natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Based on the responses it could be concluded that authorities identified avoidance behaviour as well as overactivation to be associated with post-traumatic stress.
Vastausten perusteella voitiin todeta, että viranomaiset tunnistivat trauman jälkeiseen post-traumaattiseen oireiluun liittyvää välttelykäyttäytymistä sekä ylivirittyneisyyttä.
On the other hand, authorities did not associate deception with signs of nervousness.
Vastaajat eivät sen sijaan liittäneet valehteluun perinteisiä käytöksessä ilmeneviä hermostuneisuuden merkkejä.
The objective of this thesis is to investigate authorities' beliefs about cues of trauma and deception and to solve if they overlap.
Tämän opinnäytetyön tarkoituksena on tutkia, viranomaisten käsityksiä traumatisoitumiseen sekä valehteluun liittyvistä käyttäytymisen ja kertomuksen piirteistä sekä näiden mahdollisista päällekkäisyyksistä.
Authorities also named only one overlapping cue for trauma and deception.
Vastauksissa ei myöskään esiintynyt juurikaan oletettua trauman ja valehtelun vihjeiden päällekkäisyyttä.
The assessor’s beliefs of deception affect the evaluation of the hearing.
Kuulemisessa annetun kertomuksen arviointi on keskeinen osa prosessia ja arvioijan käsitys valehtelun ilmenemisestä vaikuttaa rikosasian menestymiseen.
In the semantic fluency task, participants (42 healthy, 24 aMCI, 18 AD) named as many animals as they could within a minute.
Semanttisessa eläinfluenssitehtävässä koehenkilöitä (42 kontrollia, 24 aMCI- ja 18 AT-potilasta) pyydettiin nimeämään mahdollisimman monta eläintä minuutissa.
The semantic fluency task is a widely used clinical tool for diagnosing Alzheimer’s disease (AD).
Semanttisen fluenssin tehtävää käytetään laajasti kliinisenä työkaluna varhaisen Alzheimerin taudin (AT) tutkimiseen.
Moving in semantic space was estimated with the number of words, sub-categories, and switches and returns to sub-categories.
Semanttisessa avaruudessa liikkumista arvioitiin kaikkien sanojen, tuotettujen alakategorioiden, alakategoriasta toiseen vaihdosten ja alakategorioihin paluiden määrällä.
Performance differences between semantic categories such as animals versus tools have been widely studied, but in the present study, we examine finer-grained performance within the animal-category.
Ylempiä semanttisia kategorioita kuten eläimiä ja työkaluja on tutkittu laajasti, mutta kategorioiden sisälle ei aikaisemmissa tutkimuksissa ole menty.
We discovered eight meaningful sub-categories inside the animal-category and found differences between groups in how they utilised the semantic space.
Semanttinen avaruus jaettiin kahdeksaan alakategoriaan, ja löysimme eroja ryhmien välillä siinä miten semanttisessa avaruudessa liikuttiin.
Our results did not provide direct support for decline in processing semantically similar objects in prodromal AD.
Tulokset eivät suoraan tukeneet sitä, että hyvin varhaisessa AT:ssa semanttisesti samankaltaisten asioiden prosessointi olisi heikentynyt.
Multinomial logistic regression models were used to predict the diagnostic group with these independent variables.
Muuttujien erottelukykyä ryhmien välillä arvioitiin multinomiaalisilla logistisilla regressiomalleilla.
We condensed the semantic space using a dimensionality reduction algorithm (t-SNE) on the word2vec vector-model.
Tehtävässä nimetyt eläimet muodostivat tutkimuksessa käytetyn semanttisen avaruuden, jota mallinnettiin word2vec-vektoriavaruusmallin avulla.
We compare amnestic Mild Cognitive Impairment (aMCI) and very early AD patients with healthy controls to investigate whether the groups move in semantic space differently and examine whether the patient groups exhibit decline in discrimination of semantically similar objects, which is putatively a very early sign of AD. Methods.
Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli syventyä semanttisen avaruuden alakategorioihin eläinkategorian sisällä sekä kuvailla varhaisten AT- ja aMCI-potilaiden (amnestic Mild Cognitive Impairment eli lievä kognitiivinen heikentyminen) suoriutumista semanttisen fluenssin eläintehtävässä verrattuna terveisiin verrokkeihin.
Our findings provide new perspectives on navigation in sub-category level fine-grained semantic space in the context of prodromal AD.
Tuloksemme tarjoavat lisätietoa siitä, miten varhaisessa vaiheessa olevat AT-potilaat liikkuvat semanttisessa avaruudessa semanttisessa eläin-fluenssitehtävässä, mikä voi tuoda lisähyötyä AT:n diagnosointiin.
In classifying the groups, only returning to sub-category provided additional information on top of the number of words produced.
Emme myöskään löytäneet tukea aikaisemmalle tutkimustiedolle, jonka mukaan alakategorioiden määrä ja kontrolloidut vaihdokset tuovat lisäarvoa potilaiden luokittelemiseen sanamäärän lisäksi.
Sub-categories were formed of the t-SNE result based on visual inspection.
Kontrolloitu alakategoriaan paluu taas oli merkitsevä AT-potilaiden luokittelussa, kun sanamäärä oli otettu huomioon.
In every task, he was able to stay on topic and correctly sequence the events he expressed.
Hän pystyi joka tehtävässä pysymään aiheessaan ja kertomaan ilmaisemansa tapahtumat oikeassa järjestyksessä.
Aims: Aided communication has been noted to differ both developmentally and in practise from speaking in many ways, often being significantly more compact, more incomplete and slower.
Tavoitteet: Avusteisen viestinnän on todettu sekä kehityksellisesti että käytännössä poikkeavan puheesta monin tavoin ja olevan siihen nähden usein huomattavasti tiiviimpää, puutteellisempaa ja hitaampaa.
The partners’ influence on the narra-tion was observed at a general level.
Kumppanien toiminnan vaikutusta kerrontaan tarkasteltiin yleisellä tasolla.
The micro- and macrostructures and the fluency of the independ-ent narration was measured using the Narrative Assessment Profile.
Itsenäisen kerronnan mikro- ja makrorakenteita sekä sujuvuutta mitattiin Narrative Assessment Profilen avulla.
Results: The examined adolescent could quite often get to a result compatible with video events and flexibly use his often insufficient communication book vocabulary.
Tulokset: Tutkittava nuori pystyi melko usein pääsemään videotapahtuman mukaiseen ratkaisuun ja käyttämään joustavasti siihen usein riittämätöntä kansiosanastoaan.
It has also been noted that a speaking listener’s active role as a co-constructive assistant easily reduces the independency of the aided narrative.
On myös havaittu, että puhuvan kuulijan aktiivinen lisärooli avustajana ja viestin apumuotoilijana herkästi vähentää avusteisen viestijän kertomisen itsenäisyyttä.
Thus, the inappropriate features in speaking may turn out to be appropriate, considering the situation, and vice versa.
Tällöin puhutun kerronnan mukaiset epätarkoituksenmukaisuudet saattavatkin osoittautua avusteisessa kerronnassa tilanteeseen nähden tarkoituksenmukaisiksi ja päinvastoin.
Especially the amount of extra questions in a co-constructed aided narration supposedly affected its fluency, explicitness and effectiveness as well as the number of inde-pendent utterances.
Etenkin lisäkysymysten määrän yhteisrakennetussa (co-constructed) avusteisessa kerronnassa arveltiin vaikuttaneen sen sujuvuuteen, tarkkuuteen ja tehokkuuteen sekä itsenäisten ilmaisujen määrään.
Narration adjusted to situation and vocabulary may thus, despite its ostensi-ble conciseness, embody the aided narrator’s strategic competence, where the communication partner has a crucial supporting role.
Tilanteeseen ja sanastoon sopeutettu kerronta voi siten ulkonaisesta niukkuudestaan huolimatta ilmentää avusteisen kertojan strategista taitavuutta, jonka tukemisessa viestintäkumppanilla on tärkeä osa.
The results supported previous findings about the compact, slow and incomplete expression of the aided communication that is sometimes even disrupted by a partner’s active participation.
Tulokset tukevat aiempia havaintoja avusteisen kerronnan tiiviistä, hitaasta ja etenkin kieliopillisesti puutteellisesta ilmaisusta, jota kumppanin aktiivisuus saattaa joskus jopa häiritä.
The success of the nar-rations was compared to the video events with a four-step assessment scale, and the diversity of the nar-rations was described by counting and classifying the used symbols and sentence structures.
Kertomusten onnistumista verrattiin vid-eotapahtumiin neliportaisella arviointiasteikolla, ja niiden monipuolisuutta kuvattiin laskemalla ja luokit-telemalla käytettyjä merkkejä ja lauserakenteita.
Methods: The 18 narration tasks with three different communication partners were transcribed.
Menetelmät: Tutkittavan 18 kerrontatehtävätilanteesta kolmen eri kumppanin kanssa tehtiin litteraatti, jota tulkittiin tehtävittäin ja kumppaneittain aineistolähtöisesti.
There is also need for workable evaluation methods.The aim of this case study was to describe the narrative features of a 15-year old boy using a communication book in depicting silent videos, and the things that affected the independency of his aided communication.
Tässä tapaustutkimuksessa tavoitteena oli kuvata yhden kommunikointikansiolla viestivän 15-vuotiaan pojan kertomusten ja kerronnan piirteitä äänettömien videotapahtumien ku-vailutehtävässä sekä seikkoja, jotka vaikuttivat hänen avusteisen kerrontansa itsenäisyyteen.
Conclusions: One cannot draw direct conclusions from a single case, and also the other abilities of the examinee had an effect on the performance for their part. Over the analysing process, it was noticed that the aided communicator actively adjust their planned narration on many levels to support their partners’ understanding.
Johtopäätökset: Suoria johtopäätöksiä ei voida tehdä yksittäistapauksesta, ja myös tutkittavan muut kyvyt vaikuttivat suorituksiin osaltaan.
There is very little research especially of aided narrative skills of children and ad-olescents using a communication book.
Erityisesti kommunikointikansiota käyttävien lasten ja nuorten kerrontataitoja on toistaiseksi tutkittu hyvin vähän, ja tarvetta on myös toimiville arviointimenetelmille.
The defi-ciency in expression was compared with the vocabulary in the book.
Ilmaisun puutteita verrattiin kansiosanastoon ja laskettiin myös nuoren merkki-ilmaisun tehokkuus.
The guidance and support were mainly considered insufficient in quantity but their content was mostly perceived adequate.
Ohjaus ja tuki koettiin pääsääntöisesti määrältään riittämättömäksi, mutta sisällöltään tarkoituksenmukaiseksi.
The importance of close environments is highlighted by e.g. the ecological systems theory, the ICF classification and the concept of zone of proximal development.
Lähiympäristöjen merkitystä korostavat muun muassa ekologisten järjestelmien teoria, kuntoutustyötä ohjaava ICF-luokitus sekä lähikehityksen vyöhykkeen käsite.
The data of this study were gathered through semi-structured interviews.
Tutkimuksen aineisto kerättiin puolistrukturoiduilla teemahaastatteluilla.
Data were analyzed using data driven content analysis.
Aineisto analysoitiin aineistolähtöisen sisällönanalyysin keinoin.
One of the main challenges parents had experienced in the process was that the communication aid was not always actively used in the daycare or school settings.
Apuvälinepalveluprosessissa koetuista haasteista esille nousi erityisesti se, että kommunikoinnin apuvälinettä ei aina käytetty aktiivisesti lapsen päiväkodissa tai koulussa.
Based on the results of this study, the guidance and support on using a communication aid do not seem to be completely equally available for families, and parent’s own activeness appears to affect the access to services.
Tutkimuksen tulosten perusteella voidaan todeta, että kommunikoinnin apuvälineen käyttöön saatu ohjaus ja tuki eivät näytä jakautuvan täysin tasavertaisesti perheiden kesken, ja vanhemman oma aktiivisuus saattaa vaikuttaa palveluiden saamiseen.
Parents are usually essential interaction partners for their children, yet they need guidance and support to be able to model the use of the communication aid for their child.
Vanhemmat ovat yleensä lapselle keskeisiä vuorovaikutuskumppaneita, mutta he tarvitsevat ohjausta ja tukea kyetäkseen itse mallittamaan kommunikoinnin apuvälineen käyttöä lapselleen.
Parents’ experiences of the guidance and support vary individually, but the results of this study can help professionals develop their practices to support families.
Vanhempien kokemukset ohjauksesta, tuesta ja apuvälinepalveluprosessista vaihtelevat yksilöllisesti, mutta tämän tutkimuksen tulokset voivat auttaa ammattilaisia kehittämään työskentelykäytäntöjään.
In addition, parents’ experiences of the challenges in the communication aid service delivery were studied, as well as experiences of their own role in the process.
Lisäksi kartoitettiin vanhempien kokemuksia apuvälinepalveluprosessissa koetuista haasteista sekä siitä, millaiseksi vanhemmat ovat kokeneet oman roolinsa prosessissa.
Practices on providing guidance and support, informing parents of services and training professionals on aided communication may need to be improved and clarified.
Palveluiden saatavuuden ja niistä tiedottamisen käytäntöjä sekä ammattilaisten koulutusta puhetta tukevasta ja korvaavasta kommunikoinnista saattaisi olla tarpeen selkeyttää ja kehittää.
Parents had positive experiences of e.g. guidance and support received from their child’s speech therapist, communication instruction, peer support, and technical support provided by the manufacturers and importers of communication aids.
Positiivisia kokemuksia vanhemmilla oli muun muassa lapsen kuntouttavalta puheterapeutilta saadusta ohjauksesta ja tuesta, kommunikaatio-opetuksesta, vertaistuesta sekä kommunikoinnin apuvälineiden valmistajien ja maahantuojien tarjoamasta teknisestä tuesta.
However, it has been noticed that inadequate support for parents can lead to abandonment of the communication aid.
On kuitenkin havaittu, että mikäli vanhemmat eivät saa apuvälineen käyttöön riittävästi tukea, sen käytöstä saatetaan luopua.
The field of speech and language therapy nowadays emphasizes the participation of client’s environments, such as the family.
Puheterapiakuntoutuksessa pidetään nykyään tärkeänä kuntoutujan lähiympäristöjen, kuten perheen, osallistumista kuntoutukseen.
The results of this study indicated that parents receive guidance and support on using their child’s communication aid from several actors.
Tutkimuksen tulokset osoittivat, että vanhemmat saavat lapsensa kommunikoinnin apuvälineen käyttöön ohjausta ja tukea useilta toimijoilta.
From seven different families, nine parents of children who were using a communication aid with an extensive vocabulary participated in the interviews.
Tutkimuksessa haastateltiin seitsemästä perheestä yhdeksää vanhempaa, joiden lapsilla oli käytössään laaja kommunikoinnin apuväline.
Parents would develop the services provided to families e.g. by offering more guidance and support at the beginning of the process, by training professionals more comprehensively on augmentative and alternative communication, and by informing families more effectively of the services and support that are available.
Vanhemmat kehittäisivät ohjausta ja tukea muun muassa panostamalla vahvemmin prosessin alkuvaiheessa tarjottavaan tukeen, ammattilaisten koulutukseen ja tukimahdollisuuksista tiedottamiseen.
To learn to communicate using a communication aid, a child needs modeling from a more competent interaction partner.
Kommunikoinnin apuvälinettä käyttävä lapsi tarvitsee mallia taitavammilta vuorovaikutuskumppaneilta oppiakseen itse kommunikoimaan apuvälinettä käyttäen.
The objective of this study was to explore parents’ experiences of guidance and support on using their child’s communication aid.
Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli tarkastella vanhempien kokemuksia lapsensa laajan kommunikoinnin apuvälineen käyttöön saadusta ohjauksesta ja tuesta.
Previous research on parents’ experiences of guidance and support received for aided communication has been scarce.
Vanhempien kokemuksia kommunikoinnin apuvälineen käyttöön saadusta ohjauksesta ja tuesta on toistaiseksi tutkittu vähän.
The study also examined parents’ views on how the support and guidance practices could be developed.
Tutkimuksessa selvitettiin myös, miten vanhemmat kehittäisivät kommunikoinnin apuvälineen käyttöön tarjottavaa ohjausta ja tukea.
Most of the parents had had an active, self-imposed role in the service delivery process, for example in finding services and information.
Saadakseen palveluita, löytääkseen tietoa ja mahdollistaakseen apuvälineen käytön lapsen arjen ympäristöissä vanhempien oli tyypillisesti täytynyt ottaa apuvälinepalveluprosessissa aktiivinen, oma-aloitteinen rooli.
The group was chosen by a public hospital hearing center.
Ryhmä oli sairaalan kuulokeskuksen kokoama.
Changes in WF performance of other children fell within normal variation.
Muiden lasten suoriutumisen muutokset kuuluivat normaalivaihtelun piiriin.
As the time frame of childhood language development is narrow and language development of prelingually deaf children is often delayed, it is important to study how to support early speech perception and production of these children.
Koska lapsuuden kielellisen kehityksen aikaikkuna on kapea ja kuuroina syntyneiden lasten kielen kehitys usein viivästynyt, on tärkeää tutkia, miten näiden lasten varhaista puheen havaitsemista ja tuottoa voitaisiin tukea.
Keywords cochlear implant, music, prosody, word stress/syllable stress, word finding, children Where deposited Helsingin yliopiston kirjasto – Helda / E-thesis (opinnäytteet) ethesis.helsinki.fi
Avainsanat – Nyckelord sisäkorvaistute, musiikki, sanapaino/tavupaino, sananlöytäminen, lapset Säilytyspaikka - Förvaringsställe Helsingin yliopiston kirjasto – Helda / E-thesis (opinnäytteet) ethesis.helsinki.fi
WF skills improved at least in one part-task per child, however individual variation was evident.
Myös jokaisen lapsen SL-taidot kehittyivät ainakin yhdessä osatehtävässä, vaikka muutoksissa korostuikin hyvin yksilöllinen vaihtelu.
Faculty Faculty of Medicine Department Department of Psychology and Logopedics Author Mikaela Molander Title Development of syllable stress perception and word finding in children with cochlear implant during speech-music -intervention Subject Logopedics Level/Instruct Master’s Thesis / Ritva Torppa, Eila Lonka Month and year April 2020 Number of pages 59 pages + 9 appendices Abstract Aims.
Tiedekunta - Fakultet Lääketieteellinen tiedekunta Laitos - Institution Medicum, psykologian ja logopedian osasto Tekijä - Författare Mikaela Molander Työn nimi - Arbetets titel Neljän sisäkorvaistutetta käyttävän lapsen sanapainon havaitsemisen ja sananlöytämisen kehitys puhemusiikki-intervention aikana Oppiaine - Läroämne Logopedia Työn laji/ Ohjaaja - Arbetets art/Handledare Pro gradu -tutkielma/Ritva Torppa, Eila Lonka Aika – Datum 04/2020 Sivumäärä – Sidoantal 59 sivua + 9 liitettä Tiivistelmä – Referat Tavoitteet.
Children performed tasks on discrimination of fundamental frequency (F0) and duration four times (at 0, 3, 7 and 12 months) and a test of word finding (accuracy and speed) two times (at 3 and 12 months) during the 12 months follow-up.
Seurannan aikana lapset suorittivat äänen korkeuden ja keston havaitsemisen tehtäviä neljästi (mittaushetket: 0 kk, 3 kk, 7 kk ja 12 kk) ja Sananlöytämistestin kahdesti (mittaushetket: 3 kk ja 12 kk).
Only one child showed (both positive and negative) changes quicker than expected according to WF normative data.
Vain yhden lapsen suoriutumisen (sekä positiivisten että negatiivisten) muutosten nopeus ylitti normatiiviset odotukset.
The reported changes, coincided with the speech-music -intervention, support the assumption that music may have positive effects on syllable stress perception and further on language development of CI-children.
PM-intervention aikana tapahtuneet muutokset sanapainon havaitsemisessa ja sananlöytämisen täsmällisyydessä tukevat oletusta, että musiikkiharrastuksella saattaa olla hyviä vaikutuksia SI-lasten sanapainojen havaitsemiseen ja edelleen kielelliseen kehitykseen.
In this multicase study, four CI-children, aged 5–7 years, were followed through a group intervention with methods and procedures from music and speech therapy.
Tässä monitapaustutkimuksessa seurattiin vuoden ajan neljän 5–7 -vuotiaan sisäkorvaistutteen avulla kuulevan lapsen osallistumista puhemusiikkiryhmätoimintaan (PM), jossa yhdistettiin musiikin ja puheterapian menetelmiä ja leikinomaisia toimintatapoja.
Phonological and lexical development of children with a cochlear implant (CI-children) is often poorer compared to children with normal hearing.
Sisäkorvaistutteen (SI) avulla kuulevien lasten (SI-lasten) fonologinen ja leksikaalinen kehitys on usein heikompaa kuin normaalikuuloisten (NK) ikätoverien kehitys.
Quantitative results were compared with previous research data on syllable stress perception of Finnish CI-children and with Finnish background data on the normative WF test used in the follow-up.
Kokeiden kvantitatiivisia tuloksia verrattiin aiempaan suomalaiseen tutkimusaineistoon (SI-lasten puheen painotusten havaitseminen) ja suomenkielisille lapsille normitetun testin tausta-aineistoon (sananlöytäminen).
Music in family rehabilitation coaching and as part of speech therapy of young CI-children should be encouraged.
Musiikin käytön lisäämistä SI-lasten perheiden kuntoutusvalmennuksessa ja SI-lasten puheterapiassa tulisi harkita.
There was more positive development in WF accuracy than in WF speed.
SL-täsmällisyyden suoritukset paranivat enemmän kuin SL-nopeuden suoritukset.
There have been only a few studies on word finding (WF) skills of CI-children.
SI-lasten sananlöytämisen (SL) kehitystä on tutkittu vasta vähän.
The aim of this study is to find out whether syllable stress perception and WF skills of CI-children develop during a speech-music -intervention.
Tutkimuksen tarkoituksena on selvittää, kehittyykö SI-lasten sanapainojen (äänen korkeuden ja keston) havaitseminen ja sananlöytäminen puhemusiikki-intervention aikana.
Perception of fundamental frequency (F0) and duration of CI-children improved in almost every task and comparison during the follow-up period.
PM-ryhmään osallistuneiden SI-lasten äänen korkeuksien ja kestojen muutoksin tuotettujen sanapainojen havaitseminen tarkentui lähes jokaisessa osatehtävässä ryhmäkohtaisen keskimääräisen suoriutumisen sekä verrokkiryhmävertailun perusteella.
Third dimension was not central to narcissism.
Kolmas ulottuvuus ei liittynyt juuri narsismipiirteisyyteen.
Criterion validity was examined by exploring the relationships between facet dimensions and assessment assistant evaluation scores with multinomial logistic regression.
Kriteerivaliditeettitarkastelussa selvitettiin ulottuvuuksien yhteyksiä henkilöarviointiassistenttien arvioihin multinomiaalisella logistisella regressiolla.
Methods The SRS personality inventory narcissism facet answers of 8095 candidates (63% male; mean age 38.0 years) in personnel assessment context were analyzed using Multidimensional Item Response Theory (MIRT) Graded Response Model to establish the dimensionality of the facet.
Menetelmät Yhteensä 8095 henkilöarvioitavan (63% miehiä, keski-ikä 38.0 vuotta) SRS-persoonallisuusinventaarin narsismipiirteisyysasteikon vastauksista koostuva aineisto analysoitiin moniulotteisen osiovasteteorian (engl.
The aim is to distinguish at least two dimensions which represent the bright and the dark side respectively of trait grandiose narcissism.
Tavoitteena on erotella asteikosta vähintään kaksi ulottuvuutta, jotka kuvastavat vastaavasti narsismipiirteisyyden valoisaa ja synkkää puolta.
Aims Trait narcissism is a complex construct, which consists of several dimensions of personality.
Tavoitteet Narsismipiirteisyys on monimutkainen käsite, joka koostuu useasta persoonallisuuden osa-alueesta eli ulottuvuudesta.
In addition, the study discussed the contextuality of the utility of narcissistic leaders along with non-linear relationships of narcissism and leadership.
Tutkimuksessa perehdyttiin lisäksi narsismipiirteisyyden hyödyllisyyden kontekstisidonnaisuuteen sekä ei-lineaarisiin yhteyksiin johtajuudessa.