natgillin/translations-raw huggingface dataset:
On the one hand, the opportunities and premises for boundaryless career paths seemed to be well in place.
Yhtäältä lähtökohdat rajattomille urille ovat kohdallaan ja erilaisia uramahdollisuuksia oli hyvin tarjolla.
As a phenomenon career was investigated in terms of bounded or boundaryless features.
Urapoluissa havaittiin sekä rajattomia että rajallisia piirteitä.
The purpose of the study is to find out more about the nature and dynamics of boundaries in one global case company.
Tutkimuksen tarkoituksena on analysoida työssä esiintyviä rajoja ja niiden luonnetta yhdessä globaalissa organisaatiossa.
The focus and perspective is on individual actors and what can be induced and generalised from their views, conceptions and insights.
Tarkastelun painopiste on yksittäisten työntekijöiden näkemyksissä ja käsityksissä.
During the past decade boundaries and boundarylessness have entered the research literature, the consultant language and also the common discourse as one of the trends describing the most recent developments in the working life.
Nämä ovat tulleet tutkimukseen, konsultointiin ja yleiseen kieleen työelämän muutoksia kuvaaviksi käsitteiksi.
The question is rather about knowing how to navigate and negotiate the existing boundaries.
Merkittävää on se, miten näillä rajoilla ja niitä ylittävillä rajapinnoilla osataan työskennellä, ja miten rajoista osataan neuvotella.
There are no established theoretical frameworks to study boundaries at work.
Rajattomassakin työssä on kuitenkin tunnistettavissa rajoja.
There are various dynamic links over the borders built into the organisation to ensure the alignment and synchronization of the whole system across volatile boundaries.
Nämä olivat keinoja, joilla varmistettiin organisaation yhteinen suunta jatkuvassa liikkeessä olevien rajojen yli.
Regarding technological boundaries, conflicting forces were identified.
Aineistosta oli tunnistettavissa useita rajoja ylittäviä linkkejä.
The intention was to bring forward and describe the local and emergent in the case organisation as described by the informants.
Tarkoituksena on kuvata paikallisesti esiin nousevia ilmiöitä lähinnä haastatteluaineiston kautta.
The dominant mode of analysis with the main data, interviews, was data-driven, interpretive and qualitative.
Globaaleissa tietotyöhön painottuneissa organisaatioissa korostuvat ketteryys, joustavuus, nopea reagointi, itseohjautuvuus, verkostot ja virtuaalinen toimintatapa.
Boundaryless Work An Explorative Case Study on the Nature of Boundaries and Boundary Crossings in Rapidly Changing Research & Development Work
Työn rajoihin ja rajattomuuteen sekä oikeanlaisiin rajoihin ja rajojen asettamiseen liittyvät kysymykset ovat olennaisia lisätutkimusta edellyttäviä tutkimusteemoja.
A combination of more unbounded job roles (managers, projects managers, horizontal specialists and R & D boundary roles) and more bounded job roles (designers/engineers and vertical specialists) forms a reconfigurable structure of job roles in the organisation.
Työssä esiintyviä rajoja voivat olla esimerkiksi ammattirajat, hierarkiat, maantieteelliset rajat, tilarajat, ajalliset rajat (aikavyöhykkeet, aikataulut), sosiaaliset, kulttuuriset, historialliset tai tekniset rajat.
Organisational change manifested as a catalyst that reconfigures boundaries.
Haastateltavien mukaan tiheät organisaatiomuutokset liikuttivat ja sekoittivat rajoja monella tapaa.
Task boundaries ( who does what seemed to have developed to a more permeable direction.
Työtehtävien rajat näyttivät siis tulleen läpäisevämmiksi.
The interviewees described detective work as a significant means to search for knowledge and to develop one s expertise.
Tutkimuksessa ehdotetaan, että rajattoman työn käsitteellä voitaisiin kuvata globaaleihin tietotyöorganisaatioihin syntynyttä uudenlaista työtyyppiä.
As a result, a set of parameters that can be used to describe boundaries and their dynamics and nature were obtained.
Rajoja voidaan myös tunnistaa erilaisten toimintajärjestelmien välillä kuten johtamisen ja toteutuksen tai käytön ja sunnittelun välillä.
In the case company boundaries between a change in one job role and a proper job role change are blurry.
Viimeaikaiset työelämän ilmiöt ja työn muuttunut luonne ovat herättäneet vilkasta keskustelua.
Some people s careers were less standardized and less predictable.
Yhtäältä organisaatiorajojen ja työroolirajojen sanotaan tulleen häilyvimmiksi ja epäselvemmiksi.
Implicit and ad hoc links over the borders are features of self-organising in the case organisation.
Rajan ylityksiä tapahtuu kun yksilöt tai yhteisöt pystyvät asianmukaisella tavalla luovimaan kyseisiä rajoja työssään.
On the other hand, some people called for more job rotation (a term that in this study is considered to belong to the previous era of mechanistic tools to organise work).
Työn organisointia tämäntyyppisissä konteksteissa on kuitenkin tutkittu vasta vähän, joten työn muutoksen ymmärtäminen ja työn organisoiminen uusimmissa työn konteksteissa edellyttävät lisää tutkimustietoa.
This study focuses on boundaries and the nature and dynamics of boundaries in rapidly changing R & D / product development work.
Rajat voidaan määritellä näkyviksi tai näkymättömiksi eroavuuksiksi tai erilaisuuksiksi, jotka muokkaavat ihmisten jokapäivästä työtä.
The optimal representation of people in meetings and knots is continuously negotiated.
Työn kuormittavuus sekä vakaus ja pysyvyys ovat paradoksaalisella tavalla yhteydessä toisiinsa.
With integrating over boundaries I focused on boundaries around knots and meetings as well as on the boundary between collaborative and individual work.
Organisaatioissa voi olla rajoja eri funktioiden välillä ja rajoja esim. asiakkaiden, alihankkijoiden tai partnerien suuntaan.
The goal is rather to understand the nature and dynamics of boundaries and to make them permeable wherever needed in an intelligent manner.
Rajojen, niiden luonteen ja dynamiikan ymmärtäminen on sekä organisaatioiden että yksilöiden kannalta entistä tärkeämpää.
In the case company the driver and the nature of career boundary crossings did not clearly anticipate how they were subsequently experienced.
Tällaisessa työssä kuormittavuustekijät ovat aivan erilaisia kuin aikaisemmissa työtyypeissä.
This group included speakers from all three groups.
Ryhmään kuului puhujia jokaisesta ryhmästä.
The fluency rating for this group was 6.5 (range between 5.6–7.3).
Tämän ryhmän sujuvuuden keskiarvo oli 6,5 (vv=5,6–7,3) eli selvästi alle tavanomaisen sujuvuuden.
This study investigates speech fluency in Finnish adult speakers to identify the features that makes fluency either typical or disordered.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli selvittää, millaista on tyypillinen puheen sujuvuus suomalaisilla aikuisilla ja mitkä piirteet tekevät sujuvuudesta epätyypillistä.
The most interesting finding was the detection of a borderline group (n=13) based on the auditory-perceptual fluency ratings of SLPs.
Erityisen mielenkiintoista oli puheterapeuttien kuulonvaraisiin arviointeihin perustuneen rajaryhmän (n=13) löytyminen.
The disfluency frequency for the most nonfluent typical speaker was 7.8 %, while it was 7.0 % for the most fluent brain injury speaker.
Tyypillisillä puhujilla sujumattomuusprosentti ylsi korkeimmillaan 7,8 %:iin, kun se vammautuneilla puhujilla oli matalimmillaan 7,0 %.
Fluency of speech was first assessed perceptually by SLPs on a Visual Analogue Scale (VAS).
Ensin puheterapeuttien muodostama asiantuntijaraati arvioi sujuvuutta kuulonvaraisesti 120 mm:n VAS-janalle (Visual Analogue Scale).
Third, although the SLPs differentiated typical fluency from the atypical, assessing the features’ affecting fluency was difficult.
Kolmanneksi, vaikka asiantuntijoiden korvat pystyivätkin erottelemaan häiriintyneen sujuvuuden tyypillisestä, ei sujumattomuutta määrittelevien piirteiden arviointi ollut yhtä luotettavaa.
Fluency is considered to be language performance that includes motor, linguistic and cognitive processes.
Logopediassa sujuvuutta voidaan lähestyä motorisesta, kielellisestä ja viestinnällisestä näkökulmasta.
Therefore, in both research and clinical practice, it is important to pay more attention to the most nonfluent typical speakers.
Ensiksi, niin tutkimuksen kuin kliinisen työnkin näkökulmasta olisi erityisen tärkeätä tunnistaa tyypillisen sujuvuuden ääripäät.
The measured disfluency frequencies from the speech samples for these 13 speakers varied from 1.0 % to 15.9 %.
Näiden kolmentoista puhujan sujumattomuusprosentit vaihtelivat välillä 1,0–15,9 %, eivätkä kuulijaraadin arviot korreloineet mitattujen sujumattomuusprosenttien kanssa.
If the judges rated speech fluency of a participant as less than average, then the judges were asked to report if speech rate, pauses, stuttering, language difficulties or something else alone or in different combinations affected their decisions.
Jos puheterapeutti arvioi puhenäytteen olevan tavanomaista sujumattomampi, hänen tehtävänään oli valita viidestä vaihtoehdosta (änkytys, puhenopeus, tauot, kielelliset vaikeudet ja jokin muu) yksi tai useampi piirre, joka heikensi sujuvuutta.
Secondly, the boundary between typical to atypical fluency is neither strict nor black-and-white; instead, the change from typical to atypical seems to pass through a grey borderline area.
Toiseksi, tyypillinen sujuvuus ei pääty tiettyyn pisteeseen, vaan siirtymä häiriintyneeseen vaikuttaisi tapahtuvan rajapinnan kautta.
Secondly, the speech samples were analyzed for disfluencies, disfluency frequencies, and disfluency clusters, as well as for the relationships between various disfluencies.
Tämän jälkeen puhenäytteistä tehdyistä litteraateista mitattiin erilaisia sujumattomuuden piirteitä, kuten yksittäisiä sujumattomuuksia, sujumattomuuden suhdelukuja (esim. sujumattomuusprosentti) ja sujumattomuusryppäitä.
In typical speakers (CG) the most common disfluency type was hesitation, and the mean disfluency frequency was 2.3 %.
Sujumattomuuspiirteistä tyypillisessä puheessa esiintyi eniten epäröintiä, mutta keskeytysten määrän lisääntyessä puhe muuttui sujumattomammaksi.
The mean fluency rating for the typical speech was 8.2; for disordered speech, the rating was 4.3 (GA); and for speech with neurogenic stuttering, it was 3.4 (GB).
Tutkimusryhmän A puhujien näytteissä puheterapeutit kuulivat runsaasti sujumattomuuksia (sujuvuuspisteet 4,3), mutta erityisen häiriintyneiksi puheterapeutit arvioivat tutkimusryhmän B puhujien näytteet (sujuvuuspisteet 3,4).
The disfluency clusters were longer in those speakers with neurogenic stuttering (GB), although the stuttering itself did not increase the number of clusters.
Lisäksi änkytys pidensi sujumattomuusryppäitä merkittävästi, mutta ei lisännyt ryppäiden esiintyvyystiheyttä.
Speech fluency was evaluated using narrative discourse samples.
Puheterapeuttien arviointien perusteella tauot heikensivät tyypillisten puhujien saamia sujuvuuspisteitä tilastollisesti merkitsevästi.
To conclude, fluency is a multifaceted phenomenon that manifests as a continuum with variations between the different disfluencies.
Johtopäätöksenä voidaan todeta, että sujuvuuden normaalivariaatio on laaja.
The participants included a group of speech and language pathologists (SLPs) as listeners and three groups of speakers, namely, a control group (CG) representing typical Finnish speakers and two groups representing speakers with TBI with (Group B) and without neurogenic stuttering (Group A).
Toisessa puhujaryhmässä (tutkimusryhmä A; n=10) oli henkilöitä, joille oli aivovamman seurauksena syntynyt erilaisia kielellisiä ja motorisia puheen sujuvuuden häiriötä.
Finally, the communicational aspects of disfluencies, as functional tools for maintaining fluency, should be worthwhile considering.
Lopuksi, sujumattomuudet kertovat puheterapeuteille usein häiriöistä, mutta niillä voi olla myös viestintäkykyä ylläpitävä funktio.
However, this borderline for fluency inspired us to observe typical speakers with high disfluency frequencies as well as speakers with TBI with low disfluency frequencies.
Tutkimustulokset osoittivat, että puheterapeutit erottivat selkeästi tyypillisten puhujien puhenäytteet (sujuvuuspisteet 8,2) kuulonvaraisesti aivovamman saaneiden puhujien näytteistä.
Traumatic brain injury (TBI) is defined as an impairment in brain function due to an external physical force, and impaired brain function in TBI typically includes difficulties with both motor and higher cognitive functions.
Sujuvuutta arvioidaan tyypillisesti kuulonvaraisesti tai mittaamalla puhenäytteistä sujumattomuutta kuvaavia piirteitä, kuten änkytysprosenttia tai puhenopeutta.
In speech-language pathology, both the clinical and the research practice, auditory-perceptual judgments and instrumental measurements are used to assess different aspects of disordered fluency.
Aivovamman saaneiden tutkittavien puhujaryhmät erosivat toisistaan puheessa esiintyvien sujumattomuuspiirteiden perusteella: Tutkimusryhmän A puhujilla mitattiin eniten keskeytyksiä, sitten interjektioita ja korjauksia, mutta tutkimusryhmän B änkytyksen vuoksi häiriintyneessä puheessa sujumattomuuspiirteiden esiintymisjärjestys oli interjektiot, änkytys ja keskeytykset.
To achieve this purpose, these disfluencies should be evaluated in clusters instead of separately.
Puhenäytteistä tehdyt analyysit olivat puheterapeuttien arviointien kanssa samansuuntaisia.
For these speakers, interruptions and revisions were the most common disfluency types.
Sekä kaikista sujuvimpia aivovamman saaneita puhujia että kaikista sujumattomampia terveitä puhujia yhdisti runsas keskeytysten ja korjausten määrä.
The CG differed statistically from Groups A and B based on perceptual assessments.
Tutkittavien (N=90) sarjakuvakertomuksiin perustuvista puhenäytteistä analysoitiin sujuvuutta monella eri menetelmällä.
Professional Bureaucracies at the Efficiency Era – Balancing Between Professional Ethos and Efficiency Pressures
Ammattilaisbyrokratiat tehokkuuden aikakaudella – Tasapainoilua asiantuntijaeetoksen ja tehokkuuspaineiden välillä
ii) Why is the adoption of an efficiency orientation difficult in professional bureaucracies?
ii) Miksi tehokkuusajattelun omaksuminen on vaikeaa ammattilaisbyrokratioissa?
Thus far, the changes in the operational level of professional bureaucracies have remained minor compared to those in their administration.
Ammattilaisbyrokratioissa operatiivisella tasolla tapahtuneet muutokset ovat olleet toistaiseksi vähäisempiä kuin niiden hallinnossa tapahtuneet muutokset.
iii) What would the adoption of an efficiency orientation in professional bureaucracies require?
iii) Mitä tehokkuusajattelun omaksuminen ammattilaisbyrokratioissa edellyttäisi?
In this doctoral thesis, knowledge-intensive organizations – especially publicly administered Finnish universities and hospitals – are scrutinized in a situation where pressures, originating mainly outside these organizations, force them to adopt an efficiency orientation.
Tässä väitöskirjatutkimuksessa tarkastellaan asiantuntijaorganisaatioita – erityisesti suomalaisia julkisomisteisia yliopisto- ja sairaalaorganisaatioita – tilanteessa, jossa pääasiassa näiden organisaatioiden ulkopuolelta tulevat paineet pakottavat niitä omaksumaan tehokkuusajattelun.
In general, due to their special nature, professional bureaucracies cannot be led top-down like most other organizations, even though this is exactly what the recent adoption of managerialistic practices is aiming towards.
Ammattilaisbyrokratioita ei ylipäätään voi johtaa niiden erityisluonteen vuoksi kuten useimpia muita organisaatioita, ylhäältä alas, vaikka managerialististen käytäntöjen viimeaikainen omaksuminen ammattilaisbyrokratioissa siihen nimenomaisesti tähtää.
This is important given that when it comes to operation-level expert work in professional bureaucracies, the operational core is the key part of the organization and the professionals that populate it have traditionally possessed more power than the managers at the strategic apex.
Tämä on merkittävää, sillä ammattilaisbyrokratian tapauksessa operatiivinen ydin on organisaation keskeinen osa ja operatiivisen ytimen ammattilaiset ovat perinteisesti käyttäneet omaan työhönsä liittyen merkittävämpää valtaa kuin strategisen huipun johtajat.
Whereas all the five articles have their respective research questions and purposes, the synthesis presents the following three aggregate research questions: i) How have professional bureaucracies been able to adopt an efficiency orientation?
Siinä missä jokaisessa osatutkimuksessa on oma kysymyksenasettelunsa, tutkimuksen synteesiosassa ammattilaisbyrokratioiden kohtaamaan tehokkuuspaineeseen liittyen esitetään kolme kokoavaa tutkimuskysymystä: i) Miten ammattilaisbyrokratiat ovat kyenneet omaksumaan tehokkuusajattelun?
It seems that the general trend is towards defining the productivity and quality of professional bureaucracies based on the criteria set by financing institutions and less by individual professionals and their professional associations.
Yleinen suuntaus vaikuttaa olevan, että ammattilaisbyrokratioiden tuottavuuden ja laadun kriteerit määritellään yhä enemmän rahoittajien, ei niinkään ammattilaisten tai heidän professionaalisten järjestöjensä toimesta.
Moreover, given the challenge in defining efficiency in the case of professional bureaucracies, it is suggested in the thesis that university- and hospital organizations end up adopting solutions, structures and practices that ceremonially express efficiency rather than actually changing their traditional policies in practice.
Koska tehokkuuden yksiselitteinen määritteleminen ammattilaisbyrokratioiden tapauksessa on lisäksi poikkeuksetta erittäin haasteellista, tutkimuksessa esitetyn tulkinnan mukaan yliopisto- ja sairaalaorganisaatiot päätyvät monessa tapauksessa omaksumaan ratkaisuja, rakenteita ja käytäntöjä, jotka paremminkin seremoniallisesti ilmentävät tehokkuutta, kuin todellisuudessa muuttavat niiden perinteisiä käytäntöjä, ainakaan operatiivisen asiantuntijatyön tasolla.
This compilation thesis consists of two parts: the latter consists of five peer-reviewed and previously published articles, while the first part – the synthesis – theoretically recapitulates these individual articles and builds the overall argumentation of the thesis.
Tutkimus koostuu kahdesta osasta: viidestä referee-menettelyn läpikäyneestä, julkaistusta, empiirisestä osatutkimuksesta sekä ne yhteen vetävästä, tutkimuksen kokonaisargumentin muodostavasta, teoreettisesta synteesiosasta.
Importantly, due to the change in institutional logics, public hospitals and universities would no longer manifest the traditional professional bureaucracy archetype, but instead some other, possibly thus far unknown, professional organization archetype.
Lisäksi tehokkuusajattelun omaksuminen edellyttäisi institutionaalisen logiikan muutosta, jonka myötä sairaala- ja yliopisto-organisaatiot eivät enää ilmentäisi niinkään perinteistä ammattilaisbyrokratia-arkkityyppiä, vaan jotakin muuta, toistaiseksi mahdollisesti tuntematonta ammattilaisorganisaation arkkityyppiä.
However, even though the professionals still possess significant power, it is also inevitable that managerialism has curtailed collegiality and democratic decision-making, especially in universities.
Managerialismi on kuitenkin kiistatta kaventanut erityisesti yliopistojen tapauksessa kollegiaalisuutta ja demokraattista päätöksentekoa.
Consequently, in Mintzberg’s (1979) classic typology, these organizations have been perceived as the ideal examples of a structural configuration called professional bureaucracy.
Tutkimuksen lähtökohtana on ajatus siitä, että sairaala- ja yliopisto-organisaatiot, jotka Mintzbergin (1979) klassista terminologiaan soveltaen ovat malli-esimerkkejä organisaatiotyypistä, jota kutsutaan ammattilaisbyrokratiaksi, muistuttavat monilta keskeisiltä ominaispiirteiltään toisiaan.
When applying the term "professional bureaucracy" in this thesis, it refers to publicly owned universities and hospitals unless otherwise specified.
Puhuttaessa ammattilaisbyrokratioista, tutkimuksessa viitataan nimenomaisesti julkisiin sairaaloihin ja yliopistoihin.
However, it can also be interpreted that these changes are due to an evolution of the very organizational field where public universities and hospitals operate, rather than an actual change in the organizations’ institutional logic.
Kyseessä on kuitenkin paremminkin jonkinlainen organisaatiokentän evoluutio, kuin varsinainen institutionaalisen logiikan muutos.
This is due to the fact that efficiency orientation, at least in the way it is perceived in the New Public Management (NPM) doctrine, has traditionally belonged neither to the operational logic of professional bureaucracies nor to the professional ethos of their expert workers.
Tutkimuksessa todetaan, että tehokkuusajattelun omaksuminen on yliopisto- ja sairaalaorganisaatioille erittäin vaikeaa, sillä tehokkuusajattelu, ainakin niin kuin se uuden julkisjohtamisen (NPM) yhteydessä on mielletty, ei ole perinteisesti kuulunut näiden ammattilaisbyrokratioiden toimintalogiikkaan, eikä siten myöskään niiden avainryhmien professionaaliseen eetokseen.
It is suggested in the thesis that a genuine adoption – in contrast to ceremonial adoption – of efficiency orientation in universities and hospitals would require a change in the professional identities and ethos of expert workers, physicians and scholars.
Tehokkuusajattelun aito, seremoniallisuuden ylittävä omaksuminen edellyttäisi yliopisto- ja sairaalaorganisaatioiden keskeisten ammattilaisryhmien, yliopistoissa tutkimus- ja opetushenkilökunnan ja sairaalaorganisaatioissa lääkärikunnan, professionaalisen eetoksen ja asiantuntijaidentiteetin muutosta.
The shortcomings of practices, procedures and legislation aimed at increasing efficiency in universities and hospitals are the consequences of legislators’, politicians’ and administrators’ inadequate understanding of the operational logic of professional bureaucracies.
Ulkopuolisten toimijoiden kehittämien ja säätämien, tehokkuuteen tähtäävien käytäntöjen, toimintamallien ja lakien valuviat ovat seurausta ennen kaikkea siitä, että niiden laatijat eivät ymmärrä riittävästi ammattilaisbyrokratioiden toimintalogiikkaa.
In contrast, the main concern of scholars working in research and/or teaching roles in universities is the threat that an efficiency orientation will turn the management-by-results doctrine – in itself a questionable framework for steering universities – into management-by-quantity.
Vastaavasti yliopistoissa opetus- ja tutkimustyötä tekevän henkilöstön osalta keskeiseksi tehokkuusajattelun uhkakuvaksi tulkitaan huoli numerojohtamisesta: jo itsessään yliopistotyöhön sopimattoman tulosjohtamisen muuttumisesta itsetarkoitukselliseksi numeroiden tuottamiseksi.
University and hospital personnel themselves are mostly quite critical with regard to implementing efficiency factors in their expert work.
Sairaala- ja yliopisto-organisaatioiden professionaalinen henkilöstö suhtautuu tehokkuusajattelun implementointiin omaan asiantuntijatyöhönsä pääsääntöisesti varsin kriittisesti, vaikka erityisesti sairaala-organisaatioiden tapauksessa toiminnan yleisen tehokkuuden kehittämisen tarve hyväksytäänkin.
Consequently, in practice, it is still the professionals and not the formally appointed managers that possess the actual power in professional bureaucracies.
Todellista valtaa ammattilaisbyrokratioissa käyttävät siten edelleen ammattilaiset itse, eivätkä niinkään organisaatioiden formaalissa esimiesasemassa olevat johtajat.
It should thus be critically assessed how suitable, in the first place, these doctrines and means are in steering expert work that is typically defined by intrinsic motivations and professional ethos.
Niitä ohjauskeinoja ja välineitä, joilla ammattilaisbyrokratioita johdetaan, tulisikin arvioida uudelleen; olisi kriittisesti tarkasteltava soveltuvatko ne ylipäätään luonteeltaan sisäisesti motivoituneen ja professionaalisen eetoksen ohjaaman asiantuntijatyön johtamiseen.