed immunohistochemical staining method for chloride channel protein (ClC-1) in muscle fibers proved to be a robust method for the assessment of sarcolemmal ClC-1 protein on muscle sections.
Tässä väitöskirjatutkimuksessa kehitetty immunokudoskemiallinen värjäysmenetelmä kloridikanava-proteiinin (ClC-1) tunnistamiseen tarjosi hyödyllisen menetelmän proteiinin arviointiin lihasleikkeistä ja tämän uuden menetelmän avulla löytyi myös uusia mutaatioita.
Myotonic dystrophies type 1 (DM1) and type 2 (DM2) are multisystemic disorders caused by tri- (CTG)n or tetranucleotide (CCTG)n repeat expansion mutations in transcribed but not translated regions of the genes DMPK and ZNF9, respectively.
Tyypin 1 (DM1) ja tyypin 2 (DM2) myotoniset dystrofiat ovat monielinsairauksia, jotka johtuvat DNA-mutaatioista geeneissä DMPK ja ZNF9.
Regarding molecular pathogenesis it has been suggested that ZNF9 is of no significance for the disease pathogenesis, and that the disease is caused solely by RNA toxicity as a result of the underlying repeat expansion mutation.
Taudin molekyylipatogeneesiin liittyen, ZNF9-proteiini on ajateltu olevan vailla merkitystä taudissa.
In this thesis work, we were able to show that ZNF9 expression in DM2 patients is in fact altered at multiple levels.
Väitöskirjatyössä todistamme, että ZNF9-ilmentymä DM2-potilaissa on poikkeava monella eri tasolla ja voi ainakin osittain selittää joitakin tautien välisiä eroja.
Myotonic disorders are primary diseases of the muscle characterized by myotonia, the delayed relaxation of skeletal muscles after voluntary contraction.
Myotonia on tila, jossa lihaksen tahdonalaisen supistuksen jälkeinen rentoutuminen viivästyy.
Adult onset DM1 and DM2 share some features in the clinical presentation as well as in the molecular genetics and pathomechanisms.
Aikuisiällä alkavalla DM1-taudin muodolla ja DM2-taudilla on kuitenkin selviä eroavaisuuksia kuten taudin vaikeusasteessa sekä eri lihaksien ja lihassyytyyppien vaurioitumisessa.
A reliable and advanced immunohistochemical myosin double staining method for the identification of fiber types, including these highly atrophic type IIA fibers in routine diagnostics was developed in this thesis work.
Tässä väitöskirjatutkimuksessa kehitettiin uusi luotettava immunokudoskemiallinen myosiinien raskasketjujen kaksoisvärjäysmenetelmä eri syytyyppien erotteluun sekä kyseessä olevien hyvin surkastuneiden IIA lihassyiden tunnistamiseen.
DM2 is of particular interest, because it shows a wide range of clinical manifestations and therefore a makes clinical diagnosis extremely difficult.
DM2-taudin kliininen taudinmääritys on erittäin vaikeaa, koska oireet ovat hyvin vaihtelevat, eikä niiden raja-alueita tarkkaan tunneta.
Myotonic disorders include the myotonic dystrophies (DMs) and non-dystrophic myotonias.
Myotoniset sairaudet ovat lihastauteja, joihin liittyy myotoniaa.
The data also show autoimmune responses to acetaldehyde-modified proteins in alcoholics, which may also prove to be of value in the differential diagnosis of alcohol-related diseases.
Myös alkoholin käytön aiheuttamat autoimmuunivasteet voivat tutkimuksen mukaan osoittautua hyödyllisiksi esimerkiksi erilaisten maksasairauksien erottelussa.
Acetaldehyde-derived protein conden-sates have also been suggested as possible new markers of alcohol abuse.
Koe-eläimissä tuotetuilla asetaldehydin ja proteiinien välisiä sidoksia tunnistavilla vasta-aineilla selvitettiin myös mahdollisuuksia uusien alkoholin suurkulutusta kuvaavien testien käyttöönottoon.
The present work is focused on the effects of ethanol and acetaldehyde on blood cells and pro-teins.
Väitöstutkimuksessa selvitettiin etanolin ja sen ensimmäisen hajoamistuotteen, asetaldehydin, veren soluille ja molekyyleille aiheuttamia muutoksia.
Recent studies have suggested that acetaldehyde, the first metabolite of ethanol, is responsible for many of its harmful effects, being a highly reactive molecule and capable of forming stable condensates with proteins and cellular constituents.
Asetaldehydi on erittäin reaktiivinen molekyyli, joka voi muodostaa sidostuotteita monien erilaisten valkuaisaineitten kanssa.
The mean anti-acetaldehyde adduct IgA levels in the alcohol abusers, who had mild or no clinical and bio-chemical signs of liver injury, were significantly higher than those in the moderate drinkers or ab-stainers.
Vähäiset verihiutaleitten määrät olivat alkoholisteilla yleisempiä kuin raittiilla verrokeilla tai kohtuukäyttäjillä.
Antibodies raised against acetaldehyde-VLDL adducts could provide the basis for a new diagnostic assay to assess excessive alcohol consumption.
Tutkimuksilla on merkitystä alkoholin aiheuttamien kudosvaurioiden mekanismien selvittelyssä sekä kehitettäessä uusia menetelmiä alkoholin suurkulutuksen toteamiseksi aikaisempaa varhaisemmassa vaiheessa.
The cytokine profiles of the alcoholic patients also showed significant differences, with the highest levels of both pro-inflammatory cytokines (IL-2, IL-6, IL-8, TNF-᩠and the anti-inflammatory cytokine (IL-10) occurring in the patients with alcoholic liver disease.
Luuytimessä alkoholin suurkuluttajilla on usein poikkeavaa rautakertymää sisältäviä punasoluja sekä poikkeavaa morfologiaa, mm. ylimääräistä sytoplasmista vakuolisaatiota, punasolujen ja verihiutaleitten esiasteissa voimakkaan päihtymyksen jälkeen.
Alcohol abuse is known to have a wide array of adverse effects on serum proteins, blood cells and their progenitors in bone marrow.
Paljon alkoholia käyttävillä henkilöillä havaittiin veressä ja luuytimessä punasolujen ja niiden esiasteiden sisältävän asetaldehydin muovaamia rakenteita.
The antibody prepared against the acetaldehyde-VLDL condensate was found to provide the most effective in vivo detection of acetaldehyde adducts in erythrocyte and serum proteins from alcoholic patients.
Esimerkiksi asetaldehydin ja VLDL-kolesterolin välisiin sidostuotteisiin kohdistuva vasta-aine osoittautui tehokkaaksi pienillä asetaldehydipitoisuuksilla valmistettujen kondensaattien tunnistamisessa.
These results suggest that alcohol abuse is an important risk factor for abnormalities in a number of haematopoietic cell lines and in circulating proteins.
Ne saattavat olla vaikuttamassa punasolujen poikkeavuuksien syntyyn alkoholisteilla.
Blood smears from the alcoholics typically showed round macrocytes, stomatocytes and knizocytes.
Alkoholin suurkuluttajille on tyypillistä että verenkierron punasolut ovat kooltaan tavanomaista suurempia ja punasolujen keskitilavuus (MCV) on suurentunut.
Acetaldehyde-erythrocyte adducts appear to be formed in vivo in the blood and bone marrow of patients with excessive alcohol consumption, which may contribute to the generation of erythrocyte abnormalities.
Alkoholin suurkuluttajien verenkierrossa havaittiin tällaisia sidostuotteita sekä niitä vastaan muodostuneita, erityisesti IgA-luokan vasta-aineita.
The controls were individuals without any history of excessive alcohol con-sumption.
Tämä havainto voi avata uusia mahdollisuuksia alkoholin liikakäytön toteamiseksi.
The subjects were patients representing a wide range of ethanol consumption and abnormalities in haematological parameters, alcoholics admitted for detoxification and patients with alcoholic liver disease.
Tämän perusteella potilailta, joilla nämä arvot ovat poikkeavia, tulisi aina kysyä alkoholin käyttötottumuksista.
The essence of developing as a director consists of two meaning horizons and four entities.
Johtajana kehittymisen olemus muodostuu kahdesta merkityshorisontista ja neljästä entiteetistä.
From the perspective of coping as a director, it is essential to strike a balance between work and being a person.
Johtajana jaksamisen näkökulmasta olennaista on löytää tasapaino työn ja ihmisenä olemisen välillä.
Orientation relates to work activities and the future.
Suuntautuminen suhteutuu työn toimintaan ja tulevaisuuteen.
The meaning horizons are work and being a person.
Merkityshorisontit ovat työ ja ihmisenä oleminen.
The work is grounded in Lauri Rauhala s (1983) holistic concept of man and Karl Popper s (1972) concept of reality.
Tutkimus perustuu Lauri Rauhalan holistiseen ihmiskäsitykseen ja Karl Popperin todellisuuskäsitykseen.
Thus, instead of externally observed behaviour, increased attention should be paid to the selection of directors who are professionally motivated by leadership and managerial work, to ways of ensuring their diverse managerial experiences, and to the organisation of daily work so as to promote learning and development.
Näin ollen tulisi ulkoisesti havaittavan käyttäytymisen sijaan entistä vahvemmin kiinnittää huomiota johtamistyöstä ammatillisesti motivoituvien johtajien valintaan, heidän monipuolisten johtamiskokemustensa turvaamiseen ja päivittäisen työn organisointiin henkilökohtaista oppimista ja kehittymistä edistäväksi.
The experience of developing as a director was examined using an open, individual and understanding approach.
Johtajana kehittymisen kokemusta lähestyttiin avoimella, yksilöllisellä ja ymmärtävällä otteella.
Regeneration relates to the basic task at work and to the operational environment.
Uusintaminen suhteutuu työn perustehtävään ja toimintaympäristöön.
The postmodern, constantly changing world challenges managerial work at an increasing pace.
Postmoderni maailma haastaa johtamistyötä kiihtyvään tahtiin.
In view of the development as a director, the focus of development must therefore be altered so that, instead of external education and training disconnected from the director s own work, development as a director is supported increasingly intensely as part of the normal daily activities of the organisation and the director.
Sen perusteella johtajana kehittymisen kannalta tulee kehittämisen painopistettä muuttaa siten, että johtajien ulkoisen, omasta työstä irrotetun koulutuksen ja valmennuksen sijaan johtajana kehittymistä tuetaan entistä vahvemmin osana organisaation ja johtajan normaalia päivittäistä toimintaa.
The study group consisted of 18 directors who had served in various leadership and managerial positions in the municipal sector.
Tutkimusaineistona oli kunta-alan eri toimialoilla johtotehtävissä toimineen 18 johtajan kuvaamat kokemukset.
Knowledge of the essence of developing as a director enables a new type of development as a director, support for managerial work, and building of leadership and management coaching.
Johtajana kehittymisen olemuksen tunteminen mahdollistaa uudentyyppisen johtajana kehittymisen, johtamistyön tukemisen ja johtamisvalmennusten rakentamisen.
The entities of developing as a director are regeneration, orientation, empowerment and renewal.
Johtajana kehittymisen entiteetit ovat uusintaminen, suuntautuminen, voimaantuminen ja uudistuminen.
Renewal relates to being a person.
Uudistuminen suhteutuu ihmisenä olemiseen.
The essence links development as a director to the development of other people in the organisation and to the performance of the organisation.
Olemus liittää johtajana kehittymisen organisaatiossa toimivien toisten ihmisten kehittymiseen ja organisaation tuloksellisuuteen.
In being a person, the significant features are the conceptions of man, the organisation, the profession and oneself.
Ihmisenä olemisessa on merkityksellistä ihmis-, yhteisö-, ammatti- ja minäkäsitys.
Empowerment relates to being a person.
Voimaantuminen suhteutuu ihmisenä olemiseen.
The meaning structure of developing as a director was based on personally experienced meanings; this was then crystallised to reveal the essence of developing as a director.
Henkilökohtaisesti koettuihin merkityksiin perustuen esitettiin johtajana kehittymisen merkitysrakenne, josta kiteytettiin johtajana kehittymisen olemus.
The study was carried out by means of an ontological analysis, departing from the research material, within an educational setting.
Se toteutettiin kokonaisvaltaisella ja ymmärtävällä tutkimusotteella aineistolähtöisesti kasvatustieteellisessä viitekehyksessä ja kuntajohtamisen kontekstissa.
In work, the significant features for developing as a director are the director s conceptions of the basic tasks, operational environment, actions and the future.
Työssä johtajana kehittymisen kannalta on merkityksellistä perustehtävä-, toimintaympäristö-, toiminta- ja tulevaisuuskäsitys.
For developing as a director, the most important is what types of events, people, knowledge and insight directors encounter with respect to their work and as human beings.
Johtajana kehittymisen kannalta merkityksellistä on, millaisia työhön ja ihmisenä olemiseen liittyviä tapahtumia, toisia ihmisiä, tietämystä ja oivalluksia johtaja kohtaa.
In our globalising world, managerial work faces particular challenges.
Tulevaisuus kuntajohtamisen kentässä näyttää erityisen haasteelliselta.
It manifests itself as changes in attitudes and in meeting other people and the community, and impacts on changes in the director s social identity and role as a coach.
Se ilmenee muutoksena asenteissa ja toisen ihmisen ja yhteisön kohtaamisesssa sekä vaikuttaa johtajan sosiaalisen identiteetin ja valmentajaroolin muutokseen.
The research explored what they considered personally important with respect to their development as directors.
Hän kysyi johtajalta itseltään: mikä on ollut merkityksellistä sinun johtajana kehittymisesi kannalta.
The empirical part of the study was implemented using hermeneutic, phenomenological (von Herrmann 1998, 105, 107; Husserl 1995; Heidegger 2000) and heuristic research methods (Moustakas 1990).
Tutkimuksen empiirinen osa toteutettiin hermeneuttisen, fenomenologisen ja heuristisen tutkimusmetodin avulla.
It manifests itself as changes in goals and steering, and impacts on changes in the director s career identity and steering role.
Se ilmenee tavoitteiden ja ohjaamisen muutoksena sekä vaikuttaa johtajan uraidentiteetin ja ohjaajaroolin muutokseen.
It manifests itself as changes in controlling and behaviour and impacts on changes in the director s actor identity and manager role.
Se ilmenee hallinnan ja käyttäytymisen muutoksena sekä vaikuttaa johtajan toimijaidentiteetin ja manageriroolin muutokseen.
It manifests itself as changes in meanings and values, and impacts on changes in the director s self-identity and role as a reformer.
Se ilmenee muutoksena merkityksissä ja arvoissa sekä vaikuttaa johtajan minäidentiteetin ja uudistajaroolin muutokseen.
The aim of this study was to understand the phenomenon of developing as a director from the director s own perspective.
Aiempien tutkimusten perusteella tiedetään, että keskeistä johtamisen kehittämisessä on johtajien osaamisen kehittyminen.
The role of the Commentaries to the OECD Model Tax Convention in the interpretation of tax treaties is one of the most controversial issues in international taxation.
OECD:n kommentaarin merkitys verosopimusten tulkinnassa on yksi tärkeimmistä kansainvälisen vero-oikeuden avoimista kysymyksistä.
The interpretative value of the OECD Commentaries is particularly great when it can be established that the tax treaty parties intended to copy the substance of OECD Model Tax Convention in the relevant terms of their bilateral treaty.
Kommentaarin tapauskohtainen painoarvo riippuu siitä, voidaanko sopimusvaltioiden tarkoituksena katsoa olleen OECD:n mallisopimuksen normisisällön kopioiminen kahdenväliseen verosopimukseensa.
The research analyses the relevance of the OECD Commentaries in tax treaty interpretation from the perspective of Articles 31-32 of the 1969 Vienna Convention on the Law of Treaties, which include generally applicable rules on treaty interpretation.
Tutkimuksessa OECD:n malliverosopimuksen kommentaarin merkitystä tarkastellaan erityisesti Wienin valtiosopimusoikeutta koskevan yleissopimuksen valtiosopimusten tulkintaa koskevien 31-32 artiklojen näkökulmasta.
Accordingly, the Commentaries are not among the authentic elements of interpretation in the meaning of Article 31 of the Vienna Convention but belong to the open-ended category of unspecified supplementary means of interpretation as provided in Article 32.
Tarkastelu osoittaa, että OECD:n mallisopimuksen kommentaari ei sisällä oikeudellisesti sitovia tulkintaohjeita ja näin ne kuuluvat 32 artiklan alaisiin täydentäviin tulkintakeinoihin.
The choice whether to apply the "static" or the "dynamic" approach is relative to the common intention of the tax treaty parties.
Valtioiden sisäisen verolainsäädännön perusteella rajat ylittävästä (liike)toiminnasta saatua tuloa verotettaisiin usein sekä verovelvollisen kotivaltiossa että toiminnan kohdevaltiossa.