natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The objectives of this study were to evaluate the incidence, risk factors, and outcome of acute kidney injury in adult intensive care unit (ICU) patients in Finland, and to test the ability of two new biomarkers to predict AKI, renal replacement therapy (RRT), and 90-day mortality in ICU patients.
Lisäksi tutkittiin kahden uuden merkkiaineen kykyä ennustaa AKI:n kehittymistä, munuaiskorvaushoidon (RRT) tarvetta ja kuolleisuutta.
The population-based incidence of AKI was 746 per million adults per year.
Noin 4000 aikuista tehohoitopotilasta saa akuutin munuaisvaurion Suomessa vuosittain.
Despite their measured lower HRQol, AKI patients evaluated their quality of life to be as good as that of the age- and sex-matched general population at six-months after the ICU treatment with the EQ-5D visual analogue scale.
Kaikkien potilaiden elämänlaatu oli tehohoitoa edeltävästi matalampi kuin normaaliväestön eikä se muuttunut 6-kuukauden seurannassa.
Incidence, biomarkers, and outcome of acute kidney injury in critically ill adults
Akuutti munuaisvaurio on hyvin yleinen tehohoitopotilailla ja lisää merkittävästi kuolleisuutta.
The EQ-5D index for AKI patients at six-months (0.676) was lower than for the age- and sex-matched general population (0.826) but equal to that of patients without AKI (0.690).
Lisäksi AKI potilaat olivat tehohoidon aikana vaikeammin sairaita kuin potilaat, jotka eivät saaneet AKI:a. Tutkimus kattoi alueellisesti 85% Suomen aikuisväestöstä ja tulosten mukaan miljoonaa aikuista kohden 746 saa tehohoitoisen AKI:n vuosittain.
Taxon delineation in gelechioid moths : from phylogenetics to DNA barcoding
Jäytäjäkoimaisten perhosten heimojen ja lajien rajaaminen : evoluutiohistoriasta DNA-viivakoodeihin
The main aim of Mari Kekkonen s doctoral thesis is to study and conduct different steps along this taxonomic flowchart by using various gelechioid moths as focal species.
Mari Kekkosen väitöskirja paneutuu erityisesti tähän ongelmaan ja esittelee taksonomisen työjärjestyksen , jossa eri osatutkimukset suoritetaan tietyssä, toisiaan tukevassa järjestyksessä ja jokaiseen vaiheeseen pyritään valitsemaan sopivimmat työkalut.
This doctoral thesis is a part of a long-term study of the Hypertrophinae, aiming to provide well-supported phylogeny and species boundaries for the group.
Väitöskirja on osa laajempaa Hypertrophinae-perhosten tutkimusta, jonka tavotteena on selvittää ryhmän evoluutiohistoria, tuottaa siihen perustuva hierarkinen luokittelu sekä kuvata kaikki väitöstutkimuksen aikana löydetyt uudet lajit.
The first chapter presents a phylogenetic hypothesis for the Gelechioidea with the best support for families to date.
Väitöskirjan kohdelajit kuuluvat jäytäjäkoimaisiin perhosiin (Gelechioidea), joka on yksi suurimmista ja heikoiten tutkituista perhosyläheimoista.
Systematics, phylogenetics and taxonomy are the scientific fields of species discovery, delimitation, description, classification and evolutionary history.
Laji on luonnon monimuotoisuuden perusyksikkö ja siten kaikki biologinen tutkimus alkaa lajien määrittelystä: niiden rajaamisesta, kuvaamisesta ja nimeämisestä.
Indeed, there is a great need for a complete classification, covering every species on earth, because all subsequent studies and applications are hindered as long as species remain undescribed.
Maapallon miljoonat lajit tarjoavat lukemattomia hyötyjä ihmiskunnalle esimerkiksi ekosysteemipalvelujen ja uusien lääkkeiden muodossa, mutta näiden resurssien hyödyntäminen on vaikeaa niin kauan kun lajeilta puuttuvat kuvaus ja nimi.
However, the estimated count of nine million species on earth, of which ca. 86% are currently unknown to science, together with the numerous threats to biodiversity pose a real challenge to taxonomy, and efficient tools and procedures are strongly needed.
Ryhmä sisältää tällä hetkellä yli 18 000 lajia kaikkialta maailmasta, ja siihen kuuluu monia merkittäviä tuholaisia, mutta myös elintärkeitä, ravinteiden kiertoon osallistuvia lajeja.
Finally, in the last chapter, the E. dispunctella group with a high number of poorly-defined species is re-examined based on DNA barcodes from both fresh non-type and old type specimens.
DNA-viivakoodit soveltuvat myös tuntemattomien lajien tutkimukseen, koska niillä voidaan tuottaa alustavat lajirajaukset kymmenille tai sadoille lajeille samanaikaisesti.
The three OTU delineation studies revealed taxon-dependent performance within the four datasets (Finnish Gelechiinae, Australian Elachistinae, Australian Hypertrophinae, European Elachista dispunctella complex), but otherwise rather congruent results between the methods.
Lisäksi väitöskirjassa rajataan alustavasti yli sata australialaista perhoslajia alaheimosta Hypertrophinae, joista suuri osa on tieteelle tuntemattomia.
The results here not only enhance the study on hypertrophines, but also offer tools to benefit the taxonomic research in general.
Työjärjestys tehostaa taksonomista tutkimusta ajallisesti, lisää sen objektiivisuutta ja toistettavuutta sekä helpottaa eri tutkimusten vertailua.
The delineation studies cover various topics, from testing different OTU delineation methods (BIN, TCS, ABGD, GMYC) with reference species, developing criteria for discordant results and a protocol for associating short sequences from type specimens to delineated groups, to employing the methods, criteria and protocols in practice.
DNA-viivakoodit kehitettiin alun perin lajien tunnistamiseen tutkimalla lyhyt pätkä perintöainesta ja vertaamalla sitä laajaan lajitietokantaan.
This was achieved mainly due to the use of both molecular and morphological data.
Tätä tekniikkaa on käytetty moniin sovelluksiin kuten ruuan ainesosien alkuperälajin selvittämiseen.
In the early stage of an infection, the cells of innate immunity, including dendritic cells, macrophages, neutrophils and natural killer cells initiate a rapid immune response mediated via the different pattern recognition receptors (PRRs) expressed by these cells.
Infektion alkaessa synnynnäisen immuniteetin solut, erityisesti dendriittisolut, makrofagit, neutrofiilit ja luonnolliset tappajasolut aloittavat nopean immuunipuolustuksen toisintotunnistusreseptoreiden välityksellä.
In addition to Syk and Src tyrosine kinase mediated signalling participated on trichothecene triggered inflammasome induction.
Myös Syk ja Src tyrosiinikinaasit vaikuttavat osallistuvan trikotekeenien laukaisemaan inflammasomin aktivoitumiseen.
Collectively, both (1,3)-β-glucans and trichothecenes mycotoxins activate the NLRP3 inflammasome and result in inflammation in human macrophages.
Yhteenvetona voidaan todeta, että sekä (1,3)-β-glukaanit että trikotekeeni mykotoksiinit aktivoivat NLRP3-inflammasomin ja aiheuttava tulehdusreaktion ihmisen makrofageissa.
NLR containing multiprotein complexes called inflammasomes are considered as key mediators of inflammation.
Liukoinen solulimassa sijaitseva NOD-kaltainen reseptori (NLR) on tärkeä osa proteiinikompleksia, joita kutsutaan inflammasomeiksi.
Activation of PRRs with microbial structures and various danger signals leads to production of different cytokines such as pro-inflammatory cytokines interleukin-1β (IL-1β) and IL-18 in immune cells.
Reseptorivälitteinen mikrobirakenteiden ja vaarasignaaleiden tunnistus johtaa erilaisten välittäjäaineiden, esimerkiksi tulehduksen alkuvaiheen tulehdusvälittäjäaineiden interleukiini-1β (IL-1β) ja IL-18 eritykseen.
In addition, the results reveal that fungal trichothecene mycotoxins activate NLRP3 inflammasome and resulted in IL-1β and IL-18 secretion in lipopolysaccharide-treated human macrophages.
Tässä työssä on myös näytetty, että trikotekeenimykotoksiinit aikaansaavat NLRP3-inflammasomin aktivaation ja laukaisee IL-1β ja IL-18 erityksen lipopolysakkaridilla stimuloiduissa ihmisen makrofageissa.
PRRs, including membrane-bound Toll-like receptors, C-type lectin -like receptors (CLRs), and cytoplasmic NOD-like receptors (NLRs) recognize different conserved microbial structures such as microbial cell wall components.
Toll-kaltaiset reseptorit (TLR) ja C-tyypin lektiinin kaltaiset reseptorit (CTR) ovat solukalvoilla sijaitsevia toisintotunnistusreseptoreja.
Moreover, the results imply that the (1,3)-β-glucan induced inflammasome activation is dependent on the production of reactive oxygen species (ROS), efflux of K+, and on the function of lysosomal protease cathepsin B in human macrophages.
Tulosten perusteella voidaan todeta, että (1,3)-β-glukaanin aikaansaama inflammasomin aktivaatio on riippuvainen reaktiivisten happiyhdisteiden, kaliumin ja katepsin B -proteaasin erityksestä ihmisen makrofageissa.
The human body is constantly exposed to a variety of microbes and their metabolites.
Ihminen kohtaa jatkuvasti erilaisia mikrobeja ja niiden erittämiä aineenvaihduntatuotteita, jotka voivat olla haitallisia terveydelle.
Repeated fungal exposure and fungal infection is a significant cause of morbidity and mortality.
Sienet ja niiden aineenvaihduntatuotteet ovat merkittävä syy erilaisille kliinisille oireille ja infektioille.
Inflammasome mediated signalling is needed for the processing of immature pro-IL-1β and pro-IL-18 into their biologically active IL-1β and IL-18 forms.
Inflammasomin aktivaation seurauksena kysteiini proteaasi kaspaasi-1 prosessoi pro-IL-1β:n ja pro-IL-18:n pilkkomisen, mikä johtaa IL-1β ja IL-18 eritykseen.
Individuals with immunosuppression are especially prone to suffer fungal infections, mycoses.
Sieni-infektiota ja niihin liittyviä vakaviakin taudinkuvia esiintyy erityisesti henkilöillä, joiden immuunipuolustus on heikentynyt.
The results suggest that a major fungal cell wall component, (1,3)-β-glucans, triggers secretion of IL-1β in human macrophages through CLR dectin-1, Syk tyrosine kinase and NLRP3 inflammasome dependent mechanism.
Tulokset osoittavat, että Syk tyrosiinikinaasi on tärkeä osatekijä (1,3)-β-glukaanin aikaansaamassa dektiini-1 ja NLRP3-inflammasomi välitteisessä signaloinnissa.
Activation of the inflammasome by (1,3)-β-glucans and trichothecene mycotoxins in human macrophages
(1,3)-β-glukaanit ja trikotekeenimykotoksiinit aiheuttavat inflammasomin aktivaation ihmisen makrofageissa
Moreover, particular NLRs are able to sense several heterogeneous danger signals such as ATP and microbial toxins of both endogenous and exogenous origins, respectively.
Tällaisten reseptoreiden avulla voidaan tunnistaa erilaisia mikrobiperäisiä toisintorakenteita ja toisaalta isäntä- ja mikrobiperäisiä vaarasignaaleita.
Moreover, trichothecene induced inflammasome activation was dependent on purinergic P2X7 receptor.
Lisäksi tulokset osoittavat, että trikotekeenit aktivoivat inflammasomin ainakin osittain ioni- ja ATP-kanavana tunnetun puriinireseptorin P2X välityksellä.
The trichothecene triggered inflammasome activation was dependent on the ROS production, K+ efflux and cathepsin B release.
Reaktiivisten happiyhdisteiden tuotanto, kaliumin pumppaaminen ja katepsiini B:n erittäminen ovat mukana trikotekeenien laukaisemassa inflammasomiaktivaatiossa.
BACH2 promotes cofilin dephosphorylation via repression of Lim kinase (LIMK) and testis-specific kinase (TESK) expression, while CPB promotes cofilin dephosphorylation via activation of the expression of slingshot.
Bach2 säätelee kofiliinin fosforylaatiota estämällä LIM- ja TES-kinaasien ilmentymistä, kun taas Cpb aktivoi Slingshot-fosfataasin ekspression.
Protein interaction experiments show that importin 9, cofilin and actin form an import complex that mediates nuclear localization of actin to promote efficient transcriptional activity.
Sitoutumiskokeet puolestaan näyttävät, että importtiini 9, kofiliini ja aktiini muodostavat kompleksin, jota tarvitaan aktiinin tumakuljetuksen kautta solujen tehokkaaseen transkriptioon.
Our live cell imaging data show that actin actively and constantly shuttles between the nucleus and the cytoplasm.
Elävien solujen kuvantamismenetelmät osoittavat, että aktiinia kuljetetaan jatkuvasti ja nopeasti sisään ja ulos tumasta.
These include; Capping protein B (CPB), an actin filament barbed end capping protein; shibire (SHI)/dynamin, involved in endocytosis; BTB and CNC homology 2 (BACH2), a Pox virus and Zinc finger domain-containing transcriptional regulator; receptor for protein kinase C 1 (RACK1) and structure-specific recognition protein (SSRP), a member of the facilitates chromatin transcription (FACT) complex.
Nämä proteiinit ovat aktiinisäikeiden päihin sitoutuva Cpb, endosytoosiin osallistuva dynamiini, transkription säätelijä Bach2, proteiini kinaasi C:n reseptori Rack1 ja FACT transkriptio kompleksin proteiini Ssrp.
Using RNA interference (RNAi) mediated loss-of-function analysis, we show that unphosphorylated cofilin, an ABP, and importin 9, a member of the karyopherin β family of transport receptors, are required for nuclear localization of actin.
Käyttäen RNA-interferenssi (RNAi) menetelmää geenien ilmentymisen hiljentämiseen osoitamme, että aktiivista kofiliinia, joka on pieni aktiinia sitova proteiini sekä importtiini 9:ää, joka on importtiini-beta kuljetusreseptoriperheen jäsen, tarvitaan aktiinin tumalokalisaatioon.
Actin controls numerous nuclear events including transcription factor activity, chromatin remodeling and RNA polymerase activity.
Aktiinilla on tärkeä rooli solun tumassa, jossa se osallistuu esimerkiksi transkriptiotekijöiden aktiivisuuden säätelyyn, kromatiinin muokkaukseen ja RNA polymeraasin toimintaan.
Our genome-wide RNAi screens have identified novel and conserved regulators of nucleocytoplasmic transport of actin.
Käyttäen genomin laajuista RNAi tehoseulontaa olemme tunnistaneet uusia ja konservoituneita aktiinin tumakuljetuksen säätelijöitä.
Also, we identify novel regulators of cofilin phosphorylation that influence nuclear localization of actin.
Lisäksi identifioimme seulonnastamme proteiineja, jotka säätelevät aktiinin tumalokalisaatiota vaikuttamalla kofiliinin aktiivisuuteen.
Many cytoplasmic ABPs have also been identified in the nucleus and shown to influence gene expression, yet their nuclear function in relation to actin is not clear.
Monet soluliman aktiinia säätelevät proteiinit lokalisoituvat myös tumaan ja säätelevät geenien ilmentymistä, mutta ei tiedetä toimivatko ne yhdessä aktiinin kanssa näissä tehtävissä.
On the other hand our data implicate protein kinase activated gamma subunit 1 (PRKAG1), a regulatory subunit of the AMP-activated protein kinase (AMPK) and RAB18, a member of the ras-related protein family, as factors that promote nuclear import of actin.
Aktiinin kuljetukseen tumaan tarvitaan puolestaan Prkag1 proteiinia, joka on osa AMP-kinaasi kompleksia ja Rab18 proteiinia, joka on Ras-perheen jäsen.
This work provides evidence to support an active nuclear shuttling mechanism for actin and identify novel regulators of nuclear actin.
Tässä väitöskirjassa osoitetaan, että aktiinin tumakuljetus on aktiivista ja tunnistetaan ne proteiinit, jotka säätelevät tätä prosessia.
This study has thus provided essential insights into the regulatory mechanism of nuclear actin and identified several routes through which nuclear actin levels could be regulated.
Nämä tutkimukset ovat siis kartoittaneet mekanismit joilla tuman aktiinitasoja voidaan säädellä ja tunnistaneet siihen liittyviä uusia proteiineja ja signalointireittejä.
Notably, we identified cell division cycle (CDC)73, also known as parafibromin, a component of the RNA polymerase II associated factor homolog (PAF)1 complex and cyclin-dependent kinase 13 (CDK13), a protein that controls cell fate, as regulators of nuclear export of actin.
Cdc73 tunnetaan myös nimellä parafibromiini ja se on RNA polymeraasin toimintaan vaikuttavan PAF1 kompleksin osa.
In the cytoplasm, actin-binding proteins (ABPs) regulate the dynamic interplay between actin polymerization into filaments and depolymerization into monomers, a process that is central to the cytoplasmic functions of actin.
Aktiinin polymerisoitumista säikeiksi ja depolymerisaatiota takaisin aktiini monomeereiksi kutsutaan aktiinidynamiikaksi.
As a component of the cytoskeleton in the cytoplasm, actin traditionally influences cell motility, cell division, cell shape and intracellular transport.
Aktiinin toiminta tunnetaan kuitenkin paremmin solulimassa, jossa sitä tarvitaan solun liikkumiseen, jakautumiseen ja muodon ylläpitämiseen solutukirangan osasena.
Actin utilizes an active mechanism to exit the nucleus, however, the nuclear import mechanism for actin has not been characterized.
Aktiinin uloskuljetus tumasta tapahtuu aktiivisen kuljetuksen kautta, mutta on epäselvää, kuinka aktiini kuljetetaan sisälle tumaan.
Details of the nuclear functions of actin are unclear and it remains unknown whether actin polymerization and depolymerization in the nucleus is directly linked to the nuclear functions of actin.
Ei esimerkiksi tiedetä, miten aktiinisäikeiden muodostuminen liittyy aktiinin toimintaan tumassa.
Theories and interpretations related to urban networks and polycentricity have risen to the core of the international debate concerning structural and functional development of urban regions.
Verkostoitumiseen ja monikeskuksisuuteen nojaavat tulkinnat ja teoriat ovat nousseet kansainvälisen kaupunkiseutujen rakenteellista ja toiminnallista kehitystä koskevan keskustelun keskiöön.
It is also important to find common interests for developing the zones and this way ground a basis for continuous cooperation.
Tärkeää olisi myös löytää toimijoita sitovia yhteisiä kehittämisintressejä ja sitä kautta luoda pohjaa jatkuvalle yhteistyölle.
At the same time regional development zones have gained attention since they are seen as a way to endorse polycentricity.
Samalla kehityskäytävät aluekehittämisen välineenä ovat saaneet osakseen kasvavaa huomiota, sillä kehityskäytävien nähdään olevan keino tukea monikeskuksista kehitystä.
In the Stockholm region zonal cooperation aims especially at creating corridors with high-performance traffic connections, whereas in the Helsinki region the zonal cooperation is more characterised with visioning and lobbying which aims at creating a competitive areal entity.
Tukholman seudulla käytäväyhteistyöllä pyritään luomaan ennen kaikkea tehokkaiden liikenneyhteyksien kehittämiskäytäviä, kun taas Helsingin seudulla käytäväyhteistyössä on Tukholman seutua enemmän kehittämisverkostomaisia piirteitä, eli yhteydenpitoa ja visiointia, joka tähtää kilpailukykyisen kokonaisuuden luomiseen.
Making the development zone concept more widely known among the public could attract companies and other actors to take part in zonal development projects.
Tärkeää olisi tehdä kehityskäytäväajattelua nykyistä tunnetummaksi, mikä auttaisi houkuttelemaan käytäväyhteistyöhön mukaan yrityksiä ja muita toimijoita.
Small municipalities located between the large cities in both zones emphasize zonal developing in their spatial strategies.
Molempien vyöhykkeiden keskiosien pienet kunnat painottavat kasvustrategioissaan käytävämallista kehittämistä, kun taas vyöhykkeiden suurimmille kaupungeille ja niiden ympäryskunnille käytävästrategian merkitys vaikuttaa olevan vähäinen.
The aim of this study was to examine the status of development zone strategy at a regional (municipality) level by studying two zones from Helsinki and Stockholm metropolitan regions: the Helsinki–Hämeenlinna–Tampere (HHT) and Stockholm-Uppsala (ABC).
Tämän tutkielman tavoitteena oli Helsinki–Hämeenlinna–Tampere -vyöhykettä (HHT) ja Tukholma–Uppsala -akselia (ABC) tutkimalla selvittää, mikä kehityskäytäväajattelun asema on seudullisen tason maankäytön kehittämisessä Helsingin ja Tukholman metropolialueilla, sekä tunnistaa merkittävimpiä yhteneväisyyksiä ja eroja näiden seutujen käytäväkehittämisessä.
The zonal developing strategy has been applied in the regional level spatial developing both in the Helsinki and Stockholm metropolitan regions.
Sekä Helsingin että Tukholman metropolialueilla kehityskäytäväajattelua on sovellettu seututason alueellisessa kehittämisessä.
If zonal developing is to be continued in Finland, it is crucial to extend the actor group involved in building development zones.
Käytäväkehittämisen jatkon kannalta keskeistä olisi kehittämiseen osallistuvan toimijajoukon laajentaminen, sillä vyöhykekehittämisessä on Suomessa mukana liian vähän eri toimijoita, mikä vaikeuttaa vyöhykevisioiden toteutumista käytännössä.
The main materials used for this study were the development visions and strategies and zoning plans of the municipalities located along the studied zones.
Tutkielman aineistona käytettiin kuntien maankäytön kehityskuvia ja -strategioita, yleiskaavojen selostuksia, asiantuntijahaastatteluita ja e-lomakekyselyn vastauksia.
In the European Union, as well as in the Finnish government and regional levels the concepts of polycentricity and development zones have been combined in a straightforward manner and almost without criticism.
Euroopan unionin, valtionhallinnon ja kuntien tasolla monikeskuksisuus ja kehityskäytävät on yhdistetty mutkattomasti ja kehityskäytävien varaan monikeskuksisuuden toteuttajana lasketaan paljon.
However, if zonal developing focuses on enhancing railway connections and the attractiveness of areas surrounding stations, also structural polycentricity could be reinforced.
Rakenteellisen monikeskuksisuuden edistäminen on vaikeampaa, mutta mahdollista, jos käytäväkehittämisessä panostetaan jatkossa raideyhteyksiin ja asemanseutujen houkuttelevuutta pystytään parantamaan.
Moreover, due to the scalar nature of polycentricity and development zones, zonal developing differs strikingly depending on the spatial scale.
Valtakunnan tasolla monikeskuksisuus ja käytäväkehittäminen on kuitenkin väistämättä erilaista kuin seututasolla.
Zonal strategy has a potential to endorse functional polycentricity in both Helsinki and Stockholm regions by improving regional traffic connections, which could lead to multidirectional commuting flows.
Molemmilla seuduilla käytäväkehittämisellä on liikenneinfrastruktuurin parannusten kautta edellytykset edistää toiminnallista monikeskuksisuutta, mikä ilmenisi käytännössä esimerkiksi monisuuntaisina työmatkaliikennevirtoina.
Different planning actors at all spatial levels should keep this in mind.
Sovellettaessa käytäväajattelua eri aluetasojen toimijoiden suunnitelmissa olisi tärkeää ottaa huomioon monikeskuksisuuden ja kehityskäytävien skalaarinen luonne.
For these municipalities the zonal strategy opens up new growth possibilities.
Käytäväkehittäminen avaa uudenlaisia mahdollisuuksia suurten keskusten välisille pienille kunnille.
Public transport and walking were able to compete with car mainly in Helsinki at 17:00 and 22:00.
Joukkoliikenne ja kävely pystyivät kilpailemaan auton kanssa lähinnä vain Helsingin alueella kello 17:00 ja 22:00.
In all calculations the opening hours of the stores were also taken into account.
Kaikissa laskennoissa huomioitiin myös kauppojen aukioloajat.
In general travel times to the nearest grocery were shortest in Helsinki and longest in Espoo and Kauniainen.
Yleisesti matka-ajat lähimpään kauppaan olivat lyhemmät Helsingissä ja lyhimmät Espoossa ja Kauniaisissa.
At 17:00 and 22:00 accessibility was good almost in all densely inhabited areas because of the dense transportation connections and comprehensive grocery network.
Kello 17:00 ja 22:00 saavutettavuus oli hyvä lähes kaikilla tiheästi asutuilla alueilla johtuen hyvistä joukkoliikenneyhteyksistä sekä kattavasta kaupan palveluverkosta.
Increasing shopping distances caused by structural change of the grocery networks and society's way towards a 24-hour rhythm set new challenges for the groceries' spatio-temporal accessibility in Helsinki region.
Kaupan rakennemuutoksen aiheuttama palveluverkon harveneminen ja etäisyyksien pidentyminen sekä yhteiskunnan siirtyminen kohti ympärivuorokautista rytmiä asettavat uusia haasteita päivittäistavarakauppojen spatio-temporaaliselle saavutettavuudelle pääkaupunkiseudulla.
Travel times of public transport and walking were calculated with MetropAccess-Reititin tool which calculates realistic travel times based on OpenStreetMap and timetable information of public transport.
Joukkoliikenne- ja kävelyreitit laskettiin MetropAccess-Reititin -työkalulla, jolla pystytään laskemaan realistisia matka-aikoja perustuen OpenStreetMap -aineistoon sekä joukkoliikenteen aikatauluihin.