natgillin/translations-raw huggingface dataset:
HHV-6 and HHV-7 activation is common after lung transplantation despite ganciclovir or valganciclovir prophylaxis, but clinical manifestations are infrequently linked to them.
HHV-6 ja HHV-7 antigenemia on yleistä keuhkonsiirron jälkeen huolimatta CMV infektioita vastaan suunnatusta estolääkityksestä.
The sensitivities of the NASBA were 25.9, 43.5, and 56.3 % in detecting the same cut-off levels.
Näitä antigenemiatasoja vastaavat mRNAemia-testin herkkyydet olivat 25.9 %, 43.5 % ja 56.3 %.
In contrast, the findings from the surveillance bronchoscopies performed on LTRs led to a change in the previous treatment in only 6 % of the cases.
Sen sijaan oireettomille keuhkonsiirtopotilaille tehtyjen ns. seuranta-bronkoskopioiden löydökset vaikuttivat potilaan hoitoon vain 6 %:ssa tapauksista.
In addition to CMV antigenemia, 22 LTRs were monitored for HHV-6 and HHV-7 antigenemia.
CMV antigenemiatestin lisäksi 22:ta keuhkonsiirtopotilasta seurattiin HHV-6:n ja HHV-7:n suhteen valkosolujen antigeenitestien avulla.
The diagnostic yield of the clinically indicated bronchoscopies was 41 % in the HTRs and 61 % in the LTRs.
Infektioepäilyn yhteydessä tehtyjen bronkoskopioiden näytteistä saatiin diagnoosi sydämensiirtopotilailla 41 %:ssa ja keuhkonsiirtopotilailla 61 %:ssa tapauksista.
The aim of the present study was to evaluate the infectious complications after lung and heart transplantation, with a special emphasis on the usefulness of bronchoscopy and the demonstration of cytomegalovirus (CMV), human herpes virus (HHV)-6, and HHV-7.
Tässä väitöskirjatutkimuksessa selvitettiin bronkoskopian käyttökelpoisuutta keuhkon- ja sydämensiirtopotilaiden infektiodiagnostiikassa, verrattiin sytomegalovirus(CMV)-infektioiden osoittamiseen käytettäviä menetelmiä näissä potilasryhmissä sekä tutkittiin ihmisen herpesvirusten 6 ja 7 (HHV-6 ja HHV-7) esiintymistä ja merkitystä keuhkonsiirtopotilailla.
None of the complications of the bronchoscopies were fatal.
Bronkoskopiaan liittyi vain harvoin merkittäviä komplikaatioita.
To compare different assays in the detection of CMV, a total of 21 thoracic organ transplant recipients were prospectively monitored by CMV pp65-antigenemia, DNAemia (PCR), and mRNAemia (NASBA) tests.
Seurasimme 21:tä keuhkon- tai sydämensiirron saanutta potilasta veren CMV-antigenemia-, DNAemia- (PCR) ja mRNAemia(NASBA)testein.
HHV-6 appeared in 15 (79 %), HHV-7 in seven (37 %), and CMV in one (7 %) of these patients during ganciclovir or valganciclovir prophylaxis.
Gansikloviiri tai valgansikloviiri estolääkityksen aikana 15 potilaalla (79 %) todettiin HHV-6, seitsemällä (37 %) HHV-7 ja yhdellä (7 %) CMV antigenemia.
Pneumocystis carinii and CMV were the most commonly detected pathogens.
Yleisimmät bronkoskopianäytteissä todetut mikrobit olivat CMV ja Pneumocystis carinii, joka aiheutti infektioita keuhkonsiirtopotilailla yllättäen myös estolääkityksen aikana.
CMV DNAemia was detected in 93 % and mRNAemia in 61 % of the CMV antigenemias requiring antiviral therapy.
Lääkehoitoa vaatineista CMV antigenemioista DNAemia-testi oli positiivinen 93 %:ssa ja mRNAemia-testi 61 %:ssa tapauksista.
Infection is a major cause of mortality and morbidity after thoracic organ transplantation.
Keuhkon- ja sydämensiirtopotilailla infektiot ovat yleisiä ja ne aiheuttavat merkittävää kuolleisuutta.
In conclusion, bronchoscopy is a safe and useful diagnostic tool in LTRs and HTRs with a suspected respiratory infection, but the role of surveillance bronchoscopy in LTRs remains controversial.
Tämän tutkimuksen perusteella bronkoskopia on turvallinen ja käyttökelpoinen menetelmä keuhkon- ja sydämensiirtopotilaiden infektioiden diagnostiikassa.
The antigenemia test was the reference assay for therapeutic intervention.
CMV-infektioiden hoito perustui antigenemiatestiin, johon kahden muun testin tuloksia verrattiin.
We reviewed all the consecutive bronchoscopies performed on heart transplant recipients (HTRs) from May 1988 to December 2001 (n = 44) and lung transplant recipients (LTRs) from February 1994 to November 2002 (n = 472).
Tutkimme sydämensiirtopotilaille tehtyjen 44:n ja keuhkonsiirtopotilaille tehtyjen 472:n bronkoskopian tulokset.
This Thesis investigated atrial fibrillation (AF) with a specific emphasis on atrial remodeling which was analysed from epidemiological, clinical and magnetocardiographic (MCG) perspectives.
Tässä väitöskirjassa eteisvärinää tutkittiin eteisten uudelleen muotoutumisen (remodeling) näkökulmasta valottaen eteisvärinän yleisyyttä ja ilmaantumista, kliinistä käyttäytymistä sekä tutkimalla magnetokardiografialla (MKG) mitattua eteissignaalia.
In conclusion is not a rare condition in either general population or patients with hypertension or AMI, and it is associated with increased risk of morbidity and mortality.
Yhteenveto: Eteisvärinä on yleinen rytmihäiriö, johon liittyy lisääntynyttä sairastavuutta ja kuolleisuutta.
MCG was found to be an encouraging new method to study electrical atrial remodeling and reverse remodeling.
MKG on uusi, lupaava menetelmä, jolla rekisteröidään sydämen sähköisen aktivaation synnyttämää magneettikenttää.
Atrial fibrillation is the most common arrhythmia requiring treatment.
Eteisvärinä on yleisin hoitoa tarvitseva sydämen rytmihäiriö, ja sitä potevien määrä on voimakkaassa nousussa väestön ikääntyessä.
RAAS-suppressing medications appear to be the most promising method to prevent atrial remodeling and AF.
Uudemmat verenpainelääkkeet vähentävät eteisten uudelleen muotoutumista ja niiden avulla pystytään todennäköisesti vähentämään eteisvärinän ilmaantumista.
Therefore, atrial remodeling that increases the likelihood of AF and also seems to be relatively stable has to be identified and prevented.
Sydän- ja verenkiertosairauksien sekä eteisvärinän aiheuttamat muutokset eteisissä uudelleen muotoutuminen lisää eteisvärinän riskiä ja näyttää olevan varsin säilyvä ilmiö.
Patients with new-onset AF had an increased risk of cardiac events, stroke, and increased rate of hospitalisation for heart failure.
Eteisvärinä ja etenkin uuden eteisvärinän ilmaantuminen olivat yhteydessä lisääntyneeseen aivohalvauksen sekä kokonaiskuolleisuuden riskiin.
Patients with AF at baseline had an increased risk of mortality (hazard ratio (HR) of 1.32) and stroke (HR 1.77).
Verenpaineen hoito losartaanilla (angiotensiiniresptorisalpaaja) vähensi eteisvärinän ilmaantumista 33 % verrattuna atenololi-hoitoon (beetasalpaaja).
Shorter duration of AF and the use of sotalol were the only characteristics associated with better restoration and maintenance of SR. During the one-year follow-up 40% of the patients ended up in permanent AF.
Ensimmäisen osatyön merkittävin löydös oli se, että vaikka normaali sinusrytmi kyettiin palauttamaan sähköisellä rytminsiirrolla lähes kaikille potilaille, eteisvärinällä on suuri taipumus uusiutua rytmihäiriölääkityksestä huolimatta.
Older patients and patients with signs of more serious heart disease had and developed AF more often.
Toisen osastyön tulosten perusteella verenpainetautia sairastavilla potilailla, joilla on todettu vasemman kammion kuormittuneisuudesta johtuva paksuuntuma, uuden eteisvärinän ilmaantuminen lisäsi merkittävästi sairastavuutta ja kuolleisuutta.
Of the 5,477 randomised patients 655 had AF at baseline, and 345 patients developed new AF during the follow-up period, median 3.0 years.
Neljännessä ja viidennessä osatyössä todettiin eteisten uudelleen muotoutumista eteisvärinäpotilailla, sekä näiden muutosten korjaantumista sinusrytmin palauttamisen jälkeen.
After one month in SR, P-wave duration in MCG still remained longer and left atrial (LA) diameter greater compared to the controls, while the other measurements had returned to the same level as in the control group.
Tästä korjaantumisesta huolimatta eteisvärinäpotilaiden eteisissä oli eteisvärinälle altistavia muutoksia vielä 1 kk:n jälkeen normaalirytmin palauttamisesta.
The combination of female gender and age over 15 years, parathyroid hormone concentration over 100 ng/L, and cumulative weight-adjusted methylprednisolone dose over 150 mg/kg during the three preceding years were found to be important predictors for low lumbar spine BMD in RTx patients.
Munuaisensiirtopotilailla yli 15-vuoden ikä ja naissukupuoli, korkea lisäkilpirauhashormonipitoisuus ja 150 mg/kg ylittävä metylprednisoloniannos edeltävän 3 vuoden aikana olivat matalan luustontiheyden riskitekijöitä.
Vitamin D deficiency was common in all patient groups, and only 3% of patients with JIA and 25% of transplantation patients were considered to have adequate serum vitamin D levels.
D-vitamiinipitoisuudet olivat matalia suurella osalla potilaista, ainoastaan 3%:lla reumapotilaista ja noin 25%:lla elinsiirron saaneista D-vitamiinipitoisuus oli tavoitetasolla.
BMD was lowest during the immediate posttransplantation years and increased subnormally during puberty.
Luutontiheysarvot olivat matalimmat heti elinsiirron jälkeen, mutta ne paranivat vähitellen.
Delayed skeletal maturation was common in all patient groups.
Luustontiheydet olivat normaalia matalammat kaikissa tutkituissa ryhmissä.
Childhood and adolescence are critical periods for bone mass gain.
Lapsuus ja nuoruus ovat merkittävimmät ajanjaksot luumassan kertymisen kannalta, sillä luun huippumassa saavutetaan 20-30 vuoden ikään mennessä.
In this work, we studied overall bone health, the incidence and prevalence of fractures in children and adolescents who were treated for juvenile idiopathic arthritis (JIA) or had undergone solid organ transplantation.
Tässä tutkimuksessa selvitettiin luuston terveyttä ja murtumien esiintyvyyttä yli 4-vuotiailla lastenreumaa sairastavilla tai elinsiirron saaneilla lapsilla ja nuorilla sekä pyrittiin tunnistamaan luuston terveyteen vaikuttavat kliiniset ja hoidolliset tekijät.
Bone Health in Children and Adolescents with Juvenile Idiopathic Arthritis and Solid Organ Transplant
Lastenreumaa sairastavien ja elinsiirron saaneiden lasten ja nuorten luuston terveys
Medications, especially glucocorticoids (GCs), chronic inflammation, decreased physical activity, hormonal deficiencies, delayed puberty, and poor nutrition may predispose children and adolescents with a chronic disease to impaired bone health.
Lapsilla sekundaarinen osteoporoosi voi aiheutua perussairaudesta, sen hoidossa käytetyistä lääkkeistä, ravitsemusongelmista, liikuntakyvyn alenemisesta sekä sairauteen liittyvistä kasvun ja/tai murrosiän kehityksen ongelmista.
Based on the high prevalence of osteoporosis in the study cohorts more efforts should be put to prevention and early diagnosis of osteoporosis in these pediatric patients.
Murrosiän aikana elinsiirtopotilaiden osteoporoosiriski kasvaa ja näiden potilaiden luuston hoitoon tulisi kiinnittää erityistä huomiota.
The first study cohort included 62 patients diagnosed with JIA and treated with GCs.
Tutkimukseen osallistui 62 glukokortikoidihoitoa saanutta lastenreumaa sairastavaa lasta.
The epidemiology of fractures after transplantation was investigated in 196 patients and a more detailed analysis of bone health determinants was performed on 40 liver (LTx) and 106 renal (RTx) transplantation patients.
Murtumien epidemiologisessa tutkimuksessa oli 196 lapsena elinsiirron saanutta potilasta.
The total cumulative weight-adjusted dose of GC was not associated with BMD values in JIA or LTx patients.
Reumalapsilla ja maksansiirtopotilailla kumulatiivinen painoon suhteutettu glukokortikoidiannos ei assosioitunut luustontiheysarvoihin.
Bone mineral density (BMD) and vertebral morphology were assessed by dual-energy x-ray absorptiometry.
Selkänikamien osteoporoottisten murtumien esiintyvyyttä tutkittiin selkärangan röntgenkuvien avulla.
The values were highest in patients with JIA and lowest in patients with LTx.
Vähiten normaaliarvoista poikkesivat reumalasten tulokset ja matalimmat arvot todettiin maksansiirtolapsilla.
Osteoporosis is a skeletal disorder characterized by compromised bone strength that predisposes to increased fracture risk.
Lastenreumaa sairastavien ja elinsiirron saaneiden lasten ja nuorten luuston terveys Osteoporoosi on luuston sairaus, jossa luun lujuus on heikentynyt aiheuttaen lisääntyneen murtuma-alttiuden.
The prevalence of vertebral fractures ranged from 10% to 19% in the cohorts.
Oireettomat nikamamurtumat olivat huolestuttavan yleisiä kaikissa tutkimusryhmissä: reumalapsista 10%:lla ja maksansiirron saaneilla 19%:lla todettiin nikamamurtumia.
Most of the fractures were asymptomatic and diagnosed only at screening.
Oireettomia nikamamurtumia esiintyy usein, mikä tulisi huomioida seurannassa.
Age at transplantation influenced BMD values in LTx but not RTx patients; BMD values were higher in patients who had LTx before the age of two years.
Normaalisti murrosiässä luumassa lisääntyy voimakkaasti, mutta 80 %:lla maksansiirron saaneista nuorista luustontiheys normaalista poiketen pieneni murrosiässä; munuaisensiirron saaneista nuorista poikien luustontiheys nousi murrosiässä, mutta tytöillä heikkeni.
The 5-year monitoring period made evident that mental recovery was slower than physical recovery.
Viisivuotisseurannassa ilmeni, että henkinen toipuminen oli fyysistä toipumista hitaampaa.
Aging automatically lowers the number of QALY units.
Ikääntyminen alentaa automaattisesti QALY-yksiköiden määrää.
Main Results 1) Of the patients who died within the first year (n = 1047) 66 % died during the intensive care period or within the following month.
Keskeiset tulokset 1) Ensimmäisenä tehohoitoa seuranneena vuotena menehtyi 1047 potilasta, joista 66 % kuoli tehohoitojakson tai sitä seuranneen kuukauden aikana.
In addition, the study examines the qualities of two QOL measures, the RAND 36 Item Health Survey 1.0 (RAND-36) and the 5 Item EuroQol-5D (EQ-5D) and assesses the correlation of the test results.
Lisäksi tutkimuksessa verrataan kahden elämänlaatumittarin, pitkän 36-kysymyksinen RAND 36-Item Health Survey 1.0:n (RAND-36) ja lyhyen, 5-kysymyksisen EuroQol-5D:n (EQ-5D) ominaisuuksia ja mittaustulosten yhtenevyyttä.
Mortality of patients receiving conservative treatment was higher than of those receiving surgical treatment.
Konservatiivisesti hoidettujen potilaiden kuolleisuus oli suurempi kuin kirurgisesti hoidettujen potilaiden.
4) The intensive care experience and QOL ratings were connected.
4) Tehohoitokokemuksilla ja elämänlaatuarvoilla oli keskinäistä yhteyttä.
EQ-5D measured well the patient groups general QOL and the sum index was used to calculate QALY units.
Lyhyt EQ-5D-mittari kuvasi hyvin potilasryhmien yleistä elämänlaatua ja sen summalukua käytettiin QALY-yksikköjen laskemisessa.
Patients under the age of 65 receiving conservative treatment benefited from treatment to a greater extent measured in QALY units than their peers receiving surgical treatment, but in the age group 65 and over patients with surgical treatment received higher QALY ratings than recipients of conservative treatment.
QALY-yksikköinä mitattuna alle 65-vuotiaat, konservatiivisesti hoidetut potilaat hyötyivät hoidosta enemmän kuin kirurgisesti hoidetut ikätoverinsa, mutta 65 vuotta täyttäneiden ryhmissä kirurgiset potilaat hyötyivät hoidosta konservatiivisesti hoidettuja enemmän.
The QOL indices were statistically highest for those recipients with memories of intensive care as a positive experience, albeit their illness requiring intensive care treatment was less serious than average.
Tehohoidon positiivisena kokemuksena muistaneiden vastaajien elämänlaatuarvot olivat tilastollisesti parhaita, mutta heidän tehohoitoa vaatinut sairautensa oli sairauden vakavuutta mittaavilla pisteillä arvioituna keskimääräistä lievempi.
Study sectors investigate intensive care patients mortality, quality of life (QOL), Quality-Adjusted Life-Years (QALY units) and factors related to severity of illness, length of stay (LOS), patient s age, evaluation period as well as experiences and memories connected with the ICU episode.
Tutkimuksissa selvitetään yliopistosairaalan yleisellä tehohoito-osastolla vuosina 1995-2000 hoidettujen 2709 tehohoitopotilaan kuolleisuuden, elämänlaadun ja laatupainotteisten lisäelinvuosien (Quality-Adjusted Life-Year, QALY) määrää ja niihin liittyviä tekijöitä: sairauden vakavuutta, hoitoaikaa, ikää, seuranta-aikaa sekä potilaiden tehohoitokokemuksia ja muistikuvia.
Intensive care is to be provided to patients benefiting from it, in an ethical, efficient, effective and cost-effective manner.
Tehohoitoa tulee antaa siitä hyötyville potilaille eettisesti, tehokkaasti, vaikuttavasti ja kus-tannustietoisesti, mikä edellyttää hoitotulosten jatkuvaa arviointia.
No statistically significant differences were found in the QOL indices of those with negative memories, no memories or those who did not express the quality of their experiences.
Tehohoidon negatiivisena kokeneiden, tehoaikaa muistamattomien tai kokemustensa laatua ilmaisemattomien elämänlaatuarvoissa ei ollut tilastollisesti merkitseviä eroja.
Patients replying to the QOL survey in 2001 (n = 1099) had recovered well: 97 % of those lived at home. More than half considered their QOL as good or extremely good, 40 % as satisfactory and 7 % as bad.
Yli puolet heistä piti elämänlaatuaan hyvänä tai erittäin hyvänä, 40 % tyydyttävänä ja 7 % huonona.
The RAND-36 profile measure distinguished more clearly between the different categories of QOL and their levels.
Pitkä RAND-36-mittari erotteli tarkemmin elämänlaadun eri osa-alueet, niiden tasot ja yksittäisen vastaajan elämänlaadun.
All QOL indexes of those of working-age were considerably lower (p < 0.001) than comparable figures of the age- and gender-adjusted Finnish population.
Kaikki työikäisten elämänlaatuindeksit olivat vertaisväestön vastaavia arvoja merkitsevästi huonompia.
The non-survivors were more aged than the surviving patients, had generally a higher than average APACHE II and SOFA score depicting the severity of illness, their ICU LOS was longer and hospital stay shorter than of the surviving patients (p < 0.001).
Menehtyneet potilaat olivat selviytyneitä potilaita iäkkäämpiä, heillä oli keskimääräistä vakavampi sairaus, tehohoitojakso oli pidempi ja sairaalahoitojakso lyhyempi kuin eloon jääneillä potilailla.
3) QALY units were calculated by multiplying the time the patient survived after ICU stay or expected life-years by the EQ-5D sum index.
3) QALY-yksiköt saadaan kertomalla vastaajan elinaika tai elinajanodote vastaajan elämänlaadun summaluvulla.
Patients treated in 1995 responded to the RAND-36 questionnaire in 1996.
Vuonna 1995 hoidetut potilaat vastasivat elämänlaatukyselyyn kaksi kertaa, muut elossa olevat potilaat saivat kyselyn kerran.
We identified an altered expression in 4 genes implicated in the maturation or apoptosis of granulocytes: MPO (myeloperoxidase precursor), MNDA (myeloid cell nuclear differentiation antigen), FLT3LG (Fms-related tyrosine kinase 3 ligand) and ITGAL (antigen CD11A, lymphocyte function-associated antigen 1).
Tunnistimme neljä geeniä, joiden ilmentymistaso oli muuttunut ja jotka liittyvät granulosyyttien kypsymiseen tai apoptoosiin: MPO (myeloperoxidase precursor), MNDA (myeloid cell nuclear differentiation antigen), FLT3LG (Fms-related tyrosine kinase 3 ligand) ja ITGAL (antigen CD11A, lymphocyte function-associated antigen 1).
Finnish healthy blood donors served as controls (n= 120).
Terveet verenluovuttajat olivat kontrolleina.
Furthermore, in a subgroup of schizophrenia, HLA-A1 may be in linkage disequilibrium with some vulnerability genes in the MHC (major histocompatibility complex) region on chromosome 6.
Skitsofrenian alaryhmässä HLA-A1 voi olla kytkentäepätasapainossa joidenkin altistavien geenien kanssa kromosomi 6:n MHC (major histocompatibility complex) -aluella.
However, its use is limited by a high incidence (approximately 0.8%) of a severe hematological side effect, agranulocytosis.
Sen käyttöä rajoittaa kuitenkin vakava verenkuvaan liittyvä haittavaikutus, agranulosytoosi, jonka esiintyvyys on noin 0.8%.
We found that, independent of bioactivation, clozapine was cytotoxic to MSCs in primary culture, whereas clozapine at the same concentration stimulated the growth of human fibroblasts.
Havaitsimme, että klotsapiini riippumatta bioaktivaatiosta oli sytotoksinen luuytimen stroomasoluille primääriviljelmässä, kun taas samalla annoksella klotsapiini jopa kiihdytti fibroblastien kasvua.
In addition, we investigated the effect of clozapine on gene expression in granulocytes by performing a microarray analysis on blood leukocytes of 8 schizophrenic patients who had started clozapine therapy for the first time.
Teimme mikrosiruanalyysin kahdeksan skitsofreniaa sairastavan potilaan veren granulosyyteistä, kun he aloittivat ensimmäistä kertaa klotsapiinihoidon.
We treated cultures of human MSCs and human skin fibroblasts with 10 µM of unmodified clozapine and with clozapine bioactivated by oxidation.
Viljelimme normaaleja ihmisen luuytimen mesenkymaalisia stroomasoluja ja ihmisen ihofibroblasteja soluviljelmässä, jossa oli 10 µM muuntumatonta klotsapiinia tai hapettamalla bioaktivoitua klotsapiinia.
The altered expression of these genes following clozapine administration may suggest their involvement in clozapine-induced agranulocytosis.
Geenien ilmentymismuutokset klotsapiinin aloittamisen jälkeen voivat viitata niiden osallisuuteen agranulosytoosissa.
We found a significantly increased frequency of HLA-A1 among patients who were refractory to FGAs but responsive to clozapine.
HLA-A1 esiintyi merkitsevästi useammin klotsapiinille mutta ei ensimmäisen polven psykoosilääkkeelle vastanneilla potilailla.
The exact molecular mechanism(s) of clozapine-induced agranulocytosis is still unknown.
Klotsapiinin aiheuttaman agranulosytoosin tarkkaa molekyylitason syntymekanismia tai mekanismeja ei tunneta.
These results suggest that HLA-A1 may predict a good therapeutic outcome and a low risk of agranulocytosis and therefore HLA typing may aid in the selection of patients for clozapine therapy.
HLA-A1 voi ennustaa hyvää klotsapiinivastetta ja alhaista agranulosytoosin riskiä.
Clozapine is the most effective drug in treating therapy-resistant schizophrenia and may even be superior to all other antipsychotics.
Klotsapiini on tehokkain lääke hoidolle vastaamattomassa skitsofreniassa.
Biological mechanisms behind clozapine-induced agranulocytosis
Biologiset mekanismit klotsapiinin aiheuttaman agranulosytoosin taustalla
This suggests that direct cytotoxicity to MSCs is one possible mechanism by which clozapine induces agranulocytosis.
Löydös viittaa siihen, että suora luuytimen stroomasoluihin kohdistuva haittavaikutus voi olla eräs agranulosytoosin mekanismeista.
The third group of patients had a history of clozapine-induced granulocytopenia or agranulocytosis (n=26).
Kolmannessa oli 26 klotsapiinihoidon yhteydessä granulosytopenian tai agranulosytoosin saanutta potilasta.
Finally, we investigated whether or not normal human bone marrow mesenchymal stromal cells (MSC) are sensitive to clozapine.
Tutkimme ovatko luuytimen stroomasolut herkkiä klotsapiinille.
These genes could be involved in antipsychotic drug response and clozapine-induced agranulocytosis.
Nämä geenit voivat osaltaan säädellä klotsapiinivastetta ja klotsapiinin aiheuttamaa agranulosytoosia.
The first group comprised patients defined by responsiveness to first-generation antipsychotics (FGAs) (n= 19).
Toisessa oli 19 potilasta, jotka eivät saaneet vastetta ensimmäisen polven psykoosilääkkeelle mutta sen sijaan klotsapiinille.
We investigated the mechanisms behind responsiveness to clozapine therapy and the risk of developing agranulocytosis by performing an HLA (human leukocyte antigens) association study in patients with schizophrenia.
Tutkimme liittyvätkö immuunivastetta säätelevät HLA-molekyylit klotsapiinivasteeseen ja klotsapiinin aiheuttamaan agranulosytoosiin kolmessa skitsofreniapotilasryhmässä.
Notable savings can be achieved.
Samalla voidaan saavuttaa merkittäviä säästöjä.
As a result of this study, the use of drains is no longer recommended.
Tutkimuksen perusteella imuputken rutiininomaista käyttöä ei enää suositella.
There was no difference in healing of the wounds, postoperative blood transfusions, complications or range of motion.
Ryhmien välillä ei havaittu eroa haavan paranemisessa, verensiirroissa, komplikaatioissa tai nivelten liikelaajuuksissa.