natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Study I explored long-term PAS therapeutic potential by providing long-term PAS until full recovery of hand muscle strength or until improvements ceased.
Tutkimuksessa I selvitin pitkäaikaista PASin terapeuttista potentiaalia antamalla PAS-hoitoa niin kauan kunnes käden lihasten voima palautui kokonaan, tai voimassa ei tapahtunut enää kasvua.
Most SCIs are incomplete and even neurologically complete injuries possess some spared neural connections.
Usein selkäydinvammat ovat osittaisia, ja neurologisesti täydellisissäkin vammoissa on joitakin säästyneitä hermoyhteyksiä.
Study III developed a novel technique that enables probing neural excitability at the cervical spinal level by utilizing focal magnetic coil and anatomy-specific models for re-positioning of the coil.
Tutkimuksessa III kehitettiin uusi tekniikka, joka mahdollistaa magneettistimulaation selkäydinalueella käyttäen fokaalista magneettikelaa ja pään anatomisia malleja magneettikelan toistettuun kohdentamiseen.
This study was the first demonstration that long-term PAS may significantly increase leg muscle strength and affect walking.
Tutkimus on ensimmäinen osoitus siitä, että pitkäaikainen PAS voi lisätä merkittävästi alaraajojen lihasvoimaa.
Thus, there is a need for novel therapies to induce neuroplasticity in the spinal cord and strengthen weak and disrupted neural connections.
Uusilla hoitomenetelmillä voidaan aktivoida selkäytimen neuroplastisuutta ja vahvistaa heikkoja ja katkenneita hermoyhteyksiä.
The increased amplitude of MEPs, sustainable motor improvements, and the effects observed regardless of injury location indicate that PAS induces stable changes in the corticospinal pathways.
Voimistuneet lihasvasteet ja pysyvä lihashallinnan parannus vamman sijainnista riippumatta osoittavat, että PAS oikein käytettynä muokkaa liikejärjestelmää hyödyllisellä tavalla.
Continuous pairing of TMS and PNS stimuli can change synaptic efficacy and produce long-term potentiation (LTP)-like plasticity in the corticospinal tract.
Jatkuva TMS:n ja PNS:n aikaansaamien ärsykkeiden kohtaaminen selkäydintasolla voi voimistaa synapsien tehokkuutta ja tuottaa pitkäaikaisen synaptisen potentiaation (long-term potentiation, LTP) selkäytimessä.
Walking speed increased after 2 months of PAS in all participants.
Kaikkien osallistujien kävelynopeus kasvoi PAS-hoitojakson jälkeen.
Study II probed the effects of long-term PAS on leg muscle strength and walking in a group of five people with SCI.
Tutkimuksessa II tutkittiin pitkäaikaisen PAS: n vaikutuksia alaraajalihasten voimaan ja kävelyyn viidellä henkilöllä, joilla on krooninen tetraplegia.
This was the first demonstration of restoring normal strength and range of movement of individual hand muscles by means of long-term PAS.
Tämä on ensimmäinen osoitus yksittäisten käsilihasten normaalin voiman ja liikeratojen palautumisesta pitkäaikaisen PAS:n avulla selkäydinvammapotilaalla.
Long-term PAS delivered for 2 months significantly increased the total lower limb MMT score.
Kahden kuukauden ajan annettu pitkäaikainen PAS lisäsi merkittävästi alaraajojen MMT-pistemäärää keskimäärin yhdellä pisteellä lihasta kohden.
Spinal cord injury (SCI) is a devastating condition and consequent loss of motor control remains one of the main causes of disability.
Selkäydinvamma on ihmiseen kokonaisvaltaisesti vaikuttava tila, ja motorinen heikkous on yksi tärkeimmistä tekijöistä, jotka aiheuttavat rajoituksia päivittäiseen elämään.
In summary, this thesis contributes to the understanding of therapeutic efficacy of long-term PAS for restoration of motor control over hand and leg muscles after chronic SCI.
Yhteenvetona voidaan todeta, että väitöskirja lisää ymmärrystä pitkäaikaisen PAS: n terapeuttisesta tehosta ylä- ja alaraajalihasten hallinnan palauttamisessa ja omatoimisuuden lisäämisessä kroonisen selkäydinvamman jälkeen.
The aim of the thesis was to investigate the possible therapeutic effects of long-term PAS on hand and leg motor function in individuals with chronic incomplete SCI of traumatic origin.
Väitöskirjan päätavoitteena on ollut tutkia pitkäaikaisen kaksoisstimulaation (PAS) mahdollisia terapeuttisia vaikutuksia käden ja jalkojen tahdonalaiseen lihasaktiivisuuteen henkilöillä, joilla on traumaattinen krooninen osittainen selkäydinvamma.
In this thesis, paired associative stimulation (PAS) was applied as a long-term treatment for chronic incomplete SCI of traumatic origin.
Tässä väitöskirjassa kaksoisstimulaatiota (PAS) käytettiin pitkäaikaisena hoitona potilailla, joilla oli krooninen, traumaattinen osittainen selkäydinvamma.
However, current treatment approaches are mainly palliative, such as assisting adaptation to impairments.
- Nykyiset hoitomenetelmät pääasiassa lievittävät oireita.
PAS is a non-invasive neuromodulation paradigm where descending volleys induced by transcranial magnetic stimulation (TMS) of the motor cortex are timed to coincide with antidromic volleys elicited by peripheral nerve electrical stimulation (PNS).
PAS on neuromodulaatiomenetelmä, jossa aivokuoren transkraniaalinen magneettistimulaatio (TMS) synkronoidaan perifeeristen hermojen sähköstimulaatioon (PNS).
The participant regained almost complete self-care of the upper body.
Koehenkilön ylävartalon lihashallinta palautui lähes täydellisesti.
The technique enabled recording of highly reproducible MEPs and was suitable for accurate maintenance and retrieval of the focal coil position at the cervical level.
Menetelmä mahdollisti toistettavien MEP-signaalien mittaamisen sekä kelan sijainnin tarkan, toistettavan paikannuksen ja kohdentamisen niskan alueella.
Augmentation of synaptic strength at the spinal level has clear therapeutic value for SCI, as it can enhance motor control over paralyzed muscles.
Synaptisen tehokkuuden kasvu selkäytimessä todennäköisesti parantaa lihasten tahdonalaista hallintaa.
Motor recovery after SCI depends on the amount of spared and restored neural connections in the spinal cord.
Toipuminen selkäydinvamman jälkeen riippuu niistä selkäytimen hermoyhteyksistä, jotka ovat säästyneet ja jotka on onnistuttu palauttamaan.
The stimulation protocol was designed to coincide TMS- and PNS-induced volleys at the cortico-motoneuronal synapses in the spinal cord.
Stimulaatioprotokolla suunniteltiin niin että TMS: n ja PNS: n synnyttämät aktivaatiot kohtaavat selkäytimen synapseissa.
Improvements up to normal values of hand muscle strength (Manual Muscle Test [MMT]) and increased amplitude of motor evoked potentials (MEPs) were obtained after more than 1-year stimulation in a participant with SCI.
Yli vuoden kestäneen stimulaation jälkeen käsien lihasvoimat kohenivat normaaliarvoihin (Manuaalinen lihastesti, MMT) osallistujalla, jolla oli krooninen osittainen neliraajahalvaus.
This work challenges the view that chronic SCI is an irreversible pathologic condition and demonstrates the possibility of restoring neurological function many years postinjury when spontaneous recovery is extremely rare.
Sen lisäksi väitöskirja osoittaa mahdollisuuden palauttaa lihasaktiivisuutta nimenomaan kroonisessa selkäydinvammassa, jossa spontaani koheneminen on erittäin harvinaista.
However, further research is needed to estimate the actual contribution of photodegradation to the global carbon cycle.
Tarvitaan kuitenkin lisätutkimuksia, jotta tosiasiallinen vaikutus globaaliin hiilen kiertoon voidaan arvioida.
On the other hand, initial litter traits failed to predict the rate of photodegradation on the global scale, despite being important at the local level; suggesting that different traits could be important in different biomes.
Toisaalta alkuperäiset karikkeen ominaisuudet eivät ennustaneet tämän prosessin nopeutta globaalissa mittakaavassa, vaikka ne olivat tärkeitä paikallisella tasolla; tämä viittaa siihen, että erilaiset ominaisuudet voivat olla tärkeitä erilaisissa biomeissa.
The results of our meta-analysis show that the direction and magnitude of photodegradation are dependent on the spectral region considered.
Meta-analyysimme tulokset osoittavat, että valon vaikutuksesta tapahtuva hajoaminen on riippuvainen tarkasteltavasta spektrialueesta.
Overall, our results show that the process of photodegradation has an effect on litter decomposition in the understorey of mid- and high- latitude forests, despite the low irradiance to which litter in these ecosystems is exposed.
Kaiken kaikkiaan tuloksemme osoittavat, että valon aiheuttamalla prosessilla on vaikutusta karikkeen hajoamiseen sekä keskileveysasteilla että korkeilla leveysasteilla sijaitsevien metsien pohjakerroksessa, huolimatta näiden ekosysteemien karikkeen saamasta alhaisesta säteilymäärästä.
In terms of microbial decomposition, we highlighted how blue light, UV-A radiation and green light, act synergistically to shape the structure of microbial decomposer communities, with bacteria tending to dominate in sunlight and fungi in dark conditions.
Mikrobihajotustoiminnan osalta havaittiin että sininen valo, UV-A-säteily ja vihreä valo vaikuttivat synergistisesti, muokaten mikrobiyhteisöiden rakennetta niin, että bakteerien osuus korostui auringonvalossa ja sienten valottomissa olosuhteissa.
Photodegradation is known to have a role in the carbon cycle, as the process of photochemical mineralization causes the release of volatile carbon compounds into the atmosphere.
Valon vaikutuksesta tapahtuvalla hajoamisella tiedetään olevan merkitystä hiilen kierron kannalta, koska fotokemiallisen mineralisaatioprosessin seurauksena ilmakehään vapautuu haihtuvia hiiliyhdisteitä.
Moreover, our meta-analysis shows that the rate of photodegradation at the global level is modulated by climate and ecosystem type; whereby arid and semiarid ecosystems with low canopy cover experience the highest photodegradation rates.
Meta-analyysimme osoittaa, että valon vaikutuksesta tapahtuvan hajoamisen nopeuteen globaalilla tasolla vaikuttavat ilmasto ja ekosysteemityyppi; kuivissa ja semiaridisissa ekosysteemeissä, missä on vähän latvuston tarjoamaa suojaa, valon aiheuttamaa hajoamista tapahtuu nopeammin.
Therefore, we can expect photodegradation to reduce the amount of carbon sequestered by ecosystems.
Siksi voidaan olettaa karikkeen valon vaikutuksesta tapahtuvan hajoamisen vähentävän ekosysteemien sitoman hiilen määrää.
However, at a higher latitude, the full spectrum of sunlight decreased mass loss, suggesting that the effect of photodegradation is specific to each biome.
Korkeammilla leveysasteilla kaikki auringonvalon aallonpituudet kuitenkin vähensivät karikkeen hajoamista, mikä viittaa siihen, että valon aiheuttama karikkeen hajoaminen vaihtelee biomikohtaisesti.
This dissertation highlights the importance of blue light as a major driver of photodegradation in a temperate mid-latitude forest understorey, with the potential to enhance both litter mass loss and carbon loss.
Tämä väitöskirja korostaa sinisen valon merkitystä valon vaikutuksesta tapahtuvassa karikkeen hajoamisessa keskileveysasteilla sijaitsevan lauhkean vyöhykkeen metsien pohjakerroksessa, mikä voi edistää sekä karikkeen hajoamisnopeutta että hiilen kiertoa.
At both boreal and temperate latitudes, our spectral manipulations revealed the effect of photodegradation to be litter species-specific, with recalcitrant litter experiencing higher rates of photodegradation.
Sekä boreaalisella että lauhkealla vyöhykkeellä spektrikoostumuksen manipulaatiot osoittivat että valon vaikutuksesta tapahtuva hajoaminen riippui karikkeen lajista ja oli suurempi hitaasti hajoavaan karikkeeseen.
Blue light has a positive effect in enhancing mass loss, while UV-A radiation has a negative effect.
Sinisellä valolla on positiivinen ja UV-A-säteilyllä negatiivinen vaikutus karikkeen hajoamiseen.
Forest canopies not only modify the amount of incoming solar radiation and its spectral composition, but also shape the microclimate of the understorey, producing unique combinations of temperature, moisture and snow-pack depth.
Metsien latvustot muokkaavat pohjakerrokseen tulevan auringonsäteilyn määrään ja laatuun, mutta ne muovaavat myös pohjakerroksen mikroilmastoa tuottaen ainutlaatuisia lämpötilan, kosteuden ja lumipeitteen syvyyden yhdistelmiä, joilla puolestaan on merkitystä valon aiheuttamaan karikkeen hajoamiseen.
We highlight the crucial role of blue light and UV-A radiation as drivers of photodegradation across biomes.
Sinisen valon ja UV-A-säteilyn merkitys valon vaikutuksesta tapahtuvaan hajoamiseen on ratkaiseva eri biomeissa.
Blue light appears to be more important than other spectral regions in driving photodegradation in these habitats.
Sininen valo näyttää olevan valon vaikutuksesta tapahtuvan hajoamisen edistämisessä muita spektrialueita tärkeämpi näissä elinympäristöissä, mutta hajoamisnopeuteen vaikuttavat myös sekä ilmasto että ekosysteemityyppi.
Both objective measures and questionnaires-based data were used.
Tutkimuksessa käytettiin sekä objektiivisia mittausmenetelmiä että kyselymittareita.
The International Classification of Functioning, Disability and Health (ICF) was used as a framework to define the measures of physical functioning.
Toimintakyvyn, toimintarajoitteiden ja terveyden kansainvälistä luokitusta (ICF) on käytetty viitekehyksenä määritettäessä fyysisen toimintakyvyn mittareita.
The study includes three study cohorts.
Tutkimus koostuu kolmesta aineistosta.
Jumping length was the main determinant of agility in women and men, whereas jumping height and age were the main determinants of the results of the ATA in a cohort of men aged 66-91 years.
Pituushyppy oli merkittävin ketteryyttä selittävä tekijä keski-ikäisillä naisilla ja miehillä, kun taas hyppykorkeus ja ikä selittivät parhaiten ketteryystestin suoritusaikojen vaihtelua 66–91-vuotiailla miehillä.
By using responsive measures, it is possible to identify early decline in agility.
Käyttämällä herkempää mittaria on mahdollista tunnistaa ketteryysominaisuuksien heikentyminen jo varhaisvaiheessa.
The main aims of this study were to evaluate 1) the test-retest reliability of the ATA and to quantify a clinically meaningful change (MDC95), 2) the determinants of agility, 3) the feasibility of the ATA, and 4) the effects of participation in competitive sports in young adulthood or life-long LTPA on the present level of physical functioning.
Tutkimuksen päätarkoituksena oli selvittää 1) Aikuisten ketteryystestin toistettavuutta ja arvioida kliinisesti pienin muutosarvo testisuorituksesta, 2) ketteryyttä selittäviä tekijöitä, 3) Aikuisten ketteryystestin soveltuvuutta sekä 4) nuoruusvuosina harjoitetun kilpaurheilun tai elämänikäisen fyysisen aktiivisuuden vaikutuksia fyysiseen toimintakykyyn.
The thesis provides recommendations for a reliable, responsive, and clinically useful measurement method of the ATA suitable for evaluating the capacity of agility in middle-aged and older adults.
Tämä väitöskirja esittää suosituksen luotettavasta, herkästä ja kliinisesti käyttökelpoisesta mittarista ketteryyden arviointiin keski-ikäisillä ja vanhemmilla henkilöillä.
Thus, there is a great need for understanding possible explanatory factors determining the capacity of agility and the meaning of agility in physical functioning in middle-aged and older people.
Nyt tarvitaan tietoa ketteryyttä selittävistä tekijöistä ja sen merkityksestä fyysiseen toimintakykyyn keski-ikäisillä ja vanhemmilla henkilöillä.
The capacity of agility has been extensively studied in sport-specific contexts.
Ketteryyttä on tutkittu paljon osana urheilijoiden suorituskykyä.
Our data set also showed that lower limb muscle function measured by a test demanding explosive power plays an important role in maintaining or enhancing the capacity of agility.
Tämä tutkimusaineisto osoitti myös, että alaraajojen räjähtävällä voimantuotolla on merkittävä osa ketteryysominaisuuksien ylläpitämisessä ja edistämisessä.
A former elite athletic career interrelated with greater explosive force production of the lower extremities at old age among former elite power athletes, which may partly be explained by participation in competitive power type sports from young age, and not by life-long LTPA.
Alaraajojen suurempi räjähtävä voiman tuotto entisillä nopeusvoimaurheilijoilla kuin kestävyysurheilijoilla tai verrokkihenkilöillä selittynee todennäköisimmin nopeusvoimatyyppiseen kilpaurheiluun osallistumisesta nuoruusvuosina kuin elinikäisestä fyysisestä aktiivisuudesta.
The magnitudes of the values identifying clinically meaningful changes in the ATA were small in both women and men.
Kliinisesti merkitsevät muutosarvot ketteryyssuorituksissa jäivät alhaisiksi.
The ATA seems to be a more sensitive test to reveal physical disorders of a participant than the other commonly used mobility tests.
Aikuisten ketteryystesti näyttäisi olevan herkempi arvioimaan koehenkilöiden fyysisiä toimintakyvyn häiriöitä kuin muut käytössä olevat ketteryystestit.
The Agility Test for Adults (ATA) has been developed to assess the capacity of agility more comprehensively than previously used agility tests do.
Aikuisten ketteryystesti on kehitetty arvioimaan ketteryyttä moniulotteisemmin kuin mitä aikaisimmilla ketteryystesteillä on kyetty arvioimaan.
The first includes healthy untrained adults (n = 52, 25 women and 27 men) who participated in the reliability study.
Aikuisten ketteryystestin to-istettavuustutkimuksessa käytettiin aineistoa, jossa on keski-ikäisiä naisia (n = 25) ja miehiä (n = 27).
The high reliability scores of the ATA showed that it is stable and reliable in untrained adults.
Aikuisten ketteryystesti osoittautui luotettavaksi ja vakaaksi testiksi arvioimaan ketteryyttä keski-ikäisillä naisilla ja miehillä.
Data including elderly men allowed the evaluation of the feasibility of the ATA for people over sixty years old and with a large age distribution.
Tämä iäkkäiden miesten aineisto osoitti Aikuisten ketteryystestin soveltuvan myös terveille 80-vuotiaille miehille.
Human beings have been interested in epistemology since the times of ancient Greece, as knowledge is seen to be an important factor of human beings' actions and success in the actions.
Ihmiset ovat olleet kiinnostuneita epistemologiasta jo antiikin Kreikassa, koska tiedolla on nähty olevan huomattava vaikutus ihmisten toimintaan ja onnistumisessa toiminnoissaaan.
This kind of environment raises a requirement for using a joint terminology between human beings and artificial entities, especially in the domain of the epistemic quality of information.
Tällainen toimintaympäristö synnyttää vaatimuksen käyttää yhteisiä käsitteitä etenkin informaation tiedollisen laadun suhteen.
The users of these services may not necessary know whether the service is actually offered by a human being or an artificial entity.
Tulevaisuudessa näiden palveluiden käyttäjät eivät välttämättä ole tietoisia siitä, onko heidän käyttämänsä palvelut tuottanut ihminen, ohjelmistopohjainen agentti, robotti, vai kaikki nämä yhteistyössä.
Second, we show that information, belief, justified belief, and knowledge can be specified as classes and instantiated as objects.
Informaatio, uskomus, oikeutettu uskomus ja tieto määritellään luokkien avulla ja ne toteutetaan vastaavilla objekteilla.
First, we define relationships between epistemological concepts and software entities (classes).
Mallissa määritellään epistemologian eri käsitteiden ja ohjelmistokomponenttien välisiä suhteita.
Recent and expected future developments in the domains of artificial intelligence, intelligent software agents, and robotics will create a new kind of environment where artificial entities and human beings seamlessly operate together to offer services.
Tekoäly, älykkäät ohjelmistoagentit ja robotit tulevat edelleen kehittyessään muodostamaan toimintaympäristön, missä ihmiset ja ohjelmistopohjaiset agentit tuottavat yhteistyössä erilaisia informaatioon pohjautuvia palveluita.
The enhancements comprise the following concepts: attributes (skillfulness, truthfulness, and serveability), fault classes (training fault and learning fault), failure (action failure and observed failure), and means (relearning and retraining).
Uudet toimintahäiriökäsitteet ovat toimintahäiriö (action failure) ja havaittu häiriö (observed failure).
We develop a theoretical framework (Belief Description Framework - BDF) to perceive, process, and distribute information in order to verify that our ideas can be implemented.
Lopuksi tässä väitöskirjassa esitellään yksi mahdollinen malli (Belief Description Framework, BDF) toteuttaa esitettyjä ajatuksia.
Fourth, we show by modelling BDF using the UML modelling method that BDF can be specified and implemented.
Malli on määritelty UML-kielellä, joten sen avulla on mahdollista tehdä varsinainen toteutus BDF:stä.
Epistemological Approach to Dependability of Intelligent Distributed Systems
Tämä väitöskirja käsittelee epistemologisten käsitteiden soveltamista älykkäiden ohjelmistoagenttien ja älykkäiden hajautettujen järjestelmien luotettavuuteen.
We carry out a theoretical analysis of the epistemological concepts - belief, justified belief, and knowledge - for the context of intelligent software agents and dependable intelligent distributed systems.
Epistemologiaan liittyvistä käsitteistä (totuus, uskomus, oikeutus, tieto sekä luottamus ja luotettavuus) arvioidaan niiden merkitys ja soveltuvuus älykkäiden ohjelmistoagenttien ympäristöön.
The epistemic quality of information will play an important role in this kind of intelligent distributed systems.
Lisäksi informaation tiedollinen laatu vaikuttaa myös älykkäiden ohjelmistoagenttien toiminnan luotettavuuteen.
It has relationships with other classes: Proposition, Presentation, EpistemicQuality, Warrant, Security, Context, and ActorOnInformation.
Oikeutusteorioista analysoidaan seuraavat: fundamentalismi, koherentismi, evidentialismi ja reliabilismi sekä tietoteorioista analysoidaan kausaalinen teoria, hyveteoria, tieto ensin -teoria ja reliabilismi.
In this thesis we argue that first, an intelligent software entity is capable of having beliefs and second, both knowledge and justified belief will be important factors in the dependability of AI-based agents' actions and success in the actions.
Mutta tekoälypohjaisten järjestelmien kehittyminen tulee muuttamaan tämän: myös tekoälypohjaisella agentilla voi olla uskomuksia, oikeutuksia uskomuksilleen ja tietoja.
Epistemology is the study of knowledge and justified belief including their nature, sources, limits, and forms.
Tähän mennessä epistemologia on pääasiassa käsitellyt totuutta, uskomusta, oikeutusta ja tietoa vain ihmiselle ominaisina käsitteinä.
The Information class defines the environment - a kind of information ecosystem - of information.
Tässä väitöskirjassa esitetään myös laajennuksia tietojenkäsittelyjärjestelmien luotettavuutta käsittelevään luokitteluun.
Russian foreign and security policy from Boris Yeltsin to Vladimir Putin 1992–2014 : Presidential belief-systems in the setting of political conditions
Venäjän ulko- ja turvallisuuspolitiikka Boris Jeltsinistä Vladimir Putiniin 1992–2014 : Presidenttien uskomusjärjestelmät poliittisten olosuhteiden kontekstissa
Among the presidents the vision of a sovereign great power is strong being capable to protect its national interests even by force if necessary, seeking to maximize its gains/advantages and to set the rules of the game with a combination of challenging and joining operational models.
Visio sellaisesta tulevaisuuden suvereenista suurvallasta on vahva, joka kykenee tarvittaessa voimakeinoin varjelemaan kansallisia intressejään ja toisaalta asettamaan pelisääntöjä haastavalla sekä liittyvällä toimintatavalla.
The framework clarifies the main fields of action in which Russia operates and enables one to understand why its operational model may at times appear contradictory while explaining that Russia seeks a great power role with a variety of instruments which have not always been clearly recognized.
Viitekehyksen puitteissa voidaan tunnistaa ne toimintakentät, joilla Venäjä pääasiassa toimii, ymmärtää, että sen toimintatapoihin sisältyy joskus ristiriitaisilta vaikuttavia piirteitä, ja nähdä, että Venäjä pyrkii suurvallaksi monipuolisemmalla keinovalikoimalla kuin on noussut esille.
Analysis also reveals how foreign and security policy instruments have diversified during time.
Toinen havainto koskee ulko- ja turvallisuuspoliittisen keinovalikoiman monipuolistumista ajan kuluessa.