natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I observed growth reductions in the presences of cervids and low survival associated with hares and voles, which suggests that they all weaken regeneration in birch stands.
Havaitsin, että hirvieläinten läsnä ollessa koivujen kasvunopeus hidastui, kun taas jänikset ja myyrät alensivat näiden taimien selviytymistä.
From the tree species studied, birch appears to be the most palatable one for the mammalian herbivores.
Tutkituista puulajeista koivu vaikutti olevan alttein nisäkäskasvinsyöjien laidunnukselle.
The most common reasons for revision were aseptic loosening (39%) and instability (39%).
Uusintaleikkauksen yleisimmät syyt olivat aseptinen irtoaminen (39 %) ja epävakaus (39 %).
Future studies should focus on examining the mechanism behind the osteolytic process in TAR to avoid similar problems for implant development in the future.
Tulevaisuudessa tutkimusten tulisi keskittyä selvittämään tarkemmin osteolyysin mekanismeja, jotta vastaavat ongelmat voitaisiin jatkossa välttää tekonivelien kehitystyössä.
For this retrospective study, 164 ankles (34 Scandinavian Total Ankle Replacement (STAR) and 130 Ankle Evolutive System (AES)) operated on in single institution during 1997–2008 were followed clinically and radiologically.
Tässä takautuvassa tutkimuksessa analysoitiin yhdessä sairaalassa laitetun 164 nilkan tekonivelen (34 Scandinavian Total Ankle Replacement (STAR) ja 130 Ankle Evolutive System (AES)) kliiniset ja radiologiset seurantatulokset.
Analysis from the data covering the years 1997–2006 of the Finnish Arthroplasty Registry was conducted.
Lisäksi analysoitiin Suomen Endoproteesirekisterin dataa ajalta 1997–2006 koskien nilkan tekoniveliä.
Osteolysis was the main reason for revisions and failure.
Osteolyysi aiheutti suurimman osan uusintaleikkauksista ja epäonnistumisista.
The 5-year survival was 87.3% (95% CI 80.0% to 92.0%), and the 10-year survival 74.9% (95% CI 65.4% to 82.2%).
Viiden vuoden pysyvyys oli 87.3 % ja kymmenen vuoden 74.9 %.
The survival of the STAR implant was satisfactory, 93.8% (95% CI 77.5% to 98.4%) at 5 years, and 87.2% (95% CI 69.4% to 95.0%) at 10 and 15 years.
STAR-nilkan tekonivelen pysyvyyden todettiin olevan erittäin hyvä, 93.8 % viiden vuoden ja 87,2 % kymmenen ja viidentoista vuoden aikana.
Dual-coating of the implant was associated with a 3.1-fold risk of osteolysis and of significantly earlier development of osteolysis compared to single-coating.
AES-tekonivelen kaksoispinnoite aiheutti yli kolminkertaisen riskin osteolyysin kehittymiselle sekä merkitsevästi aikaisemmin ilmaantuvaa osteolyysiä yksinkertaiseen pinnoitteeseen verrattuna.
Histological samples were collected from ankles revised due to periprosthetic osteolysis.
Kudosnäytteet saatiin nilkoista, jotka oli jouduttu uusintaleikkaamaan osteolyysin vuoksi.
The survival of the STAR total ankle replacement was satisfactory in the long-term, but the results of the AES total ankle implants were strongly influenced by aggressive and early-emerging osteolysis.
STAR-tekonivelen pysyvyys oli hyvä pitkällä aikavälillä, mutta AES-tekonivelen tuloksia huononsi merkitsevästi erittäin aikaisessa vaiheessa ilmaantunut aggressiivinen osteolyysi.
The revision rate for all revisions was 57% including all postoperative revisions for osteolysis, component exchanges, and conversions to arthrodesis.
Uusintaleikkausten määrä oli 57 % sisältäen kaikki uusintaleikkaukset osteolyysin vuoksi, komponenttien vaihdot ja tekonivelen vaihdot luudutukseen.
The overall rate of revisions was 44%, which includes all postoperative revisions for osteolysis, component and insert exchanges, and conversions to arthrodesis.
Uusintaleikkausten määrä oli 44 % sisältäen kaikki uusintaleikkaukset osteolyysin vuoksi, komponenttien vaihdot ja tekonivelen vaihdot luudutukseen.
The peri-implant osteolysis was quite common in the AES total ankle implants: 70% of the ankles exhibited osteolysis at the latest follow-up.
Osteolyysin määrä AES-nilkan tekonivelissä oli korkea, 70 % nilkoista viimeksi tehdyn analyysin mukaan.
In the registry study, there was no difference in the survival rates between the STAR and AES designs, nor was there any association between age, gender, diagnosis, or hospital volume and TAR survival.
Rekisteritutkimuksen mukaan implanttimallilla, potilaan iällä, sukupuolella, diagnoosilla tai sairaalan leikkausvolyymilla ei ollut yhteyttä implantin pysyvyyteen.
The annual incidence of TAR according to the Finnish Arthroplasty Registry was 1.5 per 105 inhabitants and overall implant survival was 83% at 5 years when any revision was the end point.
Nilkkaproteesin kokonaispysyvyys oli 83 % 5 vuoden aikana, kun päätetapahtumana oli mikä tahansa uusintaleikkaus.
Total ankle replacement : Clinical, radiological, and biochemical assessment with special reference to osteolysis
Nilkan tekonivel: Kliininen, radiologinen ja biokemiallinen seuranta Ylemmän nilkkanivelen loppuvaiheen nivelrikkoa voidaan hoitaa nilkan luudutus- tai tekonivelleikkauksella.
Histology revealed a foreign-body reaction characterized by extensive soft and bone tissue necrosis.
Mikroskooppitutkimuksessa todettiin vierasesinereaktio ja runsaasti kudoskuoliota.
There was no statistically significant association between implant survival and patient age, gender, BMI, or diagnosis.
Potilan iällä, sukupuolella, painoindeksillä tai diagnoosilla ei todettu yhteyttä tekonivelen pysyvyyteen.
Postoperative alignment of ≥10º of varus predicted a poorer outcome and was statistically significant for implant survival (p=0.0005).
Leikkauksen jälkeisen nilkan virhelinjauksen todettiin ennustavan tilastollisesti merkitsevästi huonompaa tulosta.
The survival of the AES implant was strongly affected by osteolysis and malalignment, and inferior compared to previously published results.
AES-nilkan tekonivelen pysyvyys oli huonoa, ja siihen vaikuttivat sekä runsas osteolyysin määrä että nilkan virheasento.
Peri-implant osteolysis has been major problem, as it compromises the stability of the implant components and can lead to aseptic loosening and implant failure.
Hankalin nilkan tekonivelen komplikaatio on viime vuosien aikana ollut osteolyysi eli luun liukeneminen tekonivelen ympäriltä, joka saattaa johtaa tekonivelen irtoamiseen.
Hof, Knill and Simon presented (Commun.
Hof, Knill ja Simon esittivät kysymyksen (Commun.
This thesis is mostly focused on palindromes.
Tässä väitöskirjassa käsitellään pääasiassa palindromeja.
Rich square-free words are known to be finite (Pelantov\'a and Sarosta, Discrete Math. 313, 2013).
Rikkaiden neliövapaiden sanojen tiedetään olevan äärellisiä (Pelantov\'a ja Starosta, Discrete Math. 313, 2013).
We will give another proof for that result.
Osittainen tulos tästä konjektuurista todistetaan.
We study more closely how many different ways, and in which situations, rich words can be extended so that they remain rich.The defect of a ord is defined to be the number of palindromes the word is lacking.We will generalize the definition of defect with respect to extending the word to be infinite.The number of rich words, on an alphabet of size $n$, is given an upper and a lower bound.
Äärellisiä rikkaita sanoja voidaan tunnetusti jatkaa äärettömiksi rikkaiksi sanoiksi.Työssä tutkitaan tarkemmin sitä, miten monella tavalla ja missä eri tilanteissa rikkaita sanoja voidaan jatkaa siten, että ne pysyvät rikkaina.Sanan vajauksella tarkoitetaan puuttuvien palindromien lukumäärää.Vajauksen käsite yleistetään tapaukseen, jossa sanaa on jatkettava äärettömäksi sanaksi.Rikkaiden sanojen lukumäärälle annetaan myös ylä- ja alaraja.
Palindromes have been studied extensively, in recent years, in the field of combinatorics on words.Our main focus is on rich words, also known as full words.
Palindromeja on tutkittu viime vuosina runsaasti sanojen kombinatoriikassa.Suurin kiinnostuksen kohde tässä tutkielmassa on rikkaissa sanoissa.
174, 1995) a well-known question whether all palindromic subshifts which are enerated by primitive substitutions arise from substitutions which are in class P. Over the years, this question has transformed a bit and is nowadays called the class P conjecture.
174, 1995), saadaanko kaikki äärettömät sanat joissa on ääretön määrä palindromeja tekijöinä ja jotka ovat primitiivisen morfismin generoimia, morfismeista jotka kuuluvat luokkaan P. Nykyään tätä ongelmaa kutsutaan luokan P konjektuuriksi ja sen tarkoitus on saada selitys sille,millä tavalla äärettömässä sanassa voi olla tekijöinä äärettömän monta palindromia.
These are words which have maximum number of distinct palindromes as factors.We shed some more light on these words and investigate certain restricted problems.
Nämä ovat sanoja joissa on maksimaalinen määrä erilaisia palindromeja tekijöinä.Näitä sanoja tutkitaan monesta eri näkökulmasta.
Oliver Jenkinson proved (Discrete Math., Alg. and Appl. 1(4), 2009) that if we take the partial sum of the lexicographically ordered orbit of a binary word, then the balanced word gives the least partial sum.
Työssä tutkitaan myös tasapainotettuja sanoja.Tasapainotetut sanat antavat pienimmän osittaissumman binäärisille sanoille (Jenkinson, Discrete Math., Alg. and Appl. 1(4), 2009).Lisäksi ne antavat suurimman tulon.Muotoa $0^{q-p}1^p$ ($p$ ja $q$ ovat kokonaislukuja joille $1\leq p<q$) olevien sanojen todistetaan vastaavasti antavan suurimman osittaissumman ja pienimmän tulon.Ne muodostavat täten toisen ääripään tasapainotetuille sanoille, ja asettavat kaikki muut sanat näiden väliin.
Since they are finite, there exists a longest such word on an $n$-ary alphabet.We give an upper and a lower bound for the length of that word.
Tälle tulokselle annetaan uudenlainen todistus.Koska kyseiset sanat ovat äärellisiä, voidaan selvittää mikä niistä on pisin.Ylä- ja alaraja annetaan tällaisen pisimmän sanan pituudelle.
The chromosomal location 2q37.3, where the transmembrane protein coding gene Anoctamin 7 (ANO7) resides, is associated with prostate cancer susceptibility in linkage analyses and genome-wide association studies (GWAS).
Kromosomaalinen alue 2q37.3, jossa solumembraaniproteiinia koodaava Anoktamiini 7 (ANO7) sijaitsee, on yhdistetty eturauhassyöpään genominlaajuisissa assosiaatioanalyyseissa (GWAS) ja kytkentäanalyyseissa.
Because the intron/exon 4 variant was related to aggressive cancer but not to poor survival, we investigated whether the variant carriers would have a good response to docetaxel treatment in castration-resistant prostate cancer.
Koska intonin/eksonin 4 variantti oli yhteydessä aggressiiviseen tautiin, mutta ei lyhentyneeseen elinaikaan, tutkimme, hyötyvätkö variantin kantajat erityisen hyvin kastraatioresistentin syövän hoidossa käytettävästä docetaxel-lääkkeestä.
PSA screening studies have shown that testing all men at specific ages causes overdiagnosis of prostate cancer and unnecessary treatments for individuals who have indolent disease.
PSA-seulontatutkimukset ovat osoittaneet, että kaikkien tietyn ikäluokan miesten testaaminen aiheuttaa ylidiagnosointia ja turhia hoitoja niille, joiden syöpä ei etene aggressiiviseksi.
Moreover, elevated expression was associated with poor survival among patients.
Voimakas ilmentyminen oli lisäksi yhteydessä huonompaan eturauhassyövän ennusteeseen.
The stop-gain variant in exon 1 was associated with poor survival, and the variant in intron/exon 4 was associated with aggressive disease.
Variantti ensimmäisessä eksonissa oli yhteydessä lyhentyneeseen elinaikaan ja intronialueella/eksonissa 4 oleva variantti assosioitui sairastumisriskiin ja aggressiiviseen tautiin.
When investigating ANO7 protein interactions, we observed an enrichment specifically in proteins related to vesicle trafficking.
Kun tutkimme tarkemmin ANO7:n kanssa interaktoivia proteiineja, saimme selville, että solujen vesikkeliliikenteeseen osallistuvat proteiinit olivat yliedustettuina.
In addition, ANO7 has been considered to be expressed specifically in prostate tissue, and it has been suggested as a target for prostate cancer immunotherapy.
ANO7-geenin on ajateltu ilmentyvän spesifisesti eturauhasessa ja sitä on ehdotettu myös eturauhassyövän immunoterapian kohteeksi.
This study indicates that ANO7 has a role in prostate cancer development and that truncating mutations in the gene predispose patients to aggressive prostate cancer.
Tämä tutkimus osoittaa, että ANO7 on osallisena eturauhassyövän kehityksessä ja proteiinille haitalliset variantit altistavat aggressiiviselle eturauhassyövälle.
Additional methods are required alongside PSA testing to be able to prognosticate the disease outcome and to focus the treatments on aggressive prostate cancer cases.
PSA-testauksen rinnalle tarvitaankin muita menetelmiä, joiden avulla potilaiden taudin ennustetta voitaisiin paremmin määrittää.
The variants reported in this study could facilitate precision medicine for prostate cancer patient care.
Tutkimuksessa löydettyjä variantteja voidaan mahdollisesti hyödyntää tulevaisuudessa eturauhassyövän yksilöllistetyssä hoidossa.
This thesis work concentrates on investigating the role of ANO7 in prostate cancer.
Väitöskirjassa selvitettiin ANO7:n roolia eturauhassyövässä.
ANO7 expression was significantly higher in prostate tissue than in any other tissue type, and ANO7 expression was elevated in prostate cancer compared to benign tissue.
Tutkimuksessa selvisi, että ANO7 ilmentyy enemmän eturauhasessa kuin muissa kudoksissa ja enemmän syövässä kuin normaalikudoksessa.
As was hypothesized, the variant carriers had a better response to docetaxel than the non-carriers.
Variantin kantajat saivat oletuksen mukaisesti paremman lääkevasteen.
A significant proportion of men develop prostate cancer during their lifetime, which causes challenges for public health.
ANO7 aggressiivisessa eturauhassyövässä Eturauhassyöpä on kansanterveydellinen haaste, koska suuri osa miehistä saa taudin vanhetessaan.
Next-generation sequencing (NGS) analysis of the ANO7 gene revealed possible truncating rare germline variants, which were found only in prostate cancer patients and not in controls in the initial screening.
ANO7-geenistä löytyi uuden sukupolven sekvensointimenetelmällä (NGS) proteiinille todennäköisesti haitallisia harvinaisia ituratavariantteja.
(2) 11–14-year-old children’s oral health-related quality of life and dental fear were evaluated (n=133).
(2) Lasten suunterveyteen liittyvää elämänlaatua ja hammashoitopelkoa puolestaan arvioitiin 11–14-vuotiailla (n=133) poikittaisaineiston perusteella.
Two different data from questionnaire surveys were used: (1) Child and parental dental fear was evaluated at three time points and studied as parent/child dyads and at individual level when the children were 11–12, 13–14, and 15–16 years old.
Väitöskirjatyössä käytettiin kahta eri kyselytutkimusaineistoa: (1) Lasten ja vanhempien hammashoitopelkoa tutkittiin yksilötasolla sekä lapsi/vanhempi pareilla lasten ollessa 11–12-, 13–14- ja 15–16-vuotiaita pitkittäis- ja poikittaisasetelmilla.
Fearful children had poorer oral health-related quality of life, especially in terms of their social and emotional wellbeing, than non-fearful children.
Pelkäävien lasten suunterveyteen liittyvä elämänlaatu – etenkin sosiaalinen ja emotionaalinen hyvinvointi – oli huonompi kuin ei-pelkäävillä.
The females were more likely to be fearful than the males.
Naiset pelkäsivät hammashoitoa todennäköisemmin kuin miehet.
The number of participants included in the analyses varied according to the study design from 817 to 2,124.
Tutkittavien määrä vaihteli asetelmittain (n=817–2 124).
Neither the parents nor the children were able to correctly evaluate each other’s fear.
Vanhemmat ja lapset eivät tunnistaneet toistensa hammashoitopelkoa.
Dental fear did not change similarly between the parents and their children.
Vanhempien ja lasten hammashoitopelot eivät muuttuneet samanaikaisesti eikä samalla tavalla.
The objective of this thesis was to study if dental fear of children and their parents and changes in it are associated, if children and parents can evaluate each other’s fear, and if children’s oral health-related quality of life is associated with their fear.
Väitöskirjatyön tavoitteena oli selvittää lasten ja vanhempien hammashoitopelkojen välistä yhteyttä, hammashoitopelkojen muuttumista ja muutosten välistä yhteyttä sekä lasten ja vanhempien tietoa toistensa hammashoitopeloista.
Children of fearful parents were more often fearful in early adolescence, but only girls displayed dental fear also in their mid-adolescence.
Pelkäävien vanhempien lapsilla oli hammashoitopelkoa 11–12 vuotiaina useammin kuin muilla ikätovereillaan, mutta 15–16-vuotiaina vain pelkäävien vanhempien tyttäret olivat useammin pelkääviä.
Dental fear of the children and parents was no longer statistically significantly associated when adjusted to the children’s evaluation of their parents’ dental fear.
Kun otettiin huomioon lasten arvio vanhemman pelosta, vanhempien ja lasten pelon välinen yhteys ei enää ollut tilastollisesti merkitsevä.
Dental fear seems to be more stable among adults than among children.
Hammashoitopelko oli stabiilimpaa aikuisilla kuin 11–16-vuotiailla lapsilla.
In addition to oral health, dental fear can affect a child's life in general.
Hammashoitopelko vaikuttaa lapsen elämän muihinkin osa-alueisiin kuin vain suunterveyteen.
Furthermore, it would be worthwhile to address fear already during the childhood and to acknowledge girls’ higher risk of developing fear.
Hammashoitopelkoon kannattaisi puuttua jo lapsuudessa/nuoruudessa.
Child Dental Fear : Individual and Family-Level Changes and Oral Health-Related Quality of Life
Lisäksi selvitettiin lasten hammashoitopelon ja lasten suunterveyteen liittyvän elämänlaadun välistä yhteyttä.
The nurses worked in one specialty.
Hoitajat työskentelivät yhdellä erikoisalalla.
The study design was qualitative descriptive research.
Tutkimusasetelma oli luonteeltaan laadullinen kuvaileva tutkimus.
The data were analyzed by inductive content analysis.
Tutkimusaineisto analysoitiin induktiivisella sisällönanalyysilla.
In the future, research on the implementation of evidence-based methods would be important to improve the quality of care.
Tulevaisuudessa näyttöön perustuvien menetelmien implementaatiotutkimus olisi tärkeää hoidon laadun parantamiseksi.
Decision-making is a key part of patient care and takes place at different stages of treatment.
Päätöksenteko on keskeinen osa potilaan hoitoa ja sitä tapahtuu hoidon eri vaiheissa.
Assessing patient decision-making competence is important both for the realization of patient rights and for the protection of vulnerable patients.
Potilaan päätöksentekokompetenssin arviointi on tärkeää sekä potilaan oikeuksien toteutumisen kannalta että haavoittuvassa asemassa olevien potilaiden suojelemiseksi.
Patient participation in decision-making can be promoted in various ways.
Potilaan osallistumista päätöksentekoon voidaan edistää eri tavoin.
The data were collected with an electronic questionnaire containing open-ended questions (n = 3).
Aineisto kerättiin sähköisellä kyselylomakkeella, joka sisälsi kolme avointa kysymystä.
Further research on patient participation in decision-making in specialised medical care services from the patient’s perspective, as well as more broadly in other specialties, could bring a new perspective to the findings of this study
Jatkotutkimus potilaan osallistumisesta päätöksentekoon erikoissairaanhoidossa potilaan näkökulmasta sekä laajemmin muilla erikoisaloilla voisi tuoda uutta näkökulmaa tämän tutkimuksen havaintoihin.
Patients make decisions about care, advance care planning and medications, their own commitment to care and privacy, and daily care and daily activities.
Potilaat tekivät erikoissairaanhoidossa päätöksiä hoidosta, hoitolinjauksista ja lääkityksistä, omasta hoitoon sitoutumisesta ja yksityisyydestä sekä päivittäisestä hoidosta ja toiminnoista.
Nurses are closely involved in the patient’s care, and thus play a significant role in assessing decision-making competence.
Hoitajat ovat tiivisti mukana potilaan hoidossa, ja he ovat siten merkittävässä roolissa päätöksentekokompetenssin arvioinnissa.
The results showed that only some of the nurses assessed patient decision-making competence.
Tulokset osoittivat, että vain osan hoitajista arvioivan potilaan päätöksentekokompetenssia.
In total, forty-five (n = 45) participants engaged in this study.
Tutkimuksen tiedonantajina toimi neljäkymmentäviisi (n=45) erikoissairaanhoidossa työskentelevää hoitajaa.
In addition, methods can be developed to promote patient participation in decision-making in specialised medical care services.
Lisäksi voidaan kehittää menetelmiä, joilla potilaan päätöksentekoon osallistumista voidaan edistää erikoissairaanhoidossa.
Cooperation between professionals, relatives and the patient, providing information and asking for an opinion, open communication and a trustworthy atmosphere, as well as the role of nurses as supporters of patient’s self-determination were seen as important ways to promote patient participation in decision-making.
Merkityksellisinä keinoina edistää potilaan päätöksentekoon osallistumista nähtiin yhteistyö ammattilaisten, omaisten ja potilaan välillä, potilaan tiedonsaanti ja mielipiteen kuuleminen, avoin kommunikaatio ja luotettava ilmapiiri sekä hoitajien rooli itsemääräämisoikeuden tukijoina.
The purpose of this study was to describe practices for assessing patient decision-making competence from nurses’ perspective and patient decision-making in specialised medical care services.
Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli kuvata potilaan hoitoa koskevan päätöksentekokompetenssin arviointikäytäntöjä hoitajien näkökulmasta ja potilaan päätöksentekoa erikoissairaanhoidossa.
The aim of the study was to produce information that can be utilized in the development of new practices to assess the patient's decision-making competence and thus to improve the quality of care.
Tutkimuksesta saadun tiedon pohjalta voidaan tulevaisuudessa kehittää hoitajien arviointikäytäntöjä potilaan päätöksentekokompetenssin arviointiin, ja siten parantaa hoidon laatua.
The assessment of patient decision-making competence by nurses and the capacities assessed vary widely.
Hoitajien käytännöt potilaan päätöksentekokompetenssin arviointiin ja arvioinnin kohteena olevat asiat olivat hyvin vaihtelevia.
There are no instruments or other methods developed for this purpose used for assessing the patient's decision-making competence.
Potilaan päätöksentekokompetenssin arviointiin ei ole käytössä siihen tarkoitukseen kehitettyjä mittareita tai menetelmiä.
There is only a small amount of previous research on the assessment of patient decision-making competence by nurses.
Hoitajien toteuttamasta potilaan päätöksentekokompetenssin arvioinnista on niukasti aikaisempaa tutkimusta.
Doping was performed in various technological processes: during the growth by chemical vapor transport method; by thermal diffusion from the Bi or Zn melt.
Dooppaus tehtiin eri tekniikoilla: kasvatuksen aikana kemiallisesessa kaasufaasikasvatuksessa ja termisellä diffuusiolla Bi- tai Zn-nesteestä.
Concentration of the doping impurity in the crystals was controlled by amount of the dopant in the source material or by its concentration in the doping media.
Dooppauksen määrä kontrolloitiin säätämällä dopantin määrää lähtöaineissa tai sen konsentraatiolla dooppausnesteessä.
A possible interpretation of this effect was proposed.
Tälle ilmiölle esitettiin syntymekanismi.
In this work emission, optical, electrical and magnetic properties of the d- and f- elements doped zinc selenide crystals were investigated within a wide temperature range.
Tässä työssä tutkittiin d- ja f-alkuaineilla doopattujen ZnSe-kiteiden emissio-, optisia,sähköisiä ja magneettisia ominaisuuksia laajalla lämpötila-alueella.
It was shown that selenium substituting impurities decrease efficiency of the Yb doping.
Työssä osoitettiin myös, että seleenin korvaavat epäpuhtaudet vähentävät Yb-dooppauksen tehoa.
It was found that f-ions bind electrically active shallow and deep donor and acceptor states of background impurity to electrically neutral complexes.
f-ionien havaittiin sitoutuvan kontrolloimattomien epäipuhtausatomien muodostamiin sähköisesti aktiivisiin mataliin ja syviin donori- ja akseptoritiloihin ja yhdessä ne muodostavat sähköisesti neutraaleja komplekseja.