natgillin/translations-raw huggingface dataset:
When comparing different mills and their production processes, it was noticed clearly that drying was an expensive process in sawmilling, pulping and papermaking.
Vertailtaessa laitosten kustannusrakenteita keskenään voitiin huomata, että erityisesti kuivaus aiheuttaa merkittävät kustannukset sahatavaran, sellun ja paperin tuotannoissa.
It is in mutual interest of both forest owners and the industry that the wood is allocated to right use according to the highest possible value-adding.
Metsäteollisuuden tavoite on ohjata ketjun puuvirtoja eri tehtaille taloudellisesti parhaimmalla mahdollisella tavalla.
The results of this dissertation can be used in estimating the economic performance of forest industry.
Tuloksia voidaan hyödyntää osaltaan myös puuvirtojen ohjauksen suunnittelussa.
When focusing on cost factors of each mill, it was noteworthy that the sawing pattern affects the costs of a sawmill, energy production affects the costs of pulp and paper industry, and, likewise the utilization rate affects the combined heat and power plant.
Laitoskohtaisista tekijöistä sahausasete vaikutti merkittävästi sahauksen, energian tuotanto sellu- ja paperiteollisuuden ja kapasiteetin käyttöaste lämpölaitoksen tuotantokustannuksiin.
This dissertation focuses on the links of wood processing and energy use of the wood value chain by modelling production and costs of sawmill, pulp mill, paper mill, and combined heat and power (CHP) plant.
Tämä väitöskirjatutkimus keskittyi tutkimaan arvoketjun jalostuslenkkejä, eli sahan, sellutehtaan, paperitehtaan ja sähkö- ja lämpöenergian yhteistuotantolaitoksen tuotanto- ja kustannusrakenteita.
The modelling was done by using activity-based costing (ABC), where the production is divided into processes and the production costs of each process are allocated to products or services according to resource consumption.
Jokaisen prosessin kustannukset kohdistetaan tuotteille tai palveluille niiden tuotannossa kulutettujen resurssien mukaan.
Process-based approach helps in finding possible bottlenecks and in developing the production systematically.
Tämän väitöskirjan tulokset auttavat selvittämään metsäteollisuuden taloudellista suorituskykyä ja prosessiperusteinen kustannusanalyysi auttaa löytämään mahdollisia kehittämiskohteita tuotantolaitosten toiminnoissa.
The aim of this study is therefore to assess in which areas local journalists move in the city, what perceptions they have of different areas and how these factors affect their reporting.
Tämän tutkimuksen tavoitteena on selvittää, millä alueilla paikallistoimittajat liikkuvat kaupungissa, minkälaisia käsityksiä heillä on eri alueista, sekä miten nämä seikat vaikuttavat heidän raportointiinsa.
The interviews were analysed focusing on the contents.
Haastattelujen analyysissä pääpaino oli sisällön analysoinnissa.
The study is based on the hypothesis that in which areas journalists live and move within the city also affects how they report on different areas.
Tutkimuksen lähtökohtana toimii hypoteesi, jonka mukaan journalistien asuinpaikkojen sijainti ja heidän liikkumisensa kaupungissa vaikuttaa heidän raportointiinsa eri kaupunginosista.
For this reason there is a risk that the media coverage of socioeconomically weaker areas is based more on stereotypes and simplifications than what is the case for wealthier areas.
Journalistit ovat Suomen pääkaupunkiseudulla keskittyneet kantakaupungin alueelle, joten median raportointi saattaa sosioekonomisesti heikompien alueiden kannalta perustua stereotypioihin sekä pelkistyksiin verrattaessa vauraampien alueiden raportointiin.
It is a fact that journalists living in the Helsinki region of Finland are concentrated to the inner city.
Tutkimustulokset osoittavat, että merkittävä osa tutkimushenkilöiden matkoista sijoittuivat Helsingin kantakaupunkiin.
Also, they are surrounded by continents and are therefore exposed to heavy pollution.
Lisäksi ne ovat mannerten ympäröimiä ja altistuvat siksi voimakkaalle ihmisvaikutukselle.
During the last few decades, the effects of local and regional factors have been studies in communities formed not only by macro-organisms but also by micro-organisms like diatoms.
Paikallisten ja alueellisten tekijöiden vaikutuksia on viime vuosikymmeninä tutkittu makro-organismien lisäksi myös mikro-organismien, kuten piilevien, muodostamissa eliöyhteisöissä.
The diatom and water samples were collected in July 2013 from 37 sites covering the whole Finnish coastline of the Gulf of Finland and the Gulf of Bothnia.
Piilevä- ja vesinäytteet kerättiin vuoden 2013 heinäkuun aikana 37 näytepaikasta siten, että näytesarja kattoi koko Suomenlahden ja Pohjanlahden Suomen puoleiset rannikot.
Species richness was not spatially autocorrelated.
Lajirunsaus ei ollut spatiaalisesti autokorreloitunut.
Generalized linear models (GLM) and generalized additive models (GAM) were used for the species richness analyses, and the spatial autocorrelation was examined with Moran's I -index.
Lajirunsausanalyysit tehtiin yleistettyjen lineaaristen (GLM) ja yleistettyjen additiivisten (GAM) mallien avulla, ja spatiaalista autokorrelaatiota tarkasteltiin Moranin I -indeksillä.
The structure of a local community depends on interacting local and regional filters.
Paikallisen eliöyhteisön rakenne riippuu paikallisista ja alueellisista suodattimista, jotka toimivat vuorovaikutuksessa keskenään.
In the northern parts of the Baltic Sea, unfortunately, this kind of research has been quite scarce and often spatially limited.
Pohjoisella Itämerellä tällainen tutkimus on kuitenkin ollut vähäistä ja näytteenotto on useimmiten keskittynyt spatiaalisesti suppealle alueelle.
Studying of brackish water seas like the Baltic Sea is important, however, because their conditions and species composition differ from those of oceans, lakes and rivers, and their biodiversity is usually quite low.
Itämeren kaltaisten murtovesialtaiden tutkiminen on kuitenkin tärkeää, koska ne eroavat olosuhteiltaan ja eliöstöltään muista vesialueista ja niiden biodiversiteetti on yleensä alhaisempi kuin valtamerien ja makeiden vesien.
The species composition of the communities was analyzed with variation partitioning, redundancy analysis and Mantel's test.
Lajistoanalyyseissä käytettiin hajonnan ositusta, redundanssianalyysiä ja Mantelin testiä.
The redundancy analysis indicated that the most important factors regulating the species composition were air temperature, silicon oxide, total phosphorus, water temperature, salinity and pH.
Redundanssianalyysin mukaan tärkeimpiä lajiston koostumusta selittäviä tekijöitä olivat ilman lämpötila, piioksidi, kokonaisfosfori, veden lämpötila, suolapitoisuus ja pH.
The goal of this thesis is to examine what are the most important factors explaining the species richness and species composition of the epilithic diatom communities in the littoral zone of the Gulf of Finland and the Gulf of Bothnia, Baltic Sea.
Tämän tutkimuksen tavoitteena on selvittää, mitkä ovat tärkeimmät Suomenlahden ja Pohjanlahden epiliittisten litoraalipiileväyhteisöjen lajikoostumusta ja lajimäärää selittävät tekijät.
According to the Mantel's test, there was a statistically significant correlation between species composition and geographical location, whereas between species composition and water quality or species composition and climate the correlations were non-significant.
Mantelin testi osoitti, että piilevälajistolla ja maantieteellisellä sijainnilla oli tilastollisesti merkitsevä korrelaatio, mutta lajiston ja vedenlaadun tai lajiston ja ilmaston välillä sellaista ei esiintynyt.
However, the most important regulator of species composition is the cooperative action of water quality, climate and location, because location affects climate and both location and climate affect water quality.
Voimakkaimmin lajistoon vaikuttaa kuitenkin vedenlaadun, ilmaston ja sijainnin yhteisvaikutus, koska sijainti vaikuttaa ilmastoon ja sekä sijainti että ilmasto vaikuttavat vedenlaatuun.
Also data received from the Finnish Meteorological Institute and the Finnish Environment Institute were used after interpolation.
Lisäksi käytettiin Ilmatieteenlaitoksen ja Suomen Ympäristökeskuksen interpoloituja ilmasto- ja vedenlaatuaineistoja.
When it comes to the species composition, geographical location has stronger effect than water quality or climate.
Lajiston säätelijänä maantieteellinen sijainti on sen sijaan tärkeämpi kuin vedenlaatu tai ilmasto.
However, the strongest affecting factor was the cooperative action of water quality, climate and location.
Tärkein tekijä oli kuitenkin vedenlaatu-, ilmasto- ja sijaintimuuttujien yhteisvaikutus.
The results suggest that the species richness of the diatom communities in the northern Baltic Sea is mostly regulated by the local factors, while geographical location and climate have little impact.
Tämän tutkimuksen tulosten perusteella voidaan todeta, että pohjoisen Itämeren piileväyhteisöjen lajirunsautta säätelevät voimakkaimmin paikalliset tekijät eikä alueellisella sijainnilla tai ilmastolla ole suurta vaikutusta.
The variation partitioning showed that the species composition was mostly affected by climate and location, whereas water quality had little impact.
Lajiston koostumukseen vaikuttivat hajonnan osituksen mukaan eniten ilmasto- ja sijaintimuuttujat, kun taas vedenlaatumuuttujien vaikutus oli pieni.
The explaining factors used in the study are water chemistry, salinity, climate, exposition and geographical location.
Selittävinä tekijöinä käytetään vesikemia-, suolapitoisuus- ja ilmastogradientteja, rannan avoimuutta ja maantieteellistä sijaintia.
According to the GAMs, the best explaining factors were pH, oxygen and salinity.
GLM-mallien mukaan lajirunsautta selittivät parhaiten kokonaistyppi, pH ja happi ja GAM-mallien mukaan pH, happi ja suolapitoisuus.
Hormonal remission rate of FPAs was 91%.
Toimivista adenoomista 91 % oli hormonaalisessa remissiossa.
These patients were divided into two groups based on the surgical approach: microscopic and endoscopic.
Ensimmäisen osatyön 185 potilasta, jaettiin kahteen ryhmään leikkaustekniikan (mikroskooppinen ja endoskooppinen) perusteella.
Pituitary adenomas are the most common tumors of the sella turcica.
Aivolisäkeadenooma on tavallisin sellassa eli kallonpohjan turkinsatulassa esiintyvä kasvain.
We retrospectively collected the relevant data for a total of 320 patients who had undergone primary surgery for a newly diagnosed pituitary adenoma during 2000-2010 at Helsinki University Hospital.
Vuosina 2000-2010 Helsingin yliopistollisessa keskussairaalassa leikattiin 320 uutta aivolisäkeadenoomapotilasta, joiden sairauskertomustiedot kerättiin takautuvasti.
However, patients with Cushing s disease and NFPA had clinically and statistically significant impairments of some single dimensions compared with the general population.
Cushingin tauti ja toimimattomat aivolisäkeadenoomat kuitenkin heikensivät joitakin yksittäisiä elämänlaadun ulottuvuuksia taustaväestöön verrattuna.
Independent factors influencing the overall HRQoL (mean 15D score) were estimated using multivariate analysis.
Itsenäisiä elämänlaatua selittäviä tekijöitä arvioitiin monimuuttuja-analyysilla.
A good short-term surgical outcome could be achieved during the initial phase of transition from microscopic to endoscopic transsphenoidal surgery for NFPA patients.
Toimimattomien aivolisäkeadenoomien hyvät leikkaustulokset voitiin säilyttää mikroskooppisesta endoskooppiseen leikkaustekniikkaan tapahtuvan siirtymävaiheen aikana.
Our first endoscopic single-center consecutive case series showed a trend towards improved tumor control but the operative time was longer than with the microscopic technique.The effect of NFPA surgery on pituitary function (hypopituitarism) in both surgical groups was neutral.
Endoskooppisesti leikattujen potilaiden ryhmässä oli suuntaus vähäisempään jäännöskasvaimen määrään, mutta leikkausaika oli pidempi verrattuna mikroskooppisesti leikattuun ryhmään.
Surgical and endocrinological outcomes were assessed at the 3-month follow-up.
Leikkaushoidon vaikutusta arvioitiin seurantakäynnin yhteydessä 3 kuukautta leikkauksen jälkeen.
We then compared HRQoL (15D scores) between patients and a large sample of an age- and gender-standardized Finnish general population.
Elämänlaatukyselyyn (15D) vastasi 100 hormonaalisesti toimivan ja 137 toimimattoman aivolisäkeadenooman vuoksi leikattua potilasta, joiden 15D arvoja verrattiin suureen kaltaistettuun suomalaiseen taustaväestöön.
Our objectives here were to describe the transitional phase from microscopic to endoscopic surgery for nonfunctional pituitary adenomas (NFPAs), and to outline the health-related quality of life (HRQoL) and its determinants after treatment of different pituitary adenomas in a recent cohort from a single pituitary center.
Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli kuvailla siirtymävaihetta mikroskooppisesta endoskooppiseen leikkaustekniikkaan toimimattomien aivolisäkeadenoomien hoidossa.
Current multimodal treatment protocols with optimized hormonal replacement therapies enabled normal or at least near-normal overall HRQoL to be achieved in the majority of patients with all types of pituitary adenomas.
Nykymenetelmin leikatuilla ja hoidetuilla aivolisäkeadenoomapotilailla todettiin lähes normaali elämänlaatu (15D indeksi).
Each patient alive was sent a questionnaire (the 15D) assessing the HRQoL a mean of 7.4 years after the primary transsphenoidal surgery.
Toisessa ja kolmannessa osatyössä selvitettiin läpileikkaustutkimuksella erityyppisten aivolisäkeadenoomapotilaiden terveyteen liittyvää elämänlaatua keskimäärin 7.4 vuotta transsfenoidaalisen leikkauksen jälkeen.
We found that in 2000 the corridor was still functional, but since then it has degraded substantially and may lose its corridor function in the coming decades.
Ranomafanan ja Andringitran välinen metsäkäytävä oli hyvässä kunnossa vielä vuonna 2000, mutta sen tila on huononemassa nopeasti.
Habitat loss and fragmentation is the main culprit behind the current decline in biodiversity.
Yksi päätekijöistä biodiversiteetin vähenemisen takana on ihmisen aiheuttama elinympäristöjen väheneminen.
We analyzed a community of 300 species belonging to 6 taxonomic groups inhabiting more than 2000 km2 forest, composed of two large national parks in Madagascar, Ranomafana and Andringitra, and connected by a corridor.
Viimeisessä osatyössä tarkastelen konkreettista esimerkkiä elinympäristön häviämisestä ja pirstoutumisesta, tavoitteena selvittää miten Madagaskarin kaakkoisosassa oleva Ranomafanan ja Andrinitran kansallispuistot yhdistävä metsäkäytävä edistää näiden puistojen biodiversiteetin säilymistä.
When landscape quality is high, specialists are competitively superior, but when landscape degrades, generalists gradually become superior.
Kun elinympäristön määrä vähenee, vähemmän erikoistuneet lajit saavat etua lajien välisessä kilpailussa, ja erikoistuneita lajeja uhkaa sukupuutto.
The estimated current rate of extinction is two or three orders of magnitude higher than the background extinction rate.
Biodiversiteetin nykyinen vähenemisnopeus on samaa suuruusluokkaa kuin aiemmissa sukupuuttoaalloissa.
This work is focused on the features of habitat destruction that causes decline of biodiversity as well as the traits that make species vulnerable to habitat loss.
Tavoitteenani on lisätä ymmärrystä elinympäristöjen rakenteen merkityksestä lajiyhteisöille, sekä siitä minkälaiset lajit kärsivät erityisesti niiden elinympäristöjen vähenemisestä.
Our spatially realistic simulations show that species with passive mode of dispersal suffer the most from corridor destruction.
Väitöskirjan tulokset osoittavat myös sen että passiivisesti esim. tuulen mukana leviävät lajit ovat herkempiä elinympäristön häviämiselle kuin aktiivisesti liikkuvat lajit.
This thesis analyzes existing data and develops models to improve our understanding of the role of spatial processes in the dynamics of populations and communities.
Tässä väitöskirjassa kehittämäni matemaattiset mallit ottavat elinympäristöjen spatiaalisen rakenteen huomioon ekologisten ja evolutiivisten prosessien mallintamisessa.
The two other chapters investigate the consequences of habitat loss and fragmentation for generalist and specialist species.
Toisessa osatyössä käytän matemaattisia malleja ymmärtääkseni miten elinympäristöjen häviäminen ja pirstoutuminen vaikuttaa kilpaileviin lajeihin joiden erikoistumisaste niiden ympäristövaatimusten suhteen on erilainen.
Thus it appears that landscape heterogeneity promotes diversification and thus biodiversity.
Ympäristön heterogeenisuus lisää lajiutumisnopeutta ja mahdollistaa lajien erikoistumisen.
When applied to Malagasy dung beetles, we found that diversification rate is highest in the northern (very heterogeneous) and lowest in the southern (most homogeneous) parts of Madagascar.
Madagaskarin lantakuoriaisten fylogeneettinen analyysi osoittaa että lajiutumisnopeus on ollut suurin heterogeenisissa ympäristöissä.
Our analyses confirm that a high level of specialization leads to high sensitivity to habitat loss and fragmentation.
Väitöskirjan tulokset osoittavat että ekolokeroltaan kapeat eli elinympäristövaatimustensa suhteen erikoistuneet lajit ovat erityisen herkkiä elinympäristön häviämiselle.
As such, tropical regions, like Madagascar, are in double trouble due to high ecological specialization of most species and high rates of habitat destruction.
Madagaskarin kaltaisessa paikassa, jossa on paljon ekolokeroltaan kapeita lajeja, ja jossa elinympäristöt häviävät nopeaa tahtia, biodiversiteetin suojelu on erityisen haastavaa.
The most important ones are the mode of dispersal, ecological specialization, temporal and spatial stochasticity, and competition.
Väitöskirjan tulokset korostavat lajin ekolokeron leveyden, dispersaalin, ja lajien välisen kilpailun vaikutusta siihen miten lajit vastaavat elinympäristöjen vähenemiseen.
This approach one to assess the marginal and joint effects of different mechanisms by comparing model outcomes.
Tässä väitöskirjassa analysoin sekä empiirisiä aineistoja että matemaattisia malleja.
I build a flexible comparative method to analyze adaptive radiation and range dynamics that extends the current models in two directions by allowing more than two regions and by assuming diversity-dependent diversification rates.
Ensimmäisessä osatyössä käytän tilastollista mallinnusta etsiäkseni yhteyksiä ympäristön heterogeenisuuden ja lajiutumisnopeuden välille.
Almost all (96%) patients with MTBI returned to work/normal activities (RTW) within the follow-up of one year.
Lähes kaikki lievän aivovamman saaneet potilaat (96 %) palasivat töihin/normaaleihin toimintoihinsa vuoden kuluessa vammasta.
Greater resilience was associated with fewer post-concussive symptoms and better quality of life, whereas lower resilience was associated with more symptoms and lower quality of life.
Korkeampi resilienssi oli tutkimuksessa yhteydessä vähäisempiin lievän aivovamman oireisiin ja parempaan elämänlaatuun, kun taas matalampi resilienssi oli yhteydessä runsaampiin oireisiin ja heikompaan elämänlaatuun.
In addition, this study aimed to thoroughly and prospectively report the recovery from MTBI in previously healthy adults.
Lisäksi tutkimuksen tavoitteena oli raportoida laajasti aiemmin terveiden aikuisten toipumista lievästä aivovammasta.
Participants filled out self-report questionnaires about demographic variables, resilience, post-concussion symptoms, fatigue, insomnia, pain, post-traumatic stress, depressive symptoms, and quality of life at 1, 6, and 12 months following injury.
Tutkimukseen osallistuneet lievän aivovamman saaneet potilaat ja nilkkavamman saaneet verrokkihenkilöt täyttivät itsearviointikyselyt demografisista tekijöistä, resilienssistä, lievän aivovamman oireista, väsyvyydestä, univaikeuksista, kivusta, posttraumaattisesta stressistä, masennusoireista ja elämänlaadusta 1, 6 ja 12 kuukauden kuluttua vammasta.
The aim of this study was to investigate the psychometric properties of the Finnish version of the Resilience Scale (RS) and its short version (RS-14), their use in MTBI research, and to examine the association between resilience and outcome from MTBI.
Väitöskirjan tavoitteena oli arvioida Resilience Scale-kyselyn (RS) suomenkielisen version sekä sen lyhytversion (RS-14) käytettävyyttä lievän aivovamman tutkimuksessa sekä selvittää resilienssin ja lievästä aivovammasta toipumisen välistä yhteyttä.
Data regarding return to work of the MTBI group was also gathered.
Lisäksi kerättiin tiedot potilaiden työhön paluusta ja tehtiin molemmille tutkimusryhmille neuropsykologiset tutkimukset.
Resilience was also a significant predictor of self-reported fatigue following MTBI even when controlling for factors known to be associated with fatigue (depression, sleep disorders, and pain).
Resilienssi oli myös merkittävä väsyvyyden vähenemisen ennustaja lievän aivovamman jälkeen, vaikka muut väsymykseen liittyvät tekijät (masennus, univaikeudet ja kipu) otettiin huomioon.
By six months following injury, patients with MTBI did not differ as a group from non-head injury trauma controls on cognition, fatigue, or mental health, and by 12 months their level of post-concussion symptoms and quality of life was similar to that of controls.
Kuuden kuukauden kuluttua vammasta lievän aivovamman saaneet potilaat eivät ryhmänä eronneet tiedonkäsittelytoimintojensa, väsyvyytensä tai psyykkisen hyvinvointinsa puolesta verrokkiryhmästä, ja 12 kuukauteen mennessä heidän lievän aivovamman oireidensa ja elämänlaatunsa taso vastasi verrokkeja.
The Finnish version of the Resilience Scale (RS) and its short version (RS-14) have good psychometric properties and can be reliably used in MTBI research.
Tutkimuksen perusteella suomenkielistä RS-kyselyä ja sen lyhytversiota (RS-14) voidaan luotettavasti käyttää lievän aivovamman tutkimuksessa.
In recent years, resilience, which is defined as an ability to recover from adversity, has emerged as one potential psychological construct associated with outcome from MTBI.
Viime vuosina resilienssi on noussut esille psykologisena käsitteenä, joka on mahdollisesti yhteydessä lievästä aivovammasta toipumiseen.
In this sample of previously healthy adults, MTBI had a good prognosis.
Tutkimukseen osallistuneilla, aiemmin terveillä henkilöillä lievän aivovamman ennuste oli hyvä.
Patients reporting ongoing mild post-concussion syndrome (PCS) at the 12-month follow-up did not have more severe brain or bodily injuries than those without PCS. A large percentage (62.5%) of those with persistent PCS had a modifiable psychological risk factor (i.e., depression, possible post-traumatic stress disorder, and/or low resilience) at the beginning of recovery.
Suurella osalla pitkäkestoisia oireita kokeneista potilaista oli toipumisen alkuvaiheessa psykologisia riskitekijöitä (masennusta, mahdollista posttraumaattista stressiä ja/tai matala resilienssi), joihin voitaisiin vaikuttaa alkuvaiheen hoidolla.
Despite extensive research, there is considerable diversity and debate concerning the expected recovery course and the etiology of persistent symptoms after mild traumatic brain injury (MTBI).
Psykologiset tekijät on tutkimuksen perusteella suositeltavaa huomioida lievien aivovammojen alkuvaiheen hoidossa ja pitkittyneiden oireiden jatkokuntoutuksessa.
The cellular responses to hypoxia are regulated by transcription factors called hypoxia inducible factors (HIFs).
Hapenpuutteessa soluissa aktivoituvat HIF-trankriptiotekijät (hypoxia inducible factors).
Most importantly, simvastatin inhibited the development of experimental OB in the absence of other immunosuppression.
Merkittäväksi tuloksen tekee se seikka, että koe-eläimet eivät saaneet minkäänlaista hylkimisenestolääkitystä simvastatiini-hoidon ohessa.
In this study, we hypothesized that inhibiting innate immune activation through different pathways influences the development of experimental OB. To test our hypothesis, we investigated different factors and pathways leading to experimental OB using both rat and mouse heterotopic tracheal allograft models.
Tässä väitöskirjatutkimuksessa selvitimme keuhkonsiirtoa simuloivalla koe-eläinmallilla, vähentääkö erilaisin keinoin saavutettava synnynnäisen immuniteetin aktivaation esto sidekudoskasvua koe-eleinten henkitorvisiirteissä.