natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Y. enterocolitica is a heterogeneous bacterial species, which can be invasive (pathogenic biotypes), or possibly entirely harmless as exemplified by many biotype (BT) 1A strains.
Y. enterocolitica on heterogeeninen bakteerilaji, jonka kannat voivat olla joko invasiivisia (patogeeniset biotyypit joilla on virulenssiplasmidi, pYV) tai mahdollisesti jopa kokonaan harmittomia (biotyyppi 1A kannat).
Children were over-represented in pathogenic BTs infections.
Alle 3-vuotiaat lapset olivat yliedustettuina patogeenisten biotyyppien infektioissa.
The purpose of this study was to investigate the diversity of clinical Y. enterocolitica strain subtypes, their sensitivity to antimicrobials and to find out the most suitable methods for isolating and identificating Yersinia, as well as to improve epidemiological typing methods.
Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää suomalaisista potilasnäytteistä eristettyjen Y. enterocolitica kantojen alatyyppien kirjoa, herkkyyttä mikrobilääkkeille ja selvittää millä menetelmillä kannat parhaiten löytyvät potilasnäytteistä, sekä parantaa epidemianselvityksessä käytettäviä tyypitysmenetelmiä.
Moreover, 19% of pYV+ strains had developed resistance to four or more tested antimicrobials.
Y. enterocolitica pYV+ kannoista 19% oli kehittänyt vastustuskyvyn neljälle tai useammalle testatulle mikrobilääkkeeelle ja resistenssi korreloi vahvasti ulkomailta saatuun tartuntaan.
However, the present study showed that the ail -gene by PCR test does not guarantee detection of pathogenic strains.
Tutkimus kuitenkin osoitti, että kromosomaalisen ail -geenin löytyminen PCR-testissä ei täysin takaa sitä, että kyseessä olisi Y. enterocolitican klassisesti patogeeninen kanta.
Subtyping by the Multilocus Sequence Typing (MLST) method showed that the BT 1A strains were divided into two completely separate genetic groups.
Geneettinen tyypitys MLST-menetelmällä osoitti biotyyppi 1A kantojen jakautuvan kahteen erilliseen ryhmään.
The cold enrichment increased the yield of Yersinia strains from the clinical stool samples.
Kylmärikastus paransi Yersinia kantojen löytymistä näytteistä.
In addition, the clinical picture of the disease, the incidence of sequelae, as well as the source of the infection was investigated.
Lisäksi selvitettiin yersiniainfektioon sairastuneiden potilaiden kliinistä taudinkuvaa, jälkitautien esiintyvyyttä sekä infektion lähteitä.
Moreover, the study found a virulence associated ail gene in two Y. enterocolitica BT 1A strains.
Lisäksi tutkimuksessa löydettiin virulenssigeeni ail kahdelta biotyyppi 1A kannalta.
A risk factor for a Y. enterocolitica infection with pathogenic BTs was consumption of raw or undercooked pork.
Potilaille tehdyssä kyselytutkimuksessa yleisimmäksi Y. enterocolitica bakteerin patogeenisten biotyyppien tartunnan riskitekijäksi nousi huonosti kypsennetty tai raaka sianliha.
Separation of Y. enterocolitica BT 1A strains from Yersinia enterocolitica like species was difficult with phenotypic methods.
Sen sijaan Y. enterocolitica biotyypin 1A kantojen erottaminen sukulaislajeista oli vaikeaa fenotyyppisten testien avulla.
Yersinia enterocolitica causes gastroenteritis in humans.
Yersinia enterocolitica aiheuttaa yersinioosin, joka ilmenee tyypillisimmin suolistotulehduksena.
A Multilocus Variable Tandem Repeat Analysis (MLVA) method was found to be a powerful epidemiological tool with higher discriminatory power and better repeatability when compared with PFGE.
Epidemianselvityksen työkaluksi kehitettiin DNA:n toistojaksojen eroihin perustuva Multilocus variable tandem repeats analysis eli MLVA -tyypitysmenetelmä.
The most prevalent Y. enterocolitica biotype found in the study was 1A.
Yleisimmäksi suomalaisista potilaista eristetyksi Y. enterocolitican biotyypiksi tutkimuksessa osoittautui 1A, jonka on oletettu olevan pääosin ei-patogeeninen.
However, Y. enterocolitica infection can result in sequelae, such as reactive arthritis.
Infektion jälkitautina voi esiintyä muun muassa reaktiivista niveltulehdusta.
For future molecular surveillance and detection of outbreaks caused by Y. enterocolitica, MLVA is a sensitive and repeatable method.
Y. enterocolitica bakteerin aiheuttamien epidemioiden osoittamiseen sekä tartuntareittien selvittämiseen MLVA menetelmä on soveltuva hyvän erottelukykynsä sekä toistettavuutensa ansiosta.
Yersiniosis is usually acquired by consumption of contaminated foods and is usually self-limiting.
Yleisemmin yersinioosi tarttuu elintarvikevälitteisesti.
However, this status also has an important function as a social institution that structures social relations.
Näiden kielten virallinen asema on samalla kuitenkin yhteiskunnallinen instituutio, joka osoittaa nimikkotasavaltojen aseman valtiona sekä edustaa niiden monikielisiä ja monikansallisia yhteisöjä.
The aim of this research is to explore the formation of the official status and its configurations for the state languages in the Finno-Ugric Republics of the Russian Federation in order to understand the reasons for their designation and to shed light on the specifics of the official status in the case of minority languages.
Paikallisten kielten edistämisestä Venäjän suomalais-ugrilaisten tasavaltojen julkisessa kielenkäytössä Tämä tutkimus käsittelee kielipolitiikkaa niissä Venäjän tasavalloissa, jotka on nimetty suomalais-ugrilaisia kieliä puhuvien kansojensa mukaan: Karjalan, Komin ja Mari-Elin tasavalloissa sekä Mordvassa ja Udmurtiassa.
Unless the minority language is the sole official language of the region, official status proves to offer only a limited language revival tool.
Mutta koska enemmistökieli venäjä pitää jo entuudestaan kiinni tästä asemasta, kielten virallistaminen ei ole saanut aikaan paljonkaan käytännön muutoksia.
The case studies concerning Russia’s Republics demonstrated that one should distinguish at least three reasons for the designation of their state languages that were parts of parallel processes with different goals, meanings and consequences.
Jonkin verran vakiintuneempia olivat ne järjestelyt, joiden avulla voitiin määritellä jotakin symbolista käyttöä, kuten esimerkiksi kaksikieliset viranomaistahoja merkitsevät kyltit, kaksikieliset katukyltit, lyhyet kuulutukset julkisissa tiloissa jne.
This dissertation is an interdisciplinary study and its toolkit is not limited to theories of language policy but includes the wider perspectives of studies in ethnicity and nationalism.
Kyseiset kielet ovat kielitieteellisestä näkökulmasta katsottuna kehittyneitä, mutta niitä puhutaan edelleen lähinnä maaseudulla.
In the latter case, minority language is more often used as the language of communication between authorities and citizens rather than being the working language.
Tämän tutkimuksen tulokset osoittavat, että järjestelyjä, jotka osoittavat muiden kuin venäjän kielen todellista kommunikatiivista käyttöä julkisissa kohteissa, ei usein vakiinnutettu saati että niihin liittyviä toimenpiteitä olisi pantu täytäntöön.
The case of Russia is particularly interesting as an empirical study because, alongside China and India, it possesses the world's greatest number of official languages.
Venäjän suomalais-ugrilaisissa tasavalloissa Karjalan tasavaltaa lukuun ottamatta nimikkokielet on luokiteltu venäjän ohella virallisiksi kieliksi.
: A Study of State Languages in Russia's Finno-Ugric Republics
Tästä tutkimuksesta lienee hyötyä suomalais-ugrilaisesta yhteistyöstä ja Venäjän politiikasta kiinnostuneille.
In the case of minority languages their official status functions foremost, and often exclusively, as a symbol of identity.
Suomalais-ugrilaisten kielten käyttöä julkisissa laitoksissa on yritetty lisätä, mutta siitä huolimatta niiden säilymisestä pitkällä aikavälillä ei ole enää takuita.
This study focuses on the phenomenon of the granting of official status for minority languages.
"Omien" nimikkotasavaltojen olemassaolon ansiosta on ollut mahdollista edistää kielten asemaa julkisissa laitoksissa ja instituutioissa.
An official language that is also a minority language functions primarily as a national symbol and potentially may also possess the practical function as a language of the public authority.
Vain noin yhden neljäsosan Karjalan tasavallan ja kolmen neljäsosan Komin ja Mari Elin tasavaltojen opiskelijoista, jotka ovat etniseltä taustaltaan karjalaisia, komeja tai mareja, on mahdollista opiskella omaa kieltään kouluaineena, ja vain hyvin harvoilla koululaisilla, ainoastaan maaseudun alakouluissa Mordvassa, on enää äidinkielenään puhumansa paikallinen kieli opetuskielenä, joka muutoin on venäjä.
Study 4 explored the variation in students' conceptions of learning by applying a phenomenographic approach.
Osatutkimuksessa 4 tutkittiin opiskelijoiden oppimiskäsityksien variaatiota soveltaen fenomenografista tutkimusotetta.
Study 1 focused on first-year studies and Study 2 on final-year studies as well as students' development during studies.
Osatutkimus 1 tarkasteli ensimmäisen vuoden opintoja ja Osatutkimuksessa 2 tarkasteltiin kolmannen vuoden opintoja sekä sitä, miten opiskelijat ovat kehittyneet opintojensa aikana.
The results also suggest that students develop in ther deep approach to learning during university studies, and their conceptions of learning are relatively sophisticated.
Tulokset havainnollistavat myös, että opiskelijat kehittyvät opiskeluprosesseissaan opintojen aikana sekä sen, että heidän oppimiskäsityksensä ovat suhteellisen kehittyneitä.
Study 3 explored students' study profiles in two different bioscience courses with different exams.
Osatutkimuksessa 3 tarkasteltiin opiskelijoiden opiskeluprofiileja kahdella eri Bio- ja ympäristötieteellisen tiedekunnan kurssilla, joissa arvostelu tapahtui laadullisesti erilaisilla tenteillä.
The last two studies explored successful learning and studying at course level.
Kaksi jälkimmäistä osatutkimusta tarkastelivat oppimista ja menestymistä opinnoissa kurssitasolla.
The first two studies employed a quantitative approach to explore the relationship between students' approaches to learning, their experiences of the teaching-learning environment and academic achievement at general level.
Kaksi ensimmäistä osatutkimusta analysoivat yhteyksiä opiskelijoiden opiskeluprosessien, oppimisympäristökokemuksien ja opintomenestyksen välillä yleisellä tasolla.
Its purpose is to examine how students' conceptions of learning and their approaches to learning as well as their experiences of the teaching-learning environment are related to study success during Bachelor level studies in the context of biosciences.
Tämän väitöskirjatutkimuksen tavoitteena oli tutkia miten opiskelijoiden oppimiskäsitykset, opiskeluprosessit sekä kokemukset oppimisympäristöstään ovat yhteydessä siihen, miten opiskelija menestyy opinnoissaan.
This doctoral thesis argues that organised studying and effort management plays a crucial role in effecting students' study success and progression at the university.
Tulokset osoittivat, että suunnitelmallisella opiskelulla on ratkaisevan tärkeä rooli siinä, miten opiskelijat menestyvät ja etenevät yliopisto-opinnoissaan.
The results revealed that a broad variation in students' conceptions of learning, which emphasised the integration of knowledge and evaluation of different viewpoints.
Niissä painottui käsitykset oppimisesta tiedon yhdistelemisenä isompiin kokonaisuuksiin sekä eri näkökulmien tarkasteluna.
This doctoral thesis applies a mixed-method approach.
Väitöskirjatutkimuksessa tutkimuskysymystä lähestyttiin eri menetelmillä.
The aim of this doctoral thesis is to further examine how students' studying develops during their bachelor studies.
Tarkoituksena oli myös analysoida, kuinka opiskelijat kehittyvät opiskelussaan kandiopintojen aikana.
The aim of this doctoral thesis is to explore successful learning and studying in biosciences at two levels.
Menestyksellinen opiskelu ja oppiminen biotieteissä
In addition, the results show that inappropriate assessment can cause students with poor learning outcomes to receive higher grades.
Arvioinnilla oli vaikutusta siihen, että pinnallinen oppiminen saattoi johtaa korkeisiin arvosanoihin.
The results revealed a contradictory relationship between students' learning processes, assessment and study success: the results suggest that, due to inappropriate assessment, course grades do not necessarily reflected the quality of learning outcomes.
Lisäksi tämä väitöskirjatutkimus osoitti, että arvosanat eivät välttämättä kerro suoraan siitä, miten opiskelijat itse kokevat oppineensa.
Keywords: moving image installation, installation art, spatialization of moving image, embodied experience, fragmented narrative, the coming narrative, phenomenology, neo-/post-formalism, post-structural theory of narration, weak narration, intermediality, Eija-Liisa Ahtila, Pekka Niskanen, Minna Rainio and Mark Roberts, Heli Rekula, gallery film, cinéma d exposition, cinema d autre, medium, mediality, processuality, film, art history, film theory
Hakusanat: liikkuvan kuvan installaatio, installaatiotaide, liikkuvan kuvan tilallistaminen, ruumiillinen kokemus, hajautettu kerronta, tuloillaan oleva kertomus, fenomenologia, uus-/jälkiformalismi, poststrukturalistinen kerronnan teoria, heikko kerronnallisuus, intermediaalisuus, Eija-Liisa Ahtila, Pekka Niskanen, Minna Rainio ja Mark Roberts, Heli Rekula, galleriaelokuva, näyttelyelokuva, toinen elokuva, medium, mediaalisuus, prosessuaalisuus, elokuva, taidehistoria, elokuvateoria
The art works analysed in the dissertation are all Finnish moving image installations dating from the 1990s and early 2000s in which the audiovisual narrative is split between more than one screens in the gallery space.
Väitöskirjaan analysoitaviksi valikoidut nykytaiteen teokset ovat kaikki 1990-luvun aikana ja 2000-luvun alussa valmistuneita liikkuvan kuvan installaatiomuotoisia teoksia, joissa audiovisuaalinen kerronta on hajautettu useampaan kuin yhteen kuvalähteeseen näyttelytilassa.
Poststructuralist literary theory often speaks of weak narrativity (e.g. Brian McHale) in reference to fragmentary, seemingly unfinished works of art which, despite their ostensible impenetrability, leave the reader with a sense of narrative coherence.
Jälkistrukturalistinen kirjallisuuden tutkimus puhuu tällaisten kertomusten kohdalla usein heikosta kerronnallisuudesta , joka viittaa usein fragmentaarisiin ja vailinaiselta vaikuttaviin teoksiin, jotka näennäisestä hankaluudestaan huolimatta onnistuvat aikaansaamaan lukijassaan vaikutelman kerronnallisesta koherenssista.
Alongside these main issues, the dissertation also examines the intermedial nature of the moving image installation as a medium located between visual arts and film art, drawing on the traditions of both art forms.
Näiden pääkysymysten rinnalla tutkimuksessa pohditaan myös liikkuvan kuvan installaation intermediaalista luonnetta spatiaalisen kuvataiteen ja elokuvan välimaastossa toimivana kertovana mediumina, joka ammentaa kahden eri taidelajin traditiosta, pyrkien luomaan kaivattua keskusteluyhteyttä liikkuvaa kuvaa käyttävän kuvataiteen ja elokuvataiteen välille.
Stories Told Differently : The spatialization of narrative and encountering the story in moving image installations
Toisin kertoen : Kertomuksen tilallistaminen ja kohtaaminen liikkuvan kuvan installaatiossa
The aim of the study is to examine what kind of spatial narration multi-screen moving image installations produce, and how they are received in an embodied manner.
Tutkimuksessa etsitään vastauksia muun muassa siihen, minkälaista totutuista audiovisuaalisen kerronnan muodoista eroavaa tilallista kerrontaa monikuvaiset liikkuvan kuvan installaatiot tuottavat ja kuinka näitä kertomuksia otetaan vastaan ruumiillisella tavalla installaation tilassa.
The dissertation focuses on the presentational dimensions of moving image installations and their relationship with other art forms also addressing issues of space, embodiment and temporality.
Kati Kivisen väitöskirja "Toisin kertoen Kertomuksen tilallistaminen ja kohtaaminen liikkuvan kuvan installaatiossa" tarkastelee liikkuvan kuvan installaatioiden esitystilallisia ja kerronnallisia ulottuvuuksia sekä niiden vastaanottoa suhteessa muihin tilaan, ruumiillisuuteen ja ajallisuuteen avautuviin taiteenlajeihin.
The works have been chosen due to their fragmented spatial format, but equally due to the challenging way they subvert conventions of audiovisual narrative.
Tutkimuksen kohdeteosten valintaan on vaikuttanut yhtälailla teosten tilallinen muoto ja sen ruumiillinen vastaanottaminen, kuin myös teosten tarjoama haaste audiovisuaaliselle kerronnalle.
The thesis draws on the poststructuralist tradition of narrative analysis (e.g. Marie-Laure Ryan) in its exploration of the new modes of narrative practiced by moving image installations, alternatively termed as coming narratives (Jean-Christophe Royoux).
Tutkimus tukeutuu nk. jälkistrukturalistiseen kerronnan tutkimukseen tarkastellessaan liikkuvan kuvan installaatioiden harjoittamaa kerronnan uutta mallia , jota on kutsuttu mm. tuloillaan oleviksi kertomuksiksi .
Visuality does not take absolute precedence in a spatialized audio-visual narrative; the audio material and spatial elements are just as instrumental to how the work is received and the meanings assigned to it. For this reason, Kivinen has chosen a phenomenological-(neo)-formalist theoretical perspective, drawing on two disparate yet mutually complementary schools of theoretical thought.
Kivisen tutkimuskohteen vastaanotossa visuaalisuudella ei ole ehdotonta etusijaa; yhtä merkityksellisiä seikkoja liikkuvan kuvan installaation vastaanottokokemuksen ja merkityksenannon kannalta ovat myös teokseen kuuluva auditiivinen materiaali sekä teoksen tilalliset ulottuvuudet.
Even though such works might have certain elements in common with the vocabulary of conventional, sequential film, perhaps even employing some of its ingrained narrative techniques, the significance of moving image installations lies above all in their ability to challenge the viewer s expectations by substituting a causally motivated plotline with a dynamic mode of narrative inviting the viewer to participate and make independent interpretive choices.
Samalla on kuitenkin paikallaan huomauttaa, että vaikka tutkimuksessa korostetaankin tiettyä teosmuotoa, nykypäivän videotaiteilijoille tai liikkuvaa kuvaa teoksissaan käyttäville kuvataiteilijoille video teknisenä välineenä on enää harvoin teoksen varsinainen aihe tai edes kovin vahva lähtökohta teokselle.
Kivinen s phenomenological understanding of embodied spectatorship is based on Maurice Merleau-Ponty s phenomenological theory and the phenomenological film theory of Vivian Sobchack.
FM Kati Kivisen 25. tammikuuta tarkastettava väitöskirjatyö käsittelee kertomuksen ja liikkuvan kuvan tilallistamisen problematiikkaa kotimaisessa nykytaiteessa.
The chosen approach endorses a mindset of medium sensitivity rather than pure medium specificity.
Tästä johtuen tutkimukseen on valittu fenomenologis-(uus-)formalistinen lähestymistapa, joka ammentaa kahdesta keskenään melko erilaisesta, mutta kuitenkin toisiaan hyvin täydentävästä tutkimussuuntauksesta.
Against this theoretical background the thesis looks at the expressive potential of moving image installations in terms of their signification processes, the embodied experience they elicit, and their spatially dispersed audiovisual narrative devices.
Videosta tai liikkuvasta kuvasta on nykypäivänä tullut pikemminkin sopiva medium, jonka avulla on mahdollista lähteä käsittelemään kiinnostavia aiheita tavoilla, jotka haastavat ja/tai kommentoivat tehokkaalla tavalla totuttuja audiovisuaalisen kerronnan ja esittämisen keinoja ja tapoja.
The texts of the plays were altered by actors for various reasons when the plays were revived.
Näyttelijät tekivät monista eri syistä muutoksia näytelmien teksteihin, kun niitä esitettiin uusintoina.
All the essential tragedy related vases are collected in Appendix I and all the tragedies discussed with all the relevant evidence are compiled into a table in Appendix II.
Kaikki olennaiset tragedioihin liittyvät vaasit on koottu liite I:een ja kaikki käsiteltävät tragediat yhdessä tärkeimpien lähteiden kanssa on koottu liite II:een.
Furthermore, we have evidence for theatrical activity in twenty-two demes of Attica, and there is also archaeological, epigraphic, and literary evidence for the existence of around one hundred theatres on mainland Greece, the Greek islands and in Asia Minor, South Italy and Sicily before 300 BC. What we do not know is: 1) which were the tragedies performed outside Athens, 2) when did the spread of tragedy performances begin on a wider scale, 3) where, in which cities and on what kind of occasions, were tragedies performed, and 4) how were the arrangements for the tragic performances outside Athens carried out in practice?
Meillä on myös todisteita teatteritoiminnasta 22 Attikan demoksesta ja lisäksi tiedämme arkeologisten, piirtokirjoitus- ja kirjallisten lähteiden perusteella, että Manner-Kreikassa, Kreikan saarilla, Vähässä-Aasiassa, Etelä-Italiassa ja Sisiliassa on ollut noin sata teatteria jo ennen vuotta 300 eKr. Emme kuitenkaan tiedä tarkasti 1) mitä tragedioita esitettiin Ateenan ulkopuolella, 2) koska tragediaesitysten leviäminen Ateenan ulkopuolelle laajemmassa mittakaavassa alkoi, 3) missä kaupungeissa ja minkälaisissa tilaisuuksissa tragedioita esitettiin ja 4) kuinka tragediaesitysten käytännön järjestelyt hoidettiin.
Twenty-two tragedies that were very probably performed outside Athens are dealt with in Chapter 4, and conclusions are drawn in Chapter 5.
Luvussa 4 käsitellään 22 tragediaa, joita erittäin todennäköisesti esitettiin Ateenan ulkopuolella ja luvussa 5 esitetään johtopäätökset.
All the different types of evidence (documentary and literary sources, vases, tragic texts, intertextual evidence, and the evidence of theatre buildings themselves) are discussed in Chapter 2, and all the known theatre performances outside Athens in the fifth and fourth centuries BC are discussed in Chapter 3.
Kaikki eri lähderyhmät (asiakirja- ja kirjalliset lähteet, vaasit, tragediatekstit, intertekstuaalinen aineisto, ja teatterirakennukset) käydään läpi luvussa 2 ja kaikki tiedetyt Ateenan ulkopuoliset teatteriesitykset 400 ja 300-luvuilla eKr. käsitellään luvussa 3.
Dramatic performances seem to have spread first into the demes of Attica, and then to Magna Graecia and to Macedonia.
Teatteriesitykset näyttäisivät levinneen ensin Attikan eri deemoksiin ja sitten Etelä-Italiaan ja Makedoniaan.
In addition to the probable performances of tragedies in Syracuse, Tarentum, Metapontum, Heraclea, Thurii, and Lipari, tragedies were also performed in the fourth century BC in at least nine demes of Attica, and in Pherae, Dion/Aegae, Tyre, and Abdera.
Tragediaesityksiä oli 300-luvulla eKr. todennäköisesti ainakin Syrakusassa, Taraksessa, Herakleassa, Thurioissa ja Liparissa sekä ainakin yhdeksässä Attikan deemoksessa sekä Feraissa, Dionissa/Aigaissa, Tyroksessa ja Abderassa.
The date that theatre began to spread was approximately 400 BC. By 350 BC, tragedies were performed all over the Greek world.
Teatteri alkoi levitä Ateenan ulkopuolelle noin 400 eKr. ja vuoteen 350 eKr. mennessä tragedioita esitettiin kaikkialla kreikkalaisalueilla.
Thirty-five tragedies that were probably or, at least, possibly performed outside Athens are listed and discussed briefly in Appendix III.
Liitteessä III käsitellään lyhyesti 35 tragediaa, joita todennäköisesti tai ainakin mahdollisesti esitettiin Ateenan ulkopuolella.
Tragedy Performances outside Athens in the Late Fifth and the Fourth Centuries BC
Tragediaesitykset Ateenan ulkopuolella 400- ja 300-luvuilla eKr.
One reason for the survival of the extant tragedies is that they were constantly revived and performed in the fourth and third centuries BC. Euripides is by far the most popular tragic author after the classical era and over half of the tragedies discussed in this study were written by him.
Yksi syy meille kokonaisina säilyneiden näytelmien säilymiseen on, että säilyneitä näytelmiä esitettiin läpi 300-ja 200-lukujen eKr. Euripides on ylivoimaisesti suosituin tragediakirjailija klassillisen ajan jälkeen.