natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The contaminant detection in process samples (10 1,000 cfu/ml) could be accomplished in 2 8 h. Low levels of viable cells in finished beer (≤10 cfu/100 ml) were usually detected after 1 3 d culture enrichment.
Valmiista oluesta muutama elinkykyinen solu (≤10 pmy/100 ml) voitiin todeta yleensä 1-3 vrk rikastuskasvatuksen jälkeen.
Moreover, Z. paucivorans and Z. raffinosivorans were found to be in fact members of the genus Propionispira.
Lisäksi se osoitti, että Zymophilus-lajit kuuluvat itse asiassa Propionispira-sukuun.
Routine cultivation methods for detection of strictly anaerobic bacteria in breweries are time-consuming and do not allow species identification.
Näiden bakteerien monitorointi panimonäytteistä perinteisin viljelymenetelmin on hidasta eikä sillä saada tarkkaa lajitunnistusta.
Time saving compared to cultivation methods was up to 6 d. Based on a polyphasic approach, this study revealed the existence of three new anaerobic spoilage species in the beer production chain, i.e. Megasphaera paucivorans, Megasphaera sueciensis and Pectinatus haikarae.
Tutkimuksessa kuvattiin lisäksi kolme uutta anaerobista oluenpilaajalajia: Megasphaera paucivorans, Megasphaera sueciensis ja Pectinatus haikarae.
The main aim of this study was to utilise DNA-based techniques in order to improve detection and identification of the Sporomusa sub-branch beer-spoilage bacteria and to increase understanding of their biodiversity, evolution and natural sources.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli parantaa Sporomusa-alahaaran oluenpilaajien osoittamista ja tunnistamista sekä tuoda uutta tietoa niiden monimuotoisuudesta, sukulaisuussuhteista ja lähteistä DNA-pohjaisia tekniikoita hyödyntämällä.
The description of these species enabled establishment of phenotypic and DNA-based methods for their detection and identification.
Niiden tunnistamiseksi löydettiin sekä DNA:n että fenotyyppisten tuntomerkkien analysointiin perustuvat menetelmät.
Practical PCR-based assays were developed for monitoring of M. cerevisiae, Pectinatus species and the group of Sporomusa sub-branch beer spoilers throughout the beer production process.
Tutkimuksessa kehitettiin tiettyjen geenialueiden monistamiseen perustuvat helppokäyttöiset testit M. cerevisiae-lajille, Pectinatus-suvulle sekä Sporomusa-alahaaran pilaajabakteeriryhmälle.
The brewery-related Megasphaera species formed a distinct sub-group that did not include any sequences from other sources, suggesting that M. cerevisiae, M. paucivorans and M. sueciensis may be uniquely adapted to the brewery ecosystem.
Olutta pilaavien Megasphaera-lajien ryhmittyminen erilleen muista lähteistä löydettyjen bakteerien sekvensseistä viittasi siihen, että ne ovat sopeutuneet elämään vain panimoympäristössä.
In addition, DNA-based analyses provided new insight into the biodiversity as well as natural sources and relations of the Sporomusa sub-branch bacteria.
Lisäksi Sporomusa-alahaaran pilaajabakteerien DNA-pohjainen karakterisointi toi uutta tietoa niiden monimuotoisuudesta, sukulaisuussuhteista sekä ekologiasta, jota voidaan hyödyntää näiden organismien luokittelussa sekä kontaminaatioiden hallinnassa ja valvonnassa.
This relationship implies that they were carried to breweries along with plant material.
Tämä sukulaisuussuhde viittaa ensi kertaa näiden bakteerien kasvialkuperään.
The species are phylogenetically affiliated to the Sporomusa sub-branch in the class "Clostridia".
Lajit kuuluvat firmikuuttien pääjaksossa ns. Sporomusa-alahaaraan.
In most cases, they enhanced the growth, which implies mutualistic interactions.
Useimmissa tapauksissa vaikutus oli kasvua kiihdyttävä, mikä viittaa mutualistiseen vuorovaikutukseen.
The most common gene type was act, which was present in 77% of the strains.
Niistä yleisin oli act, joka havaittiin 77 % kannoista.
The fla, ahyB and lip genes were present in 30 37% of the strains.
Myös fla, ahyB ja lip -geenejä havaittiin 30 37%:ssa kannoista.
Of the 183 isolated bacterial strains that were studied for possible effects on cyanobacterial growth, the majority (60%) either enhanced or inhibited growth of cyanobacteria.
Niistä yli 180 eristetystä bakteerikannasta, joiden kykyä vaikuttaa syanobakteerien kasvuun tutkittiin, valtaosa (60 %) joko kiihdytti tai esti syanobakteerien kasvua.
The majority (90%) of the Aeromonas strains included one or more of the six screened Aeromonas virulence gene types.
Valtaosa (90 %) tutkituista Aeromonas-kannoista sisälsi yhden tai useamman geenityypeistä.
In the present study, over 600 heterotrophic bacterial strains were isolated from natural freshwater, brackish water or from treated drinking water.
Tässä työssä eristettiin yli 600 heterotrofista bakteerikantaa makea- ja murtovetisistä luonnonvesistöistä sekä puhdistetusta juomavedestä.
Several isolates had no close relatives among previously isolated bacteria or cloned 16S rRNA genes of uncultivated bacteria.
Useilla kannoilla ei ollut läheisiä sukulaisia aiemmin eristettyjen bakteerien tai viljelystä riippumattomilla menetelmillä kerättyjen 16S rRNA -geenisekvenssien joukossa.
strains isolated from water samples associated with adverse health effects were screened for the virulence gene types encoding for enterotoxins (ast, alt and act/aerA/hlyA), flagellin subunits (flaA/flaB), lipase (lip/pla/lipH3/alp-1) and elastase (ahyB) by PCR.
Nämä geenityypit koodaavat enterotoksiineja (ast, alt ja act/aerA/hlyA geenit), flagelliini-alayksikköjä (flaA/falB), lipaasia (lip/pla/lipH3/alp-1) ja elastaasia (ahyB).
The passing cells may contribute to biofilm formation within the water distribution system, and therefore lower the obtained drinking water quality.
Puhdistusketjun läpäisevät solut voivat edistää biofilmien muodostumista vedenjakeluverkostossa ja siten heikentää käsitellyn veden laatua.
Chosen subsets of the isolated strains were analysed for features such as their virulence gene content and possible effect on cyanobacterial growth.
Eristetyistä heterotrofisista bakteerikannoista analysoitiin ominaisuuksia kuten virulenssigeenien esiintymistä ja mahdollisia vaikutuksia syanobakteerien kasvuun.
In addition, studies on the water purification efficiency of operating water treatment plants during cyanobacterial mass occurrences in their water sources are rare.
Myös tutkimukset juomaveden puhdistuslaitosten vedenpuhdistuksen tehokkuudesta raakavedessä esiintyvien kukintojen aikana ovat harvinaisia.
In addition, samples were taken from sites where cyanobacterial water blooms were surmised to have caused human health problems.
Näytteitä otettiin myös vesiympäristöistä, joissa syanobakteerikukintojen epäiltiin aiheuttaneen terveysoireita ihmisille.
The isolated strains represented bacteria from 57 different genera of the Gamma-, Alpha- or Betaproteobacteria, Actinobacteria, Flavobacteria, Sphingobacteria, Bacilli and Deinococci classes, based on their partial 16S rRNA sequences.
Eristetyt bakteerikannat edustivat 16S rRNA -geenisekvenssiensä perusteella 57 eri bakteerisukua jotka kuuluivat Gamma-, Alpha- ja Betaproteobacteria, Actinobacteria, Flavobacteria, Sphingobacteria, Bacilli ja Deinococci -luokkiin.
The bacterial strains of this study offer a rich source of isolated strains for examining interactions between cyanobacteria and the heterotrophic bacteria associated with them.
Työssä käsitellyt heterotrofiset bakteerikannat tarjoavat monipuolisen kokoelman bakteerikantoja syanobakteerien ja niiden yhteydessä esiintyvien heterotrofisten bakteerien välisten vuorovaikutusten tutkimiseksi.
On the basis of their characteristics a new genus and species Paucibacter toxinivorans was proposed for them.
Kantojen geneettisten- ja fenotyyppisiin ominaisuuksiin perustuen kuvattiin uusi bakteerisuku ja -laji, Paucibacter toxinivorans.
The strains could not be assigned to any described bacterial genus or species based on their genetic or phenotypic features.
Kannat eivät geneettisten ja fenotyyppisten piirteidensä perusteella kuuluneet aiemmin kuvattuihin bakteerisukuihin tai -lajeihin.
The results show that water blooms are associated with a diverse community of cultivable heterotrophic bacteria.
Tulosten perusteella syanobakteerikukintojen yhteydessä esiintyy monipuolinen viljeltävissä olevien heterotrofisten bakteerien yhteisö.
The prevalence of the virulence genes implies that the Aeromonas may be a factor in some of the cyanobacterial associated health problems.
Virulenssigeenien yleisyys viittaa siihen, että Aeromonas-bakteerit saattavat olla yksi syanobakteerikukintoihin yhdistettyjen oireiden aiheuttajista.
Large phytoplankton, cyanobacterial hepatotoxins, endotoxins and cultivable heterotrophic bacteria were efficiently reduced to low concentrations, often below the detection limits.
Suurten kasviplanktonsolujen, syanobakteerien maksatoksiinien, endotoksiinien ja viljeltävien heterotrofisten bakteerien määrät vähenivät vedenkäsittelyn aikana tehokkaasti.
In contrast, small planktonic cells, including also possible bacterial cells, regularly passed though the water treatment.
Sen sijaan pienet planktonsolut läpäisivät vedenkäsittelyketjun säännöllisesti.
The putative pathogenicity of the strains suggests that the health risk assessment of the cyanobacterial blooms should also cover the heterotrophic bacteria.
Kantojen mahdollinen patogeenisyys viittaa siihen, että myös kukintojen yhteydessä esiintyvät heterotrofiset bakteerit pitäisi ottaa huomioon syanobakteerikukintoihin liittyvien terveysriskien arvioinnissa.
The degraders of cyanobacterial hepatotoxins could perhaps be utilized to assist the removal of the hepatotoxins during water treatment, whereas inhibitors of cyanobacterial growth might be useful in controlling cyanobacterial water blooms.
Syanobakteerien tuottamia maksatoksiineita hajottavia kantoja voitaisiin mahdollisesti hyödyntää maksatoksiinien poistamisessa vedenpuhdistuksessa ja syanobakteerien kasvua estäviä kantoja kukintojen kontrolloinnissa.
The results indicate that the heterotrophic bacteria have a role in the rise and fall of the cyanobacterial water blooms.
Tulosten perusteella heterotrofiset bakteerit saattavat vaikuttaa syanobakteerien massaesiintymien muodostumiseen ja kestoon.
The sampling sites were selected as having frequent cyanobacterial occurrences in the water bodies or in the water sources of the drinking water treatment plants.
Vesinäytteiden keräyskohteet oli valittu vesistöissä tai juomaveden raakavedessä usein toistuvien syanobakteeriesiintymien perusteella.
The water purification efficiency of the drinking water treatment processes during cyanobacterial water bloom in water source was assessed at an operating surface water treatment plant.
Lisäksi työssä arvioitiin toiminnassa olevan juomavedenveden puhdistuslaitoksen vedenpuhdistustehokkuutta syanobakteerikukinnan aikana.
Of the putatively pathogenic haemolytic strains isolated in the study, the majority represented the genus Aeromonas.
Tutkituista hemolyyttisistä ja siten mahdollisesti virulenteista kannoista valtaosa edusti Aeromonas-sukua.
They can also be a burden to drinking water treatment facilities.
Kukinnat voivat myös aiheuttaa ylimääräistä kuormitusta juomaveden puhdistuslaitoksille ja heikentää tuotetun juomaveden laatua.
The genetic and phenotypic characteristics and the ability to degrade cyanobacterial hepatotoxins of 13 previously isolated Betaproteobacteria strains, were also studied.
Työssä tutkittiin myös kolmentoista aiemmin eristetyn Betaproteobacteria-kannan geneettisiä ja fenotyyppisiä ominaisuuksia, kuten 16S rRNA geenisekvenssiä ja entsyymiaktiivisuuksia, ja kykyä hajottaa syanobakteerien tuottamia maksatoksiineita, mikrokystiineitä ja nodulariinia.
Risk assessments of the blooms have generally focused on the cyanobacteria themselves and their toxins.
Syanobakteerikukintojen aiheuttamien terveysriskien arviointi on yleensä keskittynyt itse syanobakteereihin ja niiden tuottamiin toksiineihin vaikka oireiden mahdollisina aiheuttajina voivat toimia myös kukintojen yhteydessä elävät heterotrofiset bakteerit.
Cyanobacterial mass occurrences, also known as water blooms, have been associated with adverse health effects of both humans and animals.
Syanobakteerien massaesiintymät, sinileväkukinnat, on yhdistetty monenlaisiin haitallisiin terveysvaikutuksiin, kuten pahoinvointiin, kuumeeseen, päänsärkyyn ja ihosekä vatsaoireisiin.
All studies were performed double-blinded.
Tutkimukset olivat kaksoissokkoutettuja.
The subjects were healthy, free-living representatives of their respected age groups: 11- to 12-year-old girls (N=228), 21- to 49-year-old men (N=54) and 65- to 85-year-old women (N=52).
Väitöskirjatyössä tutkittiin erisuuruisten D-vitamiinilisäysten vaikutuksia kolmessa eri ikäryhmässä, jotka olivat 11-12 -vuotiaat tytöt (N=228), 21-49 -vuotiaat miehet (N=54) ja 65-85 -vuotiaat naiset (N=52).
We estimated that a concentration of 60 nmol/l, which is typically seen during summer in Finland, requires a total intake of 24 µg/d of vitamin D in elderly women.
Arvioimme, että 60 nmol/l -pitoisuuden, jota esiintyy kesäisin tämän ikäryhmän suomalaisilla, tämän ikäryhmän naiset saavuttaisivat 24 µg:n päivittäisellä D-vitamiinin saannilla.
Vitamin D is required for normal bone growth and maintenance of the skeleton throughout life.
D-vitamiini ylläpitää normaalia luun kasvua ja uudistumista koko elämän ajan.
In Finland, like in many other Western countries, the population suffers from inadequate or deficient vitamin D status, especially during winter, which is thought to increase the risk of osteoporosis.
Suomessa, kuten monissa muissakin länsimaissa, väestön D-vitamiinitilanne on riittämätön – talvisin osalla jopa puutteellinen.
Dietary intake of vitamin D should be increased to achieve at least an adequate vitamin D status (S-25-OHD>50 nmol/l) and possibly an optimal vitamin D status (S-25-OHD>80 nmol/l) throughout the year.
D-vitamiinin saantia tulisi lisätä, jotta vähintäänkin riittävä D-vitamiinitilanne (S-25-OHD>50 nmol/l) tai mahdollisesti jopa tavoiteltava D-vitaminitilanne (S-25-OHD≥80 nmol/l) saavutettaisiin.
Based on the results, a total intake of 15 µg/d appears to be sufficient for adolescent girls.
Tutkimustuloksiin perustuen riittävä D-vitamiinin saanti murrosikäisille tytöille on 15 µg/vrk.
The effect of vitamin D on bone was mediated through decreased resorption.
D-vitamiinin vaikutus luustoon välittyi vähentyneen luun hajotuksen kautta.
Bone mineral accrual was 17.2% higher in the femur and 12.5% higher in the vertebra with 10 µg of vitamin D than with placebo, but the effect depended on compliance.
Suurin D-vitamiinilisä (10 µg/vrk) lisäsi luumassaa 17.2% enemmän reisiluussa ja 12.5% enemmän lannerangassa verrattuna lumevalmistetta nauttivien tyttöjen vastaaviin tuloksiin, mutta tulos riippui hoitomyöntyvyydestä.
Laboratory analysis consisted of measurements of serum 25-hydroxyvitamin D (S-25-OHD), parathyroid hormone (S-PTH) and bone remodelling markers.
Näytteistä määritettiin mm. seerumin 25-hydroksi-D-vitamiinin (=S-25-OHD), lisäkilpirauhashormonin (=S-PTH) ja luun aineenvaihduntaa kuvaavien merkkiaineiden pitoisuuksia.
The effect of vitamin D supplementation (5-20 µg/d) on S-25-OHD concentration of elderly women reached a plateau within six weeks.
D-vitamiinilisän vaikutus 65-85 -vuotiaiden naisten S-25-OHD-pitoisuuteen vakioitui kuudessa viikossa annoksen ollessa 5-20 µg/vrk.
Subjects participated in an intervention trial in which they were randomly assigned to a group receiving 0, 5, 10 or 20 µg of vitamin D as a supplement.
Tutkittavat satunnaistettiin ryhmiin, jotka nauttivat joko lumevalmistetta tai 5-20 µg D3-vitamiinia vitamiinilisänä.
New strategies to prevent osteoporosis are actively being sought.
Nämä vaikutukset saattavat ehkäisi osteoporoosin kehittymistä eri ikäkausina.
Fasting blood and urine samples were collected together with data about, for instance, dietary intake of calcium and vitamin D and physical activity.
Lisäksi he täyttivät tutkimuslomakkeen taustatietojen kartoittamiseksi sekä frekvenssikyselylomakkeen kalsiumin ja D-vitamiinin saannin selvittämiseksi.
Seasonal variation in calcitropic hormones and bone resorption marker, but not in volumetric BMD of the radius or bone formation marker, was noted in healthy men in a prospective study.
Toisaalta vaihtelua ei havaittu radiuksen volumetrisessä luuntiheydessä eikä luun muodostusmerkkiaineen pitoisuudessa.
Vitamin D supplementation increased S-25-OHD, inhibited winter elevation of PTH and decreased bone formation marker, but did not affect BMD during this 6 month study.
Vuodenaikaisvaihtelu estettiin 17 µg:n päivittäisellä D-vitamiinin saannilla, mutta tämän ei havaittu vaikuttavan radiuksen luuntiheyteen kuusi kuukautta kestävän tutkimuksen aikana.
Differences among months were observed in calcitropic hormones, bone formation marker, and BMD of the femur and vertebra in a cross-sectional study of early and mid pubertal girls, thus predicting seasonal variation.
Murrosikäisten tyttöjen poikkileikkaustutkimuksessa S-25-OHD- ja luun muodostusmerkkiaineen pitoisuudet vaihtelivat kuukausien välillä; suurimmat pitoisuudet mitattiin syyskuussa ja pienimmät maaliskuussa, mikä kuvastaa vuodenaikaisvaihtelua.
This could be accomplished by introducing new vitamin D-fortified foods to the market.
Jotta D-vitamiinin saannin lisääminen olisi kaikissa ikäryhmissä mahdollista, on suunniteltava nykyistä enemmän D-vitamiinilla täydennettyjä elintarvikkeita.
The main objective of this thesis was to determine whether vitamin D is feasible in the primary prevention of osteoporosis; does it affect bone mineral accrual during the growth period?
Tässä väitöskirjassa on tutkittu, lisääkö D-vitamiini luumassan kertymistä kasvuiässä, ja ylläpitäkö D-vitamiini luuston tasapainoista aineenvaihduntaa aikuisiällä.
Vitamin D supplementation increased bone mineral accrual dose-dependently both in the femur and the vertebra of adolescent girls.
D-vitamiinilisäyksellä oli myönteinen vaikutus tyttöjen luumassan lisääntymiseen.
In summary, vitamin D intake remains inadequate among the target groups of this thesis, as reflected by seasonal variation in calcitropic hormones and bone metabolism.
Yhteenvetona todetaan, että D-vitamiinin saanti on edelleenkin riittämätöntä tutkimusten kohderyhmillä.
In two studies bone mineral density (BMD) of subjects was measured at enrolment and at the end of the study.
Tyttöjen luunmineraalitiheys (BMD) mitattiin DXA–laitteella ja miesten volumetrinen luuntiheys pQCT-menetelmällä.
A concentration of 80 nmol/l, which is considered optimal, was not achieved with these dosages.
Näillä D-vitamiiniannoksilla ei saavutettu tavoiteltavaa S-25-OHD-pitoisuutta, joka on 80 nmol/l.
Further research is still required before AXOS can be used in applications for human consumption.
Ennen kuin AXOS:eja voidaan hyödyntää ihmisen ravinnossa, tarvitaan kuitenkin vielä lisää tutkimusta niiden ominaisuuksista ja fysiologisista vaikutuksista.
The prebiotic potential of AXOS was tested in in vitro fermentation experiments.
AXOS:ien fermentoitumista tutkittiin myös sekapopulaatioilla ulostekasvatusten avulla.
When cultivated on pure AXOS, the bifidobacterial mixture utilized pure singly substituted AXOS almost completely, but no growth was detected with pure doubly substituted AXOS as substrates.
Tutkitut yksittäiset bifidobakteerilajit käyttivät selektiivisesti vain osan AXOS:ien sokeriyksiköistä, mutta useat bifidobakteerilajit yhdessä pystyivät fermentoimaan sekä AXOS:ien sisältämät ksyloosi- että arabinoosiyksiköt.
These AXOS were used as standards in further identification and quantification of corresponding AXOS from the hydrolysates in high-performance anion-exchange chromatography with pulsed amperometric detection (HPAEC-PAD) analysis.
Tämän väitöskirjatyön tarkoituksena oli tutkia eri viljoista peräisin olevien pitkäketjuisten AX:ien rakenteita, valmistaa AX:eista lyhytketjuisia AXOS:eja ja tutkia AXOS:ien mahdollisia prebioottisia vaikutuksia.
Arabinoxylo-oligosaccharides (AXOS) can be prepared enzymatically from arabinoxylans (AX) and AXOS are known to possess prebiotic potential.
Pitkäketjuisia arabinoksylaaneja voidaan pilkkoa valittujen entsyymien avulla hallitusti lyhyemmiksi pätkiksi, joita kutsutaan arabinoksylo-oligosakkarideiksi (AXOS).
Faecal microbiota utilized both pure singly and doubly substituted AXOS.
Ulosteen sisältämät mikrobit pystyivät fermentoimaan kaikki AXOS:it täydellisesti ja AX:it lähes kokonaan.
Thus, a mixture of singly and doubly substituted AXOS could function as a suitable, slowly fermenting prebiotic substance.
Tämän vuoksi halutaan löytää hitaammin fermentoituvia oligosakkarideja, jollaisia voisivat olla mm. haaroittuneet AXOS:it.
Rye and wheat flour AX and oat spelt AX were hydrolysed by Shearzyme® (with Aspergillus aculeatus GH10 endo-1,4-b-D-xylanase as the main enzyme) for the production of AXOS on a milligram scale.
Oligosakkaridien, kuten frukto-, xylo- ja galakto-oligosakkaridien (FOS, XOS ja GOS), tiedetään lisäävän paksusuolessa terveyttä edistävien maitohappo- ja bifidobakteerien määrää (= prebioottinen vaikutus) ja mahdollisesti suojaavan paksusuolensyövältä fermentoitumisen aikana muodostuvien lyhytketjuisten rasvahappojen avulla.
Barley husk and corn cob AX contain high amounts of b-D-Xylp(1→2)-a-L-Araf(1→3) side chains, which can also be found in AX from oat spelts and rice husks, and in lesser amounts in wheat straw AX.
Tämän työn perusteella voidaan sanoa, että prebioottisesti vaikuttavan tuotteen tulisi sisältää eriasteisesti haaroittuneita AXOSeja sekä mahdollisesti pitkäketjuisia AX:ja, joista suolistossa muodostuu AXOS:ja mikrobien vaikutuksesta.
Monosubstituted xylobiose and xylotriose with a-L-Araf attached to the O-3 or O-2 of the nonreducing end b-D-Xylp unit and disubstituted AXOS with two a-L-Araf units at the nonreducing end b-D-Xylp unit of xylobiose or xylotriose were produced.
Arabinoksylaaneissa (AX), joita esiintyy runsaasti mm. viljakasveissa (< 10 % kokojyvissä ja noin 25-35 % akanoissa, korsissa ja lehdissä), sivuryhmät ovat pääosin arabinoosia, mutta eri kasveista ja kasvinosista eristettyjen ksylaanien kemiallinen rakenne vaihtelee runsaasti.
The prebiotic potential of the purified AXOS was studied in the fermentation experiments with bifidobacteria and faecal microbiota.
Tämä on ensimmäinen tutkimus, jossa selvitettiin puhdistettujen AXOS:ien prebioottisia vaikutuksia.
AX were hydrolysed by Shearzyme® to prepare AXOS, and their structures were fully analysed.
Hemiselluloosia, joista suurimman ryhmän muodostavat ksylaanit, esiintyy kaikissa kasveissa ja ne luokitellaan ravintokuiduiksi.
However, doubly substituted AXOS were utilized from the mixture of xylose, XOS and AXOS.
Pitkäketjuiset ksylaanit koostuvat toisiinsa liittyneistä ksyloosiyksiköistä, joihin on sitoutunut erilaisia sivuryhmiä.
White-rot fungi are wood degrading organisms that are able to decompose all wood polymers; lignin, cellulose and hemicellulose.
Valkolahosienet ovat puuta lahottavia sieniä, jotka kykenevät hajottamaan kaikkia puun polymeerejä; ligniiniä, selluloosaa ja hemiselluloosaa.
White-rot fungal enzymes that participate in lignin degradation are laccase, lignin peroxidase (LiP), manganese peroxidase (MnP), versatile peroxidase (VP) and hydrogen peroxide forming enzymes.
Ligniinin hajotukseen osallistuvia entsyymejä ovat lakkaasi, ligniiniperoksidaasi (LiP), mangaaniperoksidaasi (MnP), hybridityyppinen peroksidaasi (versatile peroxidase; VP) sekä vetyperoksidia tuottavat entsyymit.
In a screening of 300 fungal strains a rare polypore, Physisporinus rivulosus strain T241i isolated from a forest burn research site, was found to be a selective lignin degrader and promising for the use in biopulping.
Noin 300 sienen vertailututkimuksessa erittäin harvinainen metsäpaloalueilla esiintyvä talikääpä, Physisporinus rivulosus kanta T241i, osoittautui selektiiviseksi ligniininhajottajaksi ja biopulppausominaisuuksiltaan lupaavaksi.
The genes mnpA and mnpB markedly differ from each other by the gene length, sequence and intron-exon structure.
Geenit mnpA ja mnpB poikkesivat merkittävästi toisistaan sekä geenin pituuden että introni-eksoni -rakenteen suhteen.