natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This raises the question if ORAs could be used for studying temporal and spatial changes in the Arctic Ocean, where measurements are generally sparse.
Voisiko merien uusanalyysituotteita hyödyntää myös muutosten tutkimisessa alueilla, joissa mittaukset ovat harvassa?
Although the different data sources, model configurations, forcing choices and assimilation methods cause the ORAs to deviate from each other, the ensemble approach has been previously found to produce realistic mean states.
ORA:t eroavat toisistaan niiden erilaisten aineistolähteiden, merimallien, ilmastopakotteiden ja assimilaatiomenetelmien vuoksi.
The Amerasian Basin, on the other hand, showed a strong freshening trend culminating at the Beaufort Gyre.
Mittauksia ja mallinnusta tulisi kehittää erityisesti Framinsalmella ja Beaufortinmerellä.
The findings show that reflecting on life identity congruence (autonomous motivation; AM β=0.202, p<.001; controlled motivation; CM β=0.132, p<.001), life values congruence (AM β=0.184, p<.001; CM β=0.112, p<.001), and thinking about personal motives (AM β=0.246, p<.001; CM β=0.175, p<.001), as well as their total use (AM β=0.260, p<.001; CM β=0.157, p<.001), were all associated with both autonomous and controlled motivation.
Löydökset osoittavat, että identiteettiyhteensopivuuden pohtiminen (autonominen motivaatio; AM β=0.202, p<.001; kontrolloitu motivaatio; KM β=0.132, p<.001), elämänarvojen yhteensopivuus (AM β=0.184, p<.001; KM β=0.112, p<.001), ja henkilökohtaisten motiivien miettiminen (AM β=0.246, p<.001; CM β=0.175, p<.001) sekä näiden yhteiskäyttö (AM β=0.260, p<.001; KM β=0.157, p<.001), olivat positiivisessa yhteydessä sekä autonomiseen että kontrolloituun liikuntamotivaatioon.
At both time points, participants self-reported use of three self-motivational techniques (reflecting on identity congruence, life values congruence and thinking about personal motives) on a scale from 1 to 6, and their autonomous and controlled motivation on a scale from 1 to 5.
Kummassakin aikapisteessä osallistujat itseraportoivat kolmen itsemotivointitekniikan (identiteettiyhteensopivuuden pohtiminen, elämänarvojen yhteensopivuus, henkilökohtaisten motiivien miettiminen) käyttöä asteikolla 1-6 ja autonomista sekä kontrolloitua liikuntamotivaatiota asteikolla 1-5.
According to self-determination theory, the quality of motivation is key in behavior change, as fostering autonomous motivation should lead to long-lasting wellbeing-enhancing changes, whereas controlled motivation might have adverse effects.
Itsemäärämisteorian mukaan motivaation laatu on avainasemassa käyttäytymistä muuttaessa, sillä autonomisen motivaation vahvistaminen johtaa usein pitkäaikaisiin hyvinvointia tukeviin käyttäytymismuutoksiin, kun taas kontrolloidulla motivaatiolla on epäedullisia seurauksia.
This thesis utilizes data from Let’s Move It, a cluster-randomized controlled trial of a school-based physical activity intervention (baseline N=767, post-intervention N=687).
Tutkielmassa käytetään aineistoa koulupohjaisesta ryvässatunnaistetusta kontrolloidusta kokeesta, jossa testataan Let’s Move It -liikkumisintervention vaikuttavuutta (alkumittauksessa N=767, intervention jälkeen N=687).
Their associations are analyzed with multivariate regression models corrected for age, gender and baseline levels of motivation or physical activity.
Näiden tekijöiden yhteyksiä tutkitaan monimuuttujaregressiomallein, joissa on vakioitu ikä, sukupuoli ja alkumittauksen motivaatio- tai liikuntataso.
Adolescents continue to be affected by behavior-related health risk factors such as low levels of physical activity.
Käyttäytymiseen liittyvät terveysriskit kuten liikunnan vähyys ovat edelleen nuorten vaivana.
They can be motivated to be more physically active in various ways, but they can also take agency in their own behavior change and use different behavior change techniques to manage and maintain their behavior.
Nuoria voi motivoida liikkumaan monella tapaa, mutta he voivat myös itse olla aktiivisia toimijoita käyttäytymisensä muuttamisessa ja käyttää erilaisia käyttäytymisenmuutostekniikoita käyttäytymisensä säätelyyn ja ylläpitoon.
This thesis sheds light on the actions that individuals can take themselves to foster their motivation.
Tämän tutkielman löydökset auttavat tunnistamaan, mitä yksilöt voivat itse tehdä lisätäkseen ja ylläpitääkseen motivaatiotaan.
Total self-motivational behavior change technique use (β= -0.026, p=.617) and controlled motivation (β= -0.037, p=.373) had no detectable effects on moderate-to-vigorous physical activity, but autonomous motivation (β=0.135, p<0.05) did.
Itsemotivointikeinojen yhteiskäytöllä (β= -0.026, p=.617) eikä kontrolloidulla motivaatiolla (β= -0.037, p=.373) ollut havaittavaa vaikutusta liikuntaan, mutta autonomisella liikuntamotivaatiolla oli positiivinen yhteys (β=0.135, p<0.05).
There is some evidence of the positive effects of the use of individual behavior change techniques on physical activity, but the effects of their use on motivational constructs is less studied.
Joitain todisteita käyttäytymismuutostekniikkojen käytön positiivisista vaikutuksista liikuntaan on jo olemassa, mutta yhteyksiä motivaatiolaatuihin ei ole juurikaan tutkittu.
The aim of this thesis is to map the effects of (1) the use of individual self-motivating behavior change techniques on changes in physical activity-related autonomous and controlled motivation, (2) the total use of self-motivating behavior change techniques on changes in physical activity-related autonomous and controlled motivation, and (3) the total use of self-motivational behavior change techniques, and controlled and autonomous motivation on changes in moderate-to-vigorous physical activity.
Tämä maisterintutkielma pyrkii selvittämään, (1) miten yksittäisten itsemotivointikeinojen käyttö on yhteydessä autonomiseen ja kontrolloituun liikuntamotivaatioon, (2) miten itsemotivointikeinojen yhteiskäyttö on yhteydessä muutoksiin autonomisessa ja kontrolloidussa liikuntamotivaatiossa sekä (3) miten itsemotivointikeinojen yhteiskäyttö, autonominen ja kontrolloitu liikuntamotivaatio ovat yhteydessä muutoksiin rasittavassa liikunnassa.
Moderate-to-vigorous physical activity was assessed with 7-day accelerometry.
Liikuntaa mitattiin liikeanturimittauksella seitsemän päivän ajan.
Understanding how adolescents can self-motivate themselves can give insight into how to sustain a sense of autonomy while navigating through different life situations, and thus help to achieve long-lasting and wellbeing enhancing behaviors.
Itsemotivoinnin ymmärtäminen on tärkeää, sillä sen avulla on mahdollista saada lisää tietoa siitä, kuinka yksilöt voivat itsemääräytyneesti ohjata toimintaansa erilaisissa sosiaalisissa ja fyysisissä ympäristöissä, mikä taas auttaa pitkäaikaisen ja hyvinvointia lisäävän käyttäytymisen saavuttamisessa.
The Boundaries of Communality from the Perspective of Collective Action and Basic Human Goods
Yhteisöllisyyden rajat yhteistoiminnan ja ihmisen perushyvien näkökulmasta
The research applies and develops further three theories: Raimo Tuomela’s collective action theory that distinguishes the we-mode collective action from I-mode collective action, Christian Smith’s theory of basic human goods, and Russell Hardin’s theory of trust as encapsulated interests.
Tutkimusmetodina on filosofinen käsiteanalyysi, jonka avulla sovelletaan ja kehitetään Raimo Tuomelan yhteistoiminnan teoriaa, Christian Smithin ihmisen perushyvien teoriaa ja Russell Hardinin teoriaa luottamuksesta.
Formation of communality presupposes that it is possible for a person to recognize their co-agency in collective action, and that no external or internal conditions are inhibiting them from participating in collective action.
Yhteisöllisyyden toteutuminen edellyttää, että ihminen voi tunnistaa itsensä yhteistoimijaksi ja ettei mikään ulkoinen tai sisäinen tekijä estä yhteistoimintaan ryhtymistä.
The conclusion of the analysis is a definition of community comprising of five conditions called the group condition, the recognition condition, the interaction condition, the ethos condition and the continuity condition.
Yhteisölle annetaan viisi määritelmällistä ehtoa: yhteenliittymäehto, tunnistamisehto, vuorovaikutusehto, eetosehto ja jatkuvuusehto.
By analyzing the basic goods and their opposites the non-goods, the research clarifies how communality that develops and maintains in the collective action process either fosters or prevents the realization of human good.
Ihmisen perushyvien ja vastakohtaisten ei-hyvien erittelyn ja esimerkkien avulla analysoidaan, miten yhteistoimintaprosessissa toteutuva yhteisöllisyys edistää tai estää ihmisen hyvän toteutumista.
Forms of communality based on we-mode collective action will not develop if agents do not recognize each other as co-agents, if they do not recognize a common interest, and if they do not commit themselves to pursue the common interest.
Toiminnallista yhteisöllisyyttä luovaa yhteistoimintaa ei muodostu, elleivät toimijat tunnusta toisia yhteistoimijoiksi, tunnista yhteistä intressiä ja sitoudu sen toteuttamiseen.
Functional communality becomes continuous only if agents commit themselves to each other, to the aim of the collective action, or the ethos that emerges from the committed collective action.
Toiminnallisesta yhteisöllisyydestä tulee jatkuvaa vain, mikäli yhteistoimijat sitoutuvat toisiin toimijoihin, toiminnan tavoitteeseen tai yhteistoiminnassa syntyneeseen eetokseen.
Communality may enhance or destroy the basic human goods on different grounds: as an environment that does not enable the co-actors to pursue human goods, on the grounds of the nature and identity of the community, for functional reasons, or for normative reasons that depend on the relationships between the goods of community and the basic human goods.
Yhteisöllisyys voi tukea tai tuhota ihmisen hyvää toiminnan ympäristönä, yhteisön luonteen ja itseymmärryksen perusteella, yhteisön sisäisistä toiminnallisista syistä tai yhteisön hyvien ja ihmisen hyvien suhteisiin perustuvista syistä.
Communality as a phenomenon is defined as human dynamic interaction processes which interacting agents experience each in their own way.
Yhteisöllisyys määritellään kolmitasoiseksi sosiaalisen todellisuuden ilmiöksi, jonka vuorovaikutusprosessissa toimijoille muodostuu kokemuksia.
Community as a social formation may exist even if there is no experienced communality between community members.
Yhteisö voi olla olemassa ilman, että yhteisön kaikki jäsenet kokisivat yhteisöllisyyttä tai osallistuisivat toiminnalliseen yhteisöllisyyteen.
The success or failure of collective action depends on the ability of co-agents to make positive and negative evaluation about the social and teleological content of collective action both in the I-mode and in the we-mode.
Yhteistoiminnan onnistumiseen ja epäonnistumiseen vaikuttaa yhteistoimijoiden kyky tehdä yhteistoimintaa ja kokemuksiaan koskevia positiivisia tai negatiivisia arvostelmia.
This means that the community ethos needs to protect the members’ ability to evaluate the collective action and the ethos.
Johtopäätöksenä todetaan, että ihmisen hyvää tukevan yhteisöllisyyden aikaansaamiseksi ja ylläpitämiseksi yhteisön eetoksen on suojeltava jäsentensä kriittistä arviointikykyä ja sallittuja kritiikin antamisen tapoja, jotta eettisesti kestävää yhteisöllisyyttä voidaan kehittää.
After the commitment, the prerequisites for trust as encapsulated interests are met and trust may evolve between co-agents.
Näin toimijoiden välille muodostuu luottamusta yhteen nivoutuvien intressien merkityksessä sekä jaettuja kokemuksia.
The research clarifies the meaning of community and communality and the relationship between these two concepts.
Tutkimustuloksena muotoillaan yhteisön ja yhteisöllisyyden käsitteet.
Taking various meanings of the Finnish word for communality, yhteisöllisyys as a starting point, I explore the conditions of how communalities take a form and dissolve, and the relationship between different forms of the human good and communality.
Tutkimus pureutuu siihen, mitä yhteisöllisyys merkitsee, miten yhteisöllisyysilmiö muodostuu ja hajoaa ja millaisin ehdoin yhteisöllisyys tukee ihmisen hyvää.
This doctoral dissertation studies the meaning of communality both as a concept and as a phenomenon.
Näin tutkimus luo uutta yhteisöllisyyden teoriaa.
First, to provide a meaningful solution space, the basics of the theory of weak derivatives and Sobolev spaces are discussed along with some approximation, extension, and embedding theorems.
Aluksi käydään lävitse heikon derivaatan ja Sobolev-avaruuksien määritelmät, sekä tutustutaan lyhyesti keskeisiin tuloksiin Sobolev-funktioiden approksimoinnista, jatkamisesta ja upotuksista.
These are the forward problem of wave equations as partial differential equations of the initial or boundary-value type, and later in the framework of control theory.
Tutkielmassa esitellään aaltoyhtälöiden teoriaa käsitellen niitä sekä osittaisdifferentiaaliyhtälöiden alku- tai reuna-arvo-ongelmina että kontrolliteorian avulla.
The last part of this thesis concentrates on linear control theory: controllability of a linear system, and especially how it can be defined and proven form the first half of the last chapter.
Tutkielman viimeisessä osiossa määritellään joukko kontrolliteorian peruskäsitteitä ja erityisesti tarkastellaan lineaarisen systeemin reunakontrolliongelmaa tavoitteena todistaa, että tämä systeemi on kontrolloituva.
Then, the initial or boundary value problem of the wave equation is defined, its weak solutions are constructed based on general hyperbolic partial differential equations, and the existence and uniqueness of said solutions is proved.
Tutkielman keskeisin osio on omistettu aaltoyhtälön reuna- ja alkuarvo-ongelmien heikkojen ratkaisujen määrittelylle ja niiden olemassaolon sekä yksikäsitteisyyden todistamiselle yleisinä hyperbolisina osittaisdifferentiaaliyhtälöinä.
The other half is reserved for wave equations in control theory and why it is possible to reduce a wave control problem to solving the control problem of the aforementioned linear system.
Lopuksi tutkitaan, kuinka aaltoyhtälön reunakontrolliongelman voi muuntaa lineaariseksi systeemiksi, minkä seurauksena voidaan todeta myös yksinkertaistetun aaltoyhtälön olevan kontrolloituva.
Intra-assay and inter-assay coefficients of variations ranged between 2-12% and 1-19%, respectively.
Testien sisäiset ja testien väliset variaatiokertoimet olivat 2-12% ja 1-19% (vast).
The positive and negative percent agreements of the antibody-SIAs in comparison with high-standard reference assays were 92-100% and 95-100%, respectively.
Menetelmien suorituskyky osoittautui erinomaiseksi korkeatasoisten vertailumenetelmien suhteen: Positiiviset ja negatiiviset yhtäpitävyysprosentit olivat 92-100% ja 95-100% (vast).
At high copies (105 copies/µl) each of the 13 target sequences were identified correctly with no cross-reactions.
Korkeammissa pitoisuuksissa (105 geenikopiota/µl) identifioitui kukin 13:sta kohteesta ilman ristireaktioita.
Thus, rapid, cost-effective and reliable tests are necessary for the diagnosis of infectious diseases.
Tarvitaan luotettavia, nopeita ja kustannushyödyllisiä laboratoriomenetelmiä.
Primary infections by HCMV, T. gondii and B19V during pregnancy can result in severe consequences to the foetus.
Raskaudenaikaiset HCMV-, B19V ja T. gondii- ensitartunnat voivat vahingoittaa sikiötä.
Diagnostic performances of the new assays were assessed with more than 1000 well-characterised serum samples.
Uusien menetelmien suorituskyky selvitettiin >1000:n hyvinkarakterisoidun seeruminäytteen avulla.
The xMAP-based multiplex assays allowed for simultaneous detection of all the HPyVs with detection limits of 1-100 copies/µl.
Aikaansaaduilla multiplex-menetelmillä kyettiin löytämään jokainen HPyV, detektiorajoilla 1-100 kopiota/ml.
HPyV-DNA was found in 17.9% (14/78) of tonsils: JC polyomavirus (JCPyV, n=1), WU polyomavirus (WUPyV, n=3), Merkel cell polyomavirus (MCPyV, n=1), human polyomavirus 6 (HPyV6, n=6), trichodysplasia spinulosa polyomavirus (TSPyV, n=3).
Kaikkinensa HPyV-DNA:ta löytyi 17,9% (14/78) tonsilloista, seuraavin lukumäärin: JCPyV (1), WUPyV (3), MCPyV (1), HPyV6 (6) TSPyV (3).
The work presented in this thesis shows that the xMAP-based serological approaches exhibit excellent diagnostic performances compared to corresponding conventional methods.
Tässä väitöstyössä todistetaan pystyttämämme xMAP-pohjaisen "täsmäserologian" erinomainen suorituskyky verrattuna totunnaisiin diagnoosimenetelmiin.
Although HPyV infections are generally asymptomatic, severe complications can arise due to virus reactivations in immunocompromised or elderly individuals.
Vaikka infektiot useimmiten ovat oireettomia, näiden virusten uudelleen-aktivaatiolla immuunipuutteisissa tai iäkkäissä yksilöissä voi olla vakavia seurauksia.
Among clinical samples from individuals with primary infection, the IgM- and IgG-SIAs served as highly sensitive screening means for detection of acute infections and immune status; and IgG-avidity-SIAs as a highly specific confirmatory approach for separation of primary infections from long-term B-cell immunity.
IgM- ja IgG-SIA:t toimivat erittäin sensitiivisinä seulontamenetelminä akuutin infektion ja immuniteetin tunnistuksessa; ja AVI-SIA:t erittäin spesifisinä varmistusmenetelminä, erotettaessa k.o.
On the other hand, during the past 12 years, a dozen viruses have joined the known family members of HPyVs.
Toisaalta, viimeisten 12 vuoden aikana on löydetty 12 aiemmin tuntematonta ihmis-polyoomavirusta (HPyV).
With this novel and specific assay, the extent to which the lymphoid system plays a role in the HPyV infection and persistence was assessed.
Tällä spesifisellä, uudella menetelmällä ryhdyimme ensialkuun selvittämään imukudoksen merkitystä HPyV-infektiossa ja -persistenssissä.
HPyVs can persist lifelong after primary infection; however, their tissue specificities, persistence sites and transmission routes are still unclear.
HPyV:t pesiytyvät elimistöön piilevässä muodossa koko eliniäksi; tämän persistenssin kudos- ja solutyypit ovat kuitenkin epäselvät, samoin kuin tartuntareitit.
Serological studies have shown that HPyV infections occur at young age and most of the viruses circulate widely in the general population.
Polyoomavirusheimon jäsenille on tunnusomaista tartuntojen ajoittuminen nuoreen ikään ja virusten yleisyys väestössä.
The Luminex xMAP-based high-throughput platform can provide simultaneous analysis of multiple analytes from the same sample by utilising differentially dyed microspheres.
Luminex xMAP -testialustalla voidaan kustakin potilasnäytteestä tehdä suuri joukko samanaikaisia määrityksiä perustuen erivärisiin mikrohelmiin.
In this thesis, I developed xMAP-based Suspension Immuno Assays (SIAs) for the determination of IgG antibodies, IgM antibodies, as well as the avidity of IgG against the human cytomegalovirus (HCMV), Toxoplasma gondii (T. gondii) or human parvovirus B19 (B19V).
Väitöstyössä suunniteltiin ja pystytettiin xMAP -perustaisia ns. suspensio-immunomenetelmiä (SIA) mikrobikohtaisiin IgG-, IgM- ja IgG-aviditeetti (AVI) -määrityksiin, kahdelle virukselle ja yhdelle alkueläimelle: sytomegalovirus (HCMV), parvorokkovirus (B19V) ja toksoplasma (T. gondii).
Moreover, I also developed xMAP-based multiplex DNA assays for 13 human polyomaviruses (HPyVs).
Niin ikään pystytettiin xMAP-perustainen multiplex-menetelmä 13:n ihmis-polyoomaviruksen (HPYV) nukleiinihappo (DNA) -diagnostiikkaan.
Altogether, the newly developed systems provide a powerful tool for medical diagnosis and research.
Kaikkinensa, aikaansaatujen uusien tutkimusmenetelmiemme osoitetaan soveltuvan oivallisesti sekä lääketieteelliseen taudinmääritykseen että tieteentekoon.
In total, five dermal HPyVs – MCPyV, HPyV6, human polyomavirus 7, TSPyV, and Lyon IARC polyomavirus (LIPyV) – were found in 26.2% (58/221) skin biopsies.
Kaiken kaikkiaan, 221:stä ihobiopsiasta 58:sta (26,2%) löytyi viiden eri HPyV:n DNA:ta: MCPyV, HPyV6, HPyV7, TSPyV, LIPyV.
The frequency of occurrence of HPyV viral genomes was explored in 78 lymphoid tissues from children and adults with tonsillar diseases.
Määritimme HPyV-genomien esiintyvyyden 78 (lasten, aikuisten) nielurisakudosnäytteessä.
The observed frequent occurrence of HPyVs in human tonsils suggests the lymphoid tissue plays an important role as a potential transmission route and a location of persistence for these viruses.
Monilukuisuus ihmistonsilloissa viittaa imukudoksen oleelliseen rooliin kyseisten virusten tartunnoissa ja/tai persistenssissä.
Moreover, the developed xMAP-based multiplex PCR for 13 HPyVs could be applied successfully in a variety of clinical materials.
Toisaalta, uutta xMAP-multiplex-PCR-menetelmäämme käytetään menestyksellisesti 13:n ihmis-polyoomaviruksen DNA:n osoitukseen erityyppisissä potilasnäyteaineistoissa.
Hereby, I developed and evaluated SIAs for IgG, IgM and IgG-avidity against these three important pathogens.
Koska odottavan äidin vasta-ainetulokset ovat hyvin tärkeitä kyseisten infektioiden ja niihin kohdistuvan immuniteetin määrityksessä, kehitimme ja evaluoimme IgG-, IgM- ja AVI-SIA-menetelmät näille kolmelle tärkeälle patogeenille.
However, whether or not the undetected HPyVs share the same infection route requires more investigation with different sample types.
Löytymättä jääneiden HPyV:ien johtopäätökset riippuvat lisätutkimuksista.
To this end, I developed xMAP-based multiplex DNA assays for all 13 HPyVs known before 2017, by using primer pairs and probes targeting the respective HPyV major capsid protein VP1 genes.
Tämänlaisia tarkoitusperiä varten pystytimme xMAP-perustaiset multiplex-DNA-monistusmenetelmät kaikille 13:lle HPyV:lle (jotka tunnettiin 2017).
Also, the clinical manifestations of HPyVs with regard to immune suppression are largely unidentified.
Puutteellisesti tunnettuja ovat myöskin HBoV:ien kliiniset ilmentymät immuunipuutoksien yhteydessä.
Multiplex screening was followed by singleplex qPCRs of positive samples, for reference and quantification of the viral DNAs.
Multiplex-DNA-seulontatuloksia verrattiin viruskohtaisiiin (singleplex-formaatin) kvantitatiivisiin PCR-tuloksiin.
The prevalences and quantities of MCPyV in premalignant vs. benign skin of LiTRs were similar to those in healthy skin of controls.
Tulokset maksansiirtopotilaiden ihosyöpä-esiasteissa ja terveessä ihossa olivat samankaltaiset sekä keskenänsä että verrattuna terveeseen normaaliväestöön.
Furthermore, to determine the occurrences in skin and clinical associations of HPyVs, I studied their genoprevalences in biopsies of premalignant [squamous cell carcinoma in situ (SCCis) or actinic keratosis (AK)] lesional vs. benign skin from 126 liver transplant recipients (LiTRs); as well as in healthy skin of 80 immunocompetent adults.
Näytteinä oli sekä sairaita että terveitä ihoalueita 126:n maksansiirtopotilaan seurannasta; ja vertailukohtana 80:n perusterveen henkilön tavanomainen iho.
While the traditional diagnosis is mostly confined to detection of one pathogen at a time, a multiplex array could be a feasible alternative to improve the efficiency in the detection of infections.
Siinä missä perinteiset menetelmät ovat taudinaiheuttajakohtaisia, monikanavaisten ns. multiplex-menetelmien etuna on ylivoimainen tehokkuus ja kustannushyödyllisyys.
Microbial infections share many symptoms in common, rendering diagnosis difficult solely on clinical grounds.
Tartuntatautien nimeäminen pelkästään kliinisen kuvan perusteella on haasteellista ja usein jopa mahdotonta.
Thereby, the occurrences of HPyVs in the skin of LiTRs and controls speak against a role for any of HPyVs in SCC development.
Seuraavaksi selvitimme HPyV:ien esiintyvyyttä ja kliinistä merkitystä ihokudoksessa.
Development of Microsphere-based Molecular and Serodiagnostics and Their Clinical Utility
Tutkimuskohteina olivat koepalat ihon okasolusyövän esiasteista (ca in situ [SCCis] sekä aktiininen keratoosi [AK]).
The molecular function of seipin is unclear.
Seipiinin molekyylitason toimintaa ei kuitenkaan vielä ymmärretä.