natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Signals such as growth factors and hormones can bind cell surface or nuclear receptors causing signalling events and/or gene transcription resulting in positive or negative cell cycle regulation.
Useimmat elimistön solut ovat lepotilassa, mutta käynnistävät solusyklin ulkoisen viestin kuten hormoni- tai kasvutekijäsignaalin saapuessa.
Ski negatively regulates TGF-β signalling pathway by binding the TGF-β signalling molecules.
Sitoutuessaan solussa oleviin reseptoreihin, nämä molekyylit aktivoivat solusykliä sääteleviä signalointireittejä.
We also discovered that cellular stress induces the levels of p27NCDK, and appears to do so mainly via the AMP-activated protein kinase AMPK.
PI3-kinaasireitin todettiin myös risteävän TGF-β -reitin kanssa Ski-proteiinin fosforylaation kautta.
Maintaining the appropriate control of the cycle is critical for the homeostasis of an organism.
Solusyklin säätely on tärkeää myös ympäristöön sopeutumisen kannalta.
The supercolonies consist of hundreds of interconnected nests where thousands of queens and their workers cooperate over large areas.
Superkoloniat koostuvat sadoista toisiinsa yhteydessä olevista pesistä, joissa tuhannet kuningattaret ja niiden työläiset tekevät yhteistyötä laajoilla alueilla.
According to my results the dispersal behavior of these species is likely not restricted by their morphology or resources the individuals get from their natal colonies.
Osoitan, että näiden lajien käyttäytyminen ei todennäköisesti riipu yksilöiden morfologiasta tai resursseista, joita ne saavat synnyinkolonioiltaan.
My results also raise new questions about possible conflicts over dispersal in ant societies.
Tulokseni herättävät myös uusia kysymyksiä levittäytymiseen mahdollisesti liittyvistä ristiriidoista muurahaisyhteiskunnissa.
Formica have both simple family-based monodomous colonies and complex supercolonies, and some species have also intraspecific variation.
Formica-muurahaisilla on sekä yksipesäisiä perheryhmiin perustuvia kolonioita että monimutkaisia superkolonioita, ja joillakin lajeilla on myös lajinsisäistä vaihtelua.
To lay a sound theoretical background for my work, I began by synthesizing current knowledge of dispersal evolution in ants.
Luodakseni työlleni vahvan teoreettisen pohjan, aloitin kokoamalla yhteen nykytietämyksen muurahaisten levittäytymisen evoluutiosta.
This allows the colonies to grow quickly and colonize large areas, but also increases social conflicts due to very low local relatedness in these societies.
Tämän seurauksena yhteiskunnat voivat kasvaa nopeasti ja suurille alueille, mutta samalla sosiaaliset ristiriidat lisääntyvät, koska paikallinen sukulaisuus laskee hyvin alas.
Social polymorphism and dispersal in Formica ants
Sosiaalinen monimuotoisuus ja levittäytyminen suomumuurahaisilla (Formica)
In ants, the evolution of the most complex societies, supercolonies, is strongly connected to limited dispersal.
Muurahaisten monimutkaisimpien yhteiskuntien, superkolonioiden, evoluutio on yhteydessä rajoittuneeseen levittäytymiseen.
The sensitive behavioral assay developed for this study shows that workers allow a proportion of individuals from outside nests to enter their own nest material, but are slightly more aggressive towards individuals from further away.
Tätä tutkimusta varten kehitetty herkkä käyttäytymisanalyysi osoittaa, että työläiset sallivat muiden pesien työläisten tulla omalle pesämateriaalilleen, mutta ovat hiukan aggressiivisempia mitä kauempaa vierailijat ovat peräisin.
This indicates that although dispersal is limited within the population, a large enough proportion of individuals do disperse to keep the local populations connected.
Tämä viittaa siihen, että vaikka levittäytyminen on rajoittunutta populaation sisällä, tarpeeksi suuri joukko yksilöitä silti lentää alueelta toiselle, ja suuremmassa mittakaavassa populaatiot ovat yhteydessä toisiinsa.
I analyzed the individual dispersal traits of six socially variable species of Formica ants to assess whether dispersal ability varies between monodomous and supercolonial societies in accordance to the observed behavioral difference.
Analysoin kuuden sosiaalisesti erilaisen Formica-lajin yksilöiden levittäytymisominaisuuksia selvittääkseni, vaihteleeko niiden yksipesäisten ja superkoloniaalisten yhteiskuntien levittäytymiskyky samalla tavalla kuin niiden levittäytymiskäyttäytymisen tiedetään vaihtelevan.
However, I observed a small decrease of male flight muscle ratio in supercolonial species, which indicates strong coevolution of the sexes.
Havaitsin kuitenkin, että superkoloniaalisilla lajeilla koiraiden lentolihasten koko on pienentynyt, mikä viittaa sukupuolten yhteisevoluutioon.
Supercolonies arise from simpler family units when large proportions of daughter queens are philopatric and stay in their natal colony as additional reproducing queens instead of dispersing by wing.
Superkoloniat syntyvät yksinkertaisemmista perheyksiköistä, kun suuri osuus tytärkuningattarista jää synnyinkoloniaansa ylimääräisiksi lisääntyviksi kuningattariksi sen sijaan, että lentäisivät muualle.
This thesis sheds light on ants’ dispersal ability and behavior, and demonstrates the crucial role of dispersal in the evolution of their different social structures.
Tämä väitöskirja valottaa muurahaisten levittäytymiskykyä ja -käyttäytymistä, sekä näyttää kuinka vahvasti levittäytyminen liittyy sosiaalisten rakenteiden evoluutioon.
In order to better understand the outcomes of limited dispersal in supercolonial Formica, I analyzed the behavioral and genetic structure of a dense supercolonial population of Formica pressilabris.
Ymmärtääkseni rajoittuneen levittäytymisen seurauksia superkoloniaalisilla Formicoilla, analysoin rämeloviniskan (Formica pressilabris) tiiviin, superkoloniaalisen populaation käyttäytymistä ja geneettistä rakennetta.
The increased philopatry in supercolonial species and populations is more a behavior change: the queens are philopatric even though the society provides them resources for dispersal.
Se, että superkoloniaalisten lajien kuningattaret jäävät synnyinkoloniaan on siis käyttäytymispiirre: ne jäävät, vaikka yhteiskunta antaa niille tarvittavat resurssit levittäytymiseen.
Interestingly, when analyzing worker behavior among the polydomous nests, the observed aggression pattern indicates that they are not a single cooperative unit – but also not clearly separate colonies.
Superkolonian sisäisen käyttäytymisen analysoiminen osoitti mielenkiintoisen seikan: työläisten vaihtelevasti aggressiivinen käytös viittaa siihen, että kaikki pesät eivät kuulu samaan yhteistyössä olevaan yksikköön - mutta pesien välille on silti mahdoton osoittaa selkeitä rajoja.
In my literature review I showed how eco-evolutionary feedbacks link the evolution of ant dispersal strategies and social organization, and pinpointed the most relevant future research directions.
Kirjallisuuskatsauksessani osoitan kuinka eko-evolutiiviset takaisinkytkennät liittävät levittäytymisstrategioiden evoluution ja sosiaalisen rakenteen toisiinsa.
In this thesis I inspect the evolution and maintenance of ant supercolonies, by focusing on dispersal traits and the consequences of dispersal in socially polymorphic Formica ants.
Tässä väitöskirjassa tutkin superkolonioiden evoluutiota ja toimintaa sosiaalisesti monimuotoisilla suomumuurahaisilla (Formica), keskittyen levittäytymisominaisuuksiin ja levittäytymisen seurauksiin.
The population is genetically viscous at a small spatial scale, but still not genetically structured by location on a larger spatial scale.
Osoitan, että populaation sisällä läheiset pesät ovat geneettisesti samankaltaisempia kuin kaukaisemmat pesät, mutta että suuremmassa mittakaavassa populaatiot eivät silti eroa geneettisesti toisistaan.
This indicates the population is only partially cooperative over the whole nest aggregation, and shows that the inner structures of supercolonies should be analyzed in more detail.
Tämä viittaa siihen, että populaatio on vain osittain yhteistyössä koko pesärykelmän alalla.
Next, to be able to inspect some of the hypotheses formulated in the review, I clarified the species identification of one of my intended study species, Formica fennica with molecular methods, and concluded that the populations I studied should be treated as conspecific to Formica exsecta.
Voidakseni tutkia katsausartikkelissa muotoilemiani hypoteeseja, varmistin suomenloviniskan (Formica fennica) lajintunnistuksen molekulaarisin metodein.
The traits of all species and both sexes indicate good flight ability, with overall male bias and large variation both among and within species.
Koirailla on parempi lentokyky kuin kuningattarilla, ja sekä lajien välillä että lajien sisällä yksilöiden välillä on suurta vaihtelua.
There are intricate links between the evolution of sociality and the spatial population structures created by dispersal.
Sosiaalisuuden evoluutio linkittyy vahvasti siihen, kuinka eliöt hajaantuvat elinympäristöönsä levittäytymisen seurauksena.
Four procedures failed, no major complications occurred.
Merkittäviä komplikaatioita ei todettu, vain neljä poistoa epäonnistui.
All study patients were treated at the Breast Surgery Unit of Helsinki University Hospital 2010-2016.
Potilaat ja menetelmät: Aineiston potilaita oli hoidettu Helsingin yliopistollisen sairaalan Rintarauhaskirurgian yksikössä 2010-2016.
In study IV, 153 patients had 1-2 LNM and 354 >2 LNMs.
4. osatyössä 153:lla todettiin 1-2 kainaloetäpesäkettä ja 354:lla >2.
In study III, 318 patients underwent ROLL and 426 RSL.
3. osatyössä ROLL-ryhmässä oli 318 potilasta ja jyväryhmässä 426.
In study II, 1189 patients underwent conventional BCS and 611 oncoplastic BCS.
2. osatyössä tavallisia osapoistoleikkauksia tehtiin 1189:lle, onkoplastisia 611:lle.
Oncoplastic BCS is as safe as conventional BCS, though it is used for larger, multifocal and more aggressive tumours.
Onkoplastinen leikkaus on yhtä turvallinen kuin tavallinen osapoisto, vaikka sitä käytetään hoidettaessa suurempia, monipesäkkeisiä sekä aggressiivisempia syöpäkasvaimia, sen avulla voidaan usein välttää rinnan kokopoisto.
Results: In study I, the BLES biopsy diagnosis was a benign intraductal papilloma or other benign in 61 lesions, 10 lesions were upgraded to high-risk tumours and five to malignancy.
Tulokset: BLES-poistetuista kasvaimista 61 oli papilloomia tai muita hyvänlaatuisia muutoksia, 10 korkean rintasyöpäriskin muutoksia, viisi pahanlaatuisia.
Background: The aim of the thesis is to assess different surgical and biopsy techniques, which can help to treat breast cancer patients with less invasive methods.
Tausta: Väitöskirjatutkimuksen tavoitteena oli selvittää, kuinka erilaisilla leikkausmenetelmillä ja näytteenottotekniikoilla voidaan hoitaa rintasyöpäpotilaita yhä säästävämmin.
Patient’s age, larger size and lymphovascular invasion of the primary tumour, extracapsular extension of the LNMs, and morphology of the lymph nodes in US were the factors, which remained statistically significantly associated with >2 LNMs.
Potilaan nuorempi ikä, rinnan kasvaimen suurempi koko, etäpesäkkeen kasvu imusolmukekapselin läpi, kasvainsolujen esiintyminen suonirakenteissa sekä >1 epäilyttävän imusolmukkeen näkyminen ultraäänellä ennustivat tilastollisesti merkitsevästi riskiä >2 etäpesäkkeelle.
Study I evaluated the feasibility of Breast Lesion Excision System (BLES) procedure in the treatment of breast lesions (n=80) with a needle biopsy –based suspicion of an intraductal papilloma.
1. osatyössä arvioitiin neulanäytteellä intraduktaalisiksi papilloomiksi todettujen rintakasvainten (n=80) soveltuvuutta paikallispuudutuksessa tehtävään poistoon Breast Lesion Excision System (BLES) – laitteella leikkaushoidon sijaan.
Conclusions: The BLES procedure is an acceptable method for the management of small benign and high-risk breast lesions.
Päätelmät: BLES soveltuu pienten hyvänlaatuisten ja korkean riskin rintakasvainten poistoon, jolloin leikkaushoitoa ei tarvita.
In study IV patients (n=507) with primary invasive breast cancer and axillary nodal metastasis preoperatively diagnosed by ultrasound (US)-guided needle biopsy underwent breast surgery and axillary lymph node dissection.
4. työn rintasyöpäpotilailla (n=507) oli todettu ennen leikkausta ultraäänellä ja neulanäytteellä kainalon imusolmuke-etäpesäke.
Patients with oncoplastic BCS were younger, they had more often multifocal, larger and more aggressive tumours.
Onkoplastisen ryhmän potilaat olivat nuorempia, heidän kasvaimensa suurempia, useammin monipesäkkeisiä ja aggressiivisempia, mutta ryhmien välillä ei löydetty tilastollisesti merkitsevää eroa uusintaleikkausten tai paikallisuusiutumien määrän suhteen seuranta-aikana.
There was no difference, however, in reoperation rates or in local recurrence-free survival (LRFS) between the groups during the follow-up.
Ryhmien välillä ei todettu merkitseviä eroja uusintaleikkausten määrän suhteen eikä paikallisuusiutumien esiintyvyydessä.
The 4th study provides a well performing patient-specific prediction model for evaluating the nodal tumour burden in clinically node-positive breast cancer patients.
4. osatyö tarjoaa kainalolevinneisyyden arvioimiseksi ennustemallin, joka voi olla hyödyllinen potilaan jatkohoidon arvioimisessa kainalon osalta.
These factors were included in the predictive model.
Tutkimuksessa pyrittiin löytämään ennustetekijöitä kainaloimusolmukkeiden korkealle tautitaakalle.
Study II compared reoperations due to insufficient surgical margins and local recurrences (LR) after conventional or oncoplastic BCS and study III after BCS using radioguided occult lesion localization (ROLL) or radioactive seed localization (RSL).
Säästävästi leikattujen rintasyöpäpotilaiden (n=1800) riittämättömästä marginaalista johtuvien uusintaleikkausten määriä sekä paikallisuusiutumien ilmaantuvuutta verrattiin 2. osatyössä tavallisen osapoistoleikkauksen ja onkoplastisen rinnan muovausleikkauksen välillä sekä 3. työssä kahden eri rintakasvaimen merkintätavan välillä.
The aim was to determine which factors were related to high nodal tumour burden in clinically node-positive breast cancer patients and to construct a predictive tool for evaluating the patient-specific risk of having >2 axillary lymph node metastases (LNM).
Näiden tekijöiden avulla luotiin ennustemalli yksilölliselle riskille kainalon imusolmukkeiden suurelle tautitaakalle potilailla, joilla on ennen leikkausta todettu kainaloetäpesäke.
Reoperation rates and LRFS were comparable for ROLL and RSL in patients with impalpable breast cancer treated with BCS.
ROLL ja jyvä soveltuvat molemmat hyvin palpoitumattoman rintakasvaimen leikkausta edeltävään merkintään.
One of the central aims of my study has been to verbalize the methods I use.
Yksi tutkimukseni keskeisistä tavoitteista on ollut käyttämieni menetelmien sanallistami¬nen.
My thesis includes two peer-reviewed articles and an introduction, which also summarizes the whole study.
Tutkielmani sisältää kaksi vertaisarvioitua artikkelia ja johdannon, joka toimii samalla koko työn yhteenvetona.
In my study, I point out that different characters and individuality are an asset and a strength for the Finnish folk music field.
Työssäni totean, että erilaiset muusikkopersoonat ja yksilöllisyys ovat suomalaisen kansanmusiikkikentän vahvuus ja rikkaus.
The aim of the concert was to discover new tone colors and playing techniques.
Konsertin tavoitteena oli etsiä soittimen kanssa uusia sointivärejä ja soittotekniikoita.
In it, I shed light on the background and methods of my artistic research and on the relationship between the concerts and the thesis.
Avaan siinä toteuttamani taiteellisen tutkimuksen taustaa ja menetelmiä, sekä konserttien ja tutkielman välistä suhdetta.
In the exposition I illustrate these practices through describing how my piece Lemmennosto (2013) originated.
Ekspositiossa havain¬nollistan käytänteitäni kuvailemalla Lemmennosto-teokseni (2013) syntyprosessia.
The essential themes of the research project have been composing through improvisation and studying tradition through playing.
Tutkimusprojektin keskeiset teemat ovat olleet improvisoimalla säveltäminen ja perinteen tutkiminen soittamalla.
From these themes emerged the need to examine the essence of folk musicianship more generally, as so far little has been written about the phenomena connected to today’s Finnish academic folk musicianship.
Työn edetessä tästä te¬matiikasta nousi esiin tarve tarkastella kansanmuusikkouden olemusta yleisemmin, sillä tämän päivän suomalaiseen akateemiseen kansanmuusikkouteen liittyvistä ilmiöistä on kirjoitettu vasta vähän.
I have also developed new playing techniques and ways of using the instrument.
Olen myös ke¬hittänyt kyseiselle soittimelle uusia soittotekniikoita ja käyttötapoja.
My artistic doctoral degree "Hytkypolkka ja hyppivä puuhevonen – Folk musician as a composing instrumentalist" consists of five artistic parts, two peer-reviewed articles and a summary.
Taiteellinen tohtorintutkintoni "Hytkypolkka ja hyppivä puuhevonen – Kansanmuusikko säveltävänä perinnesoittajana" koostuu viidestä taiteellisesta osiosta, kahdesta vertaisar¬vioidusta artikkelista ja yhteenvedosta.
I also seek to answer the question how a musician studies traditional styles through playing.
Haen myös vastausta siihen, miten muusikko tutkii perinnetyylejä soittamalla.
Explicating my personal working methods to others is meaningful for the research on folk music.
Työskentelytapojeni ja menetelmieni avaaminen muille on kansanmusii¬kin tutkimuksen kannalta merkityksellistä.
"Vaaralla – Experimental encounters", the third concert (2016), involved experimental improvisation as a trio.
"Vaaralla – Kokeilevia kohtaamisia" eli kolmas konsertti (2016) painottui kokeelliseen improvisaatioon triokokoonpanolla.
The first article, "Kantele players Arvi, Aarne and Alfred – Researching the traditional stick-playing styles through music making" (Etnomusikologian vuosikirja 2018), concentrates on stick-playing, which is one of the Finnish kantele traditions.
Ensimmäisen artikkelin "Kantelepelimannit Arvi, Aarne ja Alfred – Tikkusoittotradition soiva tyylintutkimus" (Etnomusikologian vuosikirja 2018) aiheena on tikkusoitto, joka on yksi suomalaisen kanteleperinteen laji.
The five concerts in this doctoral project included my compositions for the Jooseppi Pohjola kantele, experi¬mental improvisation and an in-depth exploration of the traditions related to the instru¬ment.
Tohtoriprojektin viisi konserttia sisälsivät sävellyksiäni Jooseppi Pohjolan kanteleelle sekä kokeellista improvi¬saatiota ja sukelluksen soittimen perinteeseen.
This method requires the researcher to have an in-depth understanding of the stick-playing tradition, in terms of both theory and practice.
Edellytyksenä tälle on tutkijan syvällinen perehtyneisyys tikkusoiton perinteeseen niin tiedollisesti kuin taidollisestikin.
I decided to call the composing method I use improcomposing through playing.
Käyttämäni säveltämisen menetelmän nimesin improsäveltämiseksi soittamalla.
The most important method I have used in studying the stick-playing tradition has been obser¬ving through playing.
Tärkein menetelmäni tikkusoiton perinnettä tutkiessa¬ni on ollut soittamalla havainnoiminen.
The first concert, "Lunkula – Compositions for the Jooseppi Pohjola kantele" (2013), was the artistic starting point of the project.
Ensimmäinen konsertti, soolosävellyksiä sisältänyt "Lunkula – Sävellyksiä Jooseppi Pohjolan kanteleelle" (2013) oli tutkimuksen taiteellinen alkukartoitus ja lähtökohta.
The methods I have developed emerge from musicianship and playing.
Kehittämäni menetelmät ovat muusikkoläh¬töisiä ja soittamisesta kumpuavia.
A low-threshold approach to composing and encouraging students to improvise could be utilized in music education on a much wider scale.
Säveltämistä ja improvisaatioon kannustamista matalalla kynnyksellä voisi hyödyntää musiikin opetuksessa laajemminkin, ja kansanmusiikin ammattilaisilla olisi näillä osa-alueilla paljon annettavaa.
I examine a style of composing that is based on improvising and explain the process of working as a composer that performs their own works.
Siinä tarkastelen improvisaatioon perustuvaa tapaa säveltää ja avaan työskentelyä, jota tekee itselleen säveltävä muusikko.
It is an instrumental approach based on using improvisation as a tool for composing.
Se perustuu soitinlähtöisyyteen sekä improvisaatioon säveltämisen työkaluna.
The second article "Lempeä nostattamassa – Folk musician as an improvising composer" (Ruukku 2020), is in the form of an exposition.
Toinen artikkeli on ekspositiomuotoinen "Lempeä nostattamassa – Kansanmuusikko improvi¬soivana säveltäjänä" (Ruukku 2020).
Literature on the artistic practices of professional Finnish folk musicians is scarce, and letting the musi¬cians themselves put their tacit knowledge of music making into words is highly impor¬tant.
Suomalaisten ammattikansanmuusikoiden taiteellisesta praktiikasta on kirjoitettu vasta niukasti, ja erityisen tärkeää on tuoda esiin musiikinalan hiljaista tietoa muusikoiden itsensä toimesta.
The second concert, "Hienohelma (princess) and a jumping wooden horse – Rough traditional music for kantele" (2014), was based on traditional material that I had learnt by listening to archival recordings.
Toinen konserttini "Hienohelma ja hyppivä puu¬hevonen - Rouheaa perinnemusiikkia kanteleilla" (2014) perustui arkistonauhoilta opet¬telemaani perinnemateriaaliin.
The Introduction summarizes the themes of the entire pro¬ject.
Johdanto-osuus nivoo yhteen tutkinnon kokonaisuutta.
The fourth concert, "Pohjolan Pauhu – A composition for ten Jooseppi Pohjola kanteles", was a piece for ten musicians, in which I utilized the tone colors and playing techniques I had discovered during the course of the research process at that point.
Neljäs konsertti "Pohjolan Pauhu – Sävellys kymmenelle Jooseppi Pohjolan kanteleelle" (2017) oli kymmenen soittajan esitettäväksi sävelletty teos, jossa hyödynsin kattavasti Jooseppi Pohjolan kanteleen käyttö¬mahdollisuuksia ja erilaisia sointiyhdistelmiä.
In my work, a kantele model from the end of the 19th century assumes an important role.
Työssäni keskeisessä roolissa on Jooseppi Pohjolan kanteleeksi nimeämäni 1800-luvun lopulta peräisin oleva kantelemalli, jota soitetaan tikkua apuna käyttäen.
The ar¬ticle is based on analyzing the personal styles of three musicians who represent the stick-playing tradition.
Artikkeli perustuu kolmen tikkusoittoperinnettä edustavan pelimannin henkilökohtaisten soittotyylien analysoin¬tiin.
This method has enabled me to discover how the musician playing on the archival recording has executed his music technically.
Tämä perustuu siihen, että tarkasti kuuntelemalla ja arkistotallenteen mukana soittamalla on mahdollista selvittää, miten arkistonauhalla musisoiva pelimanni on toteuttanut soittamansa musiikin.
Professional Finnish folk musicians employ a host of different methods when it comes to creative work.
Suomalaisten ammattikansanmuusikoiden luovan työskentelyn muodot ovat moni¬naisia, ja yhtenä näistä nostan esiin itselleen säveltävänä muusikkona toimimisen.
Within the Finnish folk music pedagogy, creativity is a highly important value in itself, and this influences the diversity of the field.
Kansanmuusikoilla työskentelyn monimuotoisuuteen vaikuttaa osaltaan kansanmusiik¬kipedagogisessa ajattelussa vahvan itsearvon omaava luovuus, jota kukin muusikkoper¬soona toteuttaa itselleen ominaisimmalla ja luontevimmalla tavalla.
They have a significant effect on air quality, human health and cloud formation.
Niillä on merkittävä vaikutus ilmanlaatuun, terveyteen ja pilvien muodostumiseen.
It was discovered that individual trees emit different amounts of various monoterpenes, even when the trees belong to the same species.
Havaittiin, että yksittäiset puut emittoivat erimääriä erilaisia monoterpeeneitä, vaikka ne kuuluisivat samaan lajiin.
We concluded that the emissions depend on the chemotype of the trees, which is an inherited property of the individual tree.
Johtopäätöksenä oli, että emissiot riippuvat puun kemotyypistä, joka on yksittäisen puun peritty ominaisuus.
Chemical Characterisation of Boreal Forest AIr with Chromatographic Techniques
Pohjoisen metsäilman kemiallinen karakterisointi kromatografisilla tekniikoilla