natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The datasets consisted of biographical interviews with people aged 90 or over and group discussions in which the participants were 70 years or over.
Aineistona oli 90 vuotta täyttäneiden pirkanmaalaisten miesten ja naisten elämäkerrallisia haastatteluja ja 70 vuotta täyttäneiden tamperelaisten miesten ja naisten ryhmäkeskusteluja.
Talk about old age as wisdom was the weakest discourse in this data, possibly indicating that that there is little real support for the idea that old age is seen in society as a time of wisdom and that older people represent that wisdom.
Tällaiseen puheeseen liittyi yleensä laajaa perustelua ja argumentointia, mikä voi kertoa siitä, että vanhat ihmiset itse kokevat ettei näkemys vanhuudesta viisautena ole elettyä todellisuutta nykykulttuurissa.
Mobilizing the category of old age in talk about oneself seemed to make the agentic position problematic.
Tutkimus osoitti, että vanhan ihmisen sosiaalinen asema näyttäytyi ongelmallisena.
Its focus was to study these people s talk about their experiences of old age and health.
Tutkimus käsittelee sitä, miten vanhat ihmiset puhuvat omasta vanhenemisestaan ja terveydestään sekä vanhuudesta ja terveydestä yleensä.
In the decline discourse, the participants in this study constructed old age as self-evidently a time of poor health and losses, which serve to explain and legitimate ill health,dependence on other people and need for help.
Tätä taustaa vasten ajatus vanhuudesta lainomaisena kohtalona, joka aiheuttaa terveyden heikkenemisen ja kohtaa kaikkia samalla tavoin, voikin auttaa yksilöä oikeuttamaan ja hyväksymään avuntarpeen, ja sen, ettei enää kykene huolehtimaan terveydestään.
A common concern in individual interviews was to explain and justify one s own health-related choices and actions.
Toiseksi tutkimuksessa selvitettiin sitä, mitä ajatellaan yksilön vastuusta ja mahdollisuuksista vaikuttaa terveyteen omilla toimillaan ja valinnoillaan.
People s talk revolved around chances to influence one s own health and life in old age, and on the other hand, around the question of how far old age is a fate that is beyond individual influence.
Yhteenvetona tuloksista voi todeta, että yhtäältä terveyden ja toimintakyvyn huononeminen vanhuudessa ja elämän rajallisuus koetaan pakkona, johon on sopeuduttava.
The research showed that the group discussions involved more negotiation between different views.
Tutkimus osoitti, että vanhuuden kokemus on monitasoinen ilmiö.
In other words this research did not support the view that group discussions are conducive to unitary views and discourage talk about sensitive issues.
Tämä näkemys auttaa kyseenalaistamaan näkemyksen vanhuudesta vain ja ainoastaan raihnautena ja yhteiskunnasta irtaantumisena.
Both discursive and rhetorical analysis provide tools for studying the ideological and moral meanings of old age and health an important topic in times when health seems to carry strong ideological and moral connotations, and when the growth of the elderly population is repeatedly brought up in public debate.
Tutkimustulosten pohjalta voi herättää keskustelua siitä, onko aktiivisuudesta ja terveydestä huolehtimisesta, sekä yksin ja itse pärjäämisestä tullut jo moraalinen vaade nyky-yhteiskunnassa?
The research questions were concerned with how people defined old age and being old as a social position, in relation to other people and in the context of one s own life entity, and with what meanings health received in this context.
Erityisenä kiinnostuksen kohteena oli, millaisena osallistujat näkivät vanhojen ihmisten sosiaalisen aseman yhteiskunnassa ja suhteessa nuorempiin ihmisiin.
Discursive studies have demonstrated their strength in showing how one and the same person can use diff erent and even conflicting age categories and discourses, and how the meaning of the topic at hand is constructed in interaction, negotiated and accepted or refuted.
Tutkittavat tasapainoilivat kahden näkemyksen välillä: onko vanhuus lainomainen kohtalo, johon ei voi itse vaikuttaa muuten kuin sopeutumalla terveyden heikkenemiseen ja menetyksiin, vai onko niin, että omilla teoilla ja valinnoilla voi vaikuttaa omaan terveyteensä ja siihen millaista elämä vanhana on?
The activity discourse was used to construct old age as something the individual can choose and have an influence on.
Vanhuus ei tule yksin - tyyppiset sanonnat kiteyttävät ajatuksen siitä, että vanhuus on kaikille yhteinen kohtalo, johon ei voi vaikuttaa.
methods made it possible to study how diff erent arguments were used in talk to explain, defend and legitimate one s own decisions and actions as well as other people s actions.
Osa kritisoi tätä näkemystä ja toi esille erilaisia tapoja miten he itse toimivat omassa lähipiirissään ja yhteisössään ja omalta osaltaan auttavat muita ihmisiä.
I was particularly interested to learn how people talked about their own and other people s chances to influence their health and ageing, and whether they felt that people were responsible for their own health.
Nykyisissä yhteiskunnallisissa keskusteluissa korostetaan paljon yksilön mahdollisuuksia vaikuttaa terveyteen ja vastuullisuutta omasta elämästä.
On the other hand, the participants qualified the idea of responsibility by mentioning various factors that are beyond the individual s influence.
Toisaalta tutkittavat toivat esille, että pitkä elämä tuo väistämättä elämänkokemusta, jota nuoremmilla ei voi olla.
In this research the aim was to find out how old age and health are discussed by people who themselves are seen and treated as old.
Mutta toisaalta on tärkeää tuoda esille myös se, että terveyteen vanhuudessa voidaan vaikuttaa ja vanhat ihmiset ovat myös aktiivisia ja omatoimisia.
Within the activity discourse, health was constructed as something that is malleable by means of one s own actions and as a matter of individual responsibility.
Vanhuuden kokemukseen liitettiin terveysongelmat ja se ettei enää selviä omillaan ja tarvitsee muiden apua.
It was used to construct oneself as active, healthy, a needed member of society and independent.
Monet kokivat, että vanhat ihmiset nähdään ulkopuolisina ja tarpeettomina yhteiskunnassa.
Various discursive and rhetorical devices were applied to construct one s own activity and good health.
Useat niistäkin, jotka kertoivat terveyden heikenneen, kertoivat pyrkivänsä huolehtimaan terveydestä ja olleensa aktiivisia ja omatoimisia aikaisemmin.
This information will help gain a deeper understanding of how being old and health are perceived by those people who may see themselves, and who are seen and treated by others, as ageing or old.
Yleinen kokemus oli myös se, että tietyn iän ylittäneet ihmiset nähdään ja heitä kohdellaan yhtenä vanhojen ryhmänä, ja sivuutetaan yksilölliset erot ihmisten välillä.
While I do not believe that other people s experiences are directly available for us to discover, it is still important to analyse what kinds of elements are included in people s talk about their experiences and in their self-identities.
Toisaalta koetaan että ihminen ei ole vain lastu laineilla , vaan voi itse jossakin määrin vaikuttaa omaan terveyteensä ja siihen millaista elämää vanhana elää.
This does not mean to say that social constructionist research ignores social facts , structures, bodily being or power relations.
Keskeisinä keinoina vaikuttaa terveyteen nähtiin fyysinen ja sosiaalinen aktiivisuus sekä kaikenlainen aivovoimistelu .
This research responds to this lack.
Käsillä oleva tutkimukseni pyrkii osaltaan täyttämään tätä aukkoa.
Theory of Biopolitics and the Global Response to HIV/AIDS : From critique to affirmation
Biopolitiikan teoria ja HIV/AIDS-pandemian globaali hallinta : Kritiikistä affirmaatioon
This is not at all surprising from the perspective of the biopolitical theorizing of the past four decades.
Tämä ei ole yllättävää monitieteellisen biopoliittisen teoriaperinteen näkökulmasta.
The literary works we will focus on are Carolyne Adalla’s Confessions of an AIDS Victim, Jamaica Kincaid’s My Brother, Meja Mwangi’s The Last Plague and Yan Lianke’s Dream of Ding Village.
Kyseiset teokset ovat Carolyne Adallan Confessions of an AIDS Victim, Jamaica Kincaidin My Brother, Meja Mwangin The Last Plague ja Yan Lianken Dream of Ding Village, joita kaikkia tutkimuksessa luetaan peilaamalla teoksien sisältöä HIV/AIDS-pandemian globaalin hallinnan nykypäivän ongelmiin.
The vast evidence shows that the scale up and liberalization of the global HIV/AIDS relief especially in the past fifteen years has overall improved the life changes of people virtually everywhere.
Lukuisilla mittareilla tarkasteltuna etenkin viimeisen viidentoista vuoden aikana tapahtunut HIV/AIDS-pandemian hallinnan globaali intensifioituminen ja liberalisoituminen on parantanut tilannetta käytännössä kaikkialla.
As a result of this ambiguousness, we will not only reflect the current debates within the field of biopolitical theory but also develop and push further the ideas of seminal theorists of biopolitics, such as Giorgio Agamben, Roberto Esposito and Michel Foucault.
Päinvastoin, tutkimuksessa biopolitiikan teoriaa edelleen kehitetään esimerkiksi Giorgio Agambenin, Michel Foucault’n ja Roberto Espositon ajatuksia jalostaen.
Through our empirical analysis we will show how even the most marginalized HIV/AIDS sufferers can be seen on the basis of their lives to be actually free and equal in a more extensive sense than on the basis of the liberal public health ethos.
Empiirisen analyysin perusteella tutkimuksessa esitetään, että jopa globaalisti kaikkein marginalisoiduimmat ihmiset voidaan biopoliittisesta perspektiivistä käsittää vapaimmiksi ja tasavertaisimmiksi kuin liberaalin HIV/AIDS-pandemian hallinnan näkökulmasta katsottuna on mahdollista.
When the general aim is to save, improve, secure, modify or foster life, the attention is eventually focused on particular biological differences, regardless of universal ideas that might inspire this governance.
Kun väestöjen elämää pyritään turvaamaan, vaalimaan tai muuttamaan, huomio keskittyy lopulta välttämättömästi partikulaareihin biologisiin ja fysiologisiin eroavaisuuksiin, mikä tekee poliittisesta universaalisuudesta käytännössä merkityksetöntä tai ainoastaan muodollisia.
However, as numerous critical studies have simultaneously emphasized, in the globally marginalized locations this overall improvement has been accompanied by cementing already existing hierarchies and the establishment of new inequalities.
Kuten lukuisat globaalin hallinnan käytännön vaikutuksia luotaavat kriittiset tutkimukset ovat kuitenkin samaan aikaan osoittaneet, globaalisti marginalisoitujen alueiden kohdalla kehitys on sivutuotteenaan myös pakottanut joitain ihmisiä perusteettomasti huonompaan asemaan kuin toisia.
And yet, in spite of this resonance that runs between the field of biopolitical thought and the concrete problems of the contemporary global HIV/AIDS governance, extensive and systematic attempts to introduce biopolitical theories into the context of the global HIV/AIDS governance have so far been lacking.
Edellisistä yhtäläisyyksistä huolimatta HIV/AIDS-pandemian globaalia hallintaa ei ole tähän mennessä laajamittaisesti ja systemaattisesti tarkasteltu biopoliittisen teorian näkökulmasta.
Empirically this engagement will lead us to analyze the political limits of the contemporary global response to HIV/AIDS through literary works that concentrate on the difficult situation of the globally marginalized HIV/AIDS sufferers.
Empiirisesti tutkimus hyödyntää neljää teosta, jotka kaikki käsittelevät globaalisti marginalisoitujen ihmisten vaikea tilannetta HIV/AIDS-pandemian yhteydessä.
On the contrary, recently a number of theorists of biopolitics have brought forward different ideas on how political universalism might still be made operative in relation to the domain of life.
Biopoliittisen teorian yksi keskeisimmistä väitteistä on jo pitkään ollut, että poliittisen universalismin ja väestöjen elämän hallinnoinnin välinen suhde on ristiriitainen.
Due to the fact that people are physiologically and pharmaceutically different, the global response to HIV/AIDS has not been able in reality to affirm the freedom and equality of all globally marginalized sufferers, despite this being the intention.
Marginaalisissa konteksteissa puutteellisesta terveydenhuollon infrastruktuurista ja köyhyydestä johtuen ihmisten sattumanvaraiset fysikaaliset erot ovat toistuvasti johtaneet siihen, että HIV/AIDS-pandemian hallinta ei ole käytännössä onnistunut toimimaan täysin omien periaatteidensa mukaisesti kaikkien oikeuksia ja tasavertaisuutta kunnioittaen.
In spite of the insightfulness of these ideas, however, these so-called theories of ‘affirmative biopolitics’ have remained somewhat cryptic and no general consensus have emerged over how life and politics could be brought together in a way that would make it possible, for instance, to speak about politics of life that also in practice affirms everyone’s freedom and equality.
Lähestymistapa on lähtökohtaisesti lupaava, sillä vaikka täyttä konsensusta ei ole syntynyt ja osittain viimeaikaiset avaukset ovat olleet vaikeaselkoisia, on erityisesti ’affirmatiivisen’ biopolitiikan teorian piirissä jo pystytty esittämään alustavia ideoita, joiden perusteella poliittisen universalismin ja elämän hallinnoinnin välinen ristiriita mahdollisesti voitaisiin ratkaista.
Finally, we will reflect our actual possibilities to transform the contemporary global response to HIV/AIDS and elaborate what kind of political acts as such are in this context faithful expressions of affirmative biopolitics.
Tutkimuksessani HIV/AIDS-pandemian globaalin hallinnan politiikkaa käsitellään käyttämällä hyväksi biopolitiikan teorian piirissä esitettyjä viimeaikaisia avauksia.
Through these two ideas we will sketch a political relation that consists from the prevalent liberal policies and from the viable possibility of concrete affirmative biopolitics, which on the basis of the affirmation of these ideas of freedom and equality, possesses genuine potential to go beyond the limitations of the current global response to HIV/AIDS.
Näin tutkimuksessa ei ainoastaan kyseenalaisteta nykymuotoisen HIV/AIDS-pandemian globaalin hallinnan legitimiteettiä, vaan biopoliittisen vapauden ja tasavertaisuuden ideoiden avulla tutkimuksessa myös osoitetaan poliittiset suuntaviivat, joiden perustalta pandemian globaalin hallinnoinnin uudelleenjärjestely on mahdollista.
The focus of the study lies in bringing the field of biopolitical thought into an intimate connection with the currently unsolvable political problematics of the contemporary HIV/AIDS governance in order to move beyond a simple critical elaboration of the current situation.
Teoreettisten kehittelyjen perusteella tutkimuksessa päädytään lopulta empiirisesti tarkastelemaan HIV/AIDS-pandemian globaalin hallinnan politiikkaa kirjallisuuden avulla.
The assessment of urgency is divided into four assessing discourses: insufficiency, responsibility, worry and immediate action.
Päivystävien sosiaalityöntekijöiden tekemä kiireellisyyden arviointi paikantui neljään arviointidiskurssiin, joita ovat riittämättömyys, vastuu, huoli sekä välitön toiminta.
The assessment of urgency in emergency social services is responsible work that is based on the professional evaluation of the social worker.
Sosiaalipäivystyksessä tehtävä asiakkaan avun tarpeen kiireellisyyden arviointi on vastuullista toimintaa, joka perustuu sosiaalityöntekijän ammatilliseen arvioon.
The material was not gathered for research purposes but is suitable for this study.
Aineistoa ei ole kerätty alun perin tutkimuskäyttöön, mutta se on kerätty päiväkirjamenetelmän tavoin ja sopii tutkielman tutkimustehtävään.
I classified the accumulated cases into child protection tasks, adult tasks, elderly tasks, crisis social work tasks and miscellaneous tasks.
Tutkielman tuloksissa priorisointipäiväkirjaan kirjatut päällekkäin kasautuneet työtehtävät on luokiteltu lastensuojelullisiin tehtäviin, aikuistehtäviin, vanhustehtäviin, kriisiaputehtäviin sekä määrittelemättömiin tehtäviin.
Most of the accumulated cases were child protection tasks, which I further classified into subclasses.
Ylivoimainen enemmistö päällekkäin kasautuneista työtehtävistä oli aineistossa lastensuojelullisia tehtäviä, jotka on luokiteltu tutkielman tuloksissa vielä omiksi alaluokikseen.
The analysis is based on classification and discourse analysis.
Tutkielma on laadullinen, ja aineistoa tarkastellaan luokittelemalla sekä diskurssianalyysin avulla.
In complex situations several discourses influenced the assessment simultaneously.
Diskurssit vaikuttivat monimutkaisissa tilanteissa päällekkäin.
The increasing number of clients and more complex situations underline the importance of urgency assessment even more in the future of social work.
Lisääntyvät asiakasmäärät ja monimutkaistuvat asiakastilanteet alleviivaavat päivystävien sosiaalityöntekijöiden tekemää kiireellisyyden arviointia tulevaisuudessa vielä entistä enemmän.
The aim of this master’s thesis is to study how social workers are assessing the urgency of the clients’ need in a situation where a lot of acute social work tasks are accumulated.
Tutkielman tavoitteena on tarkastella, miten päivystävät sosiaalityöntekijät arvioivat asiakkaan avun tarpeen kiireellisyyttä tilanteissa, joissa kiireellistä sosiaalityön apua vaativia työtehtäviä on kasautunut päällekkäin.
The situations were very different and sometimes social workers didn’t have much time for their assessment.
Sosiaalityöntekijöiden tekemään kiireellisyyden arvioon vaikuttavat monet tilannetekijät ja toisinaan arvion muodostamiseen jää vain hyvin vähän aikaa.
This master’s thesis is about the urgency assessment of the clients’ need for help in emergency social services.
Tämän pro gradu -tutkielman tarkoituksena on tutkia asiakkaan avun tarpeen kiireellisyyden arviointia sosiaalipäivystyksessä tehtävässä sosiaalityössä.
Risk evaluation and moral reasoning were a part of these four discourses.
Diskursseihin kietoutuivat sosiaalityöhön liittyvä riskien arviointi sekä moraalinen järkeily.
The assessment of urgency is not only a part of emergency social services but also a part of every field in social work.
Kiireellistä sosiaalityötä ja työtehtävien priorisointia tehdään kaikilla sosiaalityön osa-alueilla.
The social workers of this emergency social service department had gathered a prioritization diary, where they took note about situations where acute cases had accumulated, and social workers needed to prioritize tasks based on their evaluation.
Tutkielman aineisto koostuu suomalaisen keskisuuren kaupungin sosiaalipäivystyksessä kerätystä priorisointipäiväkirjasta, johon päivystävät sosiaalityöntekijät ovat kirjanneet päällekkäin kasautuneista työtehtävistä ja niiden priorisoinnista kiireellisyyden mukaan.
At the same time, the many forms of social exclusion – the concept of which is at the core of the aforementioned discussions – have remained fairly vague.
Samaan aikaan keskustelun ytimessä olevan syrjäytymisen käsitteen muodot ovat pysyneet varsin häilyvinä.
Since the start of the new millennium social exclusion has become a central problem in Finnish society, and a threat to internal security.
Uuden vuosituhannen myötä syrjäytymisestä on tullut keskeinen suomalaisen yhteiskunnan ongelma.
The study reveals the conceptual hallmarks of social exclusion, analyses the adaptation of social exclusion to Finnish social development more generally, and illustrates the expansion of social exclusion into a risk that concerns the entire population.
Väitöskirja paljastaa syrjäytymisen käsitteellisen erityisyyden, analysoi sen juurtumista suomalaiseen yhteiskunnalliseen kehykseen ja havainnollistaa syrjäytymisen laajenemista lähes jokaista meistä koskettavaksi riskien ketjuksi.
The study is an analytical contribution to the Finnish social political discussion on an enduringly relevant topic.
Kirja on analyyttinen puheenvuoro suomalaiseen sosiaalipoliittiseen keskusteluun aiheesta, jonka ympärillä myrsky on pikemminkin voimistumassa kuin laantumassa.
A standard approach to social exclusion and the socially excluded has been established in the discussion on social disadvantage.
Käytyyn keskusteluun on vakiintunut standardi, jolla syrjäytymistä ja syrjäytyneitä käsitellään.
The present study demonstrates that efforts to prevent social exclusion through early recognition of its indicators has been a mainstay of Finnish social policy since the turn of the century.
Samalla väitöskirja osoittaa tämän kauaskatseisen järjen levinneen vuosituhannen vaihteen suomalaisen yhteiskuntapolitiikan keskeiseksi premissiksi.
Following on from this, the study uses the theory of concept of governmentality to analyse the history of social exclusion in Finland and its development into its present form.
Tutkimus vastaa kysymykseen kuinka tämän päivän syrjäytymisestä puhuminen on tullut mahdolliseksi.
The present study first examines the process by which social exclusion became integral to social policy – how it became a recognized and measurable concept in need of targeted political measures.
Tutkimus rakentaa syrjäytymisen hallinnassa korostuneista riskitekijöiden mahdollisimman varhaisesta tunnistamisesta ja ennalta ehkäisemisestä ymmärrettävän kokonaisuuden.
The prevalence of immune-mediated diseases is rising rapidly in our aging population.
Immuunivälitteiset sairaudet ovat yleistyvä ongelma väestön ikääntyessä.
Currently used biomarkers are inaccurate and have a low predictive value, which complicates early diagnosis and evaluation of the efficacy of a given treatment.
Tällä hetkellä käytössä olevat biomarkkerit ovat kuitenkin epätarkkoja ja ennustearvoltaan heikkoja, minkä vuoksi tämän potilasryhmän varhainen tunnistaminen ja tehokas hoito on osoittautunut haastavaksi.
In contrast, Furin plasma levels were not associated with clinical parameters in patients with rheumatoid arthritis.
Sen sijaan Furinin plasmapitoisuudet eivät liittyneet kliinisiin parametreihin nivelreumapotilaista koostuvassa aineistossa.
Proprotein convertase subtilisin/kexin (PCSK) enzymes have an important role in regulating general homeostasis by dictating the bioavailability of a variety of secretory and cell-surface proteins.
Proproteiinikonvertaasi subtilisiini/keksiini (PCSK) entsyymit kontrolloivat useiden, solujen tuottamien proteiinien bioaktiivisuutta ja ovat siten keskeisiä elimistön homeostasian säätelytekijöitä.
However, elevated Furin messenger ribonucleic acid levels were significantly associated with prednisolone use and prednisolone doses, C-reactive protein levels, and general disability index (Health Assessment Questionnaire).
Kuitenkin Furinia koodaavan lähetti-RNA:n lisääntynyt pitoisuus perifeerisen veren mononukleaarisissa soluissa liittyi merkitsevästi kortisonilääkityksen tarpeeseen ja kortisoniannokseen, koholla olevaan C-reaktiiviseen proteiiniin sekä toiminnanvajeeseen toimintakykykyselyssä (Health Assessment Questionnaire).
This study investigated the role of Furin expression in acute infection, primary Sjögren’s syndrome and rheumatoid arthritis using various detection methods.
Tässä väitöskirjassa tutkittiin Furinin ilmentymistä akuutissa infektiossa, primaarissa Sjögrenin syndroomassa ja nivelreumassa hyödyntäen erilaisia mittausmenetelmiä ja kliinisiä potilasaineistoja.
Additional studies and novel methods for the detection of Furin are needed to further evaluate the clinical relevance of Furin expression in predicting immune-mediated diseases and understand its fundamental nature in health and disease.
Jatkotutkimukset ovat välttämättömiä Furinin toiminnan ymmärtämisessä sekä arvioitaessa sen kliinistä käytettävyyttä immuunivälitteisten sairauksien diagnostiikassa sekä hoidon seurannassa.
Furin is known to activate both proinflammatory and anti-inflammatory factors, which could lead to its varying effects in terms of distinct pathophysiological mechanisms.
Koska Furin aktivoi sekä immuunivastetta hillitseviä että kiihdyttäviä tekijöitä, erilaiset patomekanismit voisivat vaikuttaa Furinin rooliin immuunijärjestelmän toiminnassa.