natgillin/translations-raw huggingface dataset:
At the same time, the representations open up space for lesbian gazing and desiring.
Kuvat ovat poliittisia: niillä tuotetaan popularisoitua tietoa haluttavista sukupuolista ja seksuaalisuuksista.
The ideological starting point of the PhD dissertation is the politics of the gaze and the methods used to expose this are the concepts of oppositional gaze, close reading, and resisting reading.
Kuvien analyysissä lanseerataan uusi käsite: vikurointi ja vikuroiva katsominen.
Vikuuri represents all forms situated outside the norm and the normative.
Etymologisesti vikurointi liittyy niskurointiin ja vialliseen muotoon.
The main corpus of the scrutiny consists of five pieces of fiction written in French by Yourcenar.
Tutkimuksen pääasiallisen analyysikorpuksen muodostaa viisi Yourcenarin proosateosta.
The study deals with the literary works of Marguerite Yourcenar (1903-1987), who was the first woman ever to be elected to the French Academy.
Tutkimus keskittyy queer-teoreettisen kirjallisuudentutkimuksen näkökulmasta ranskalaisen kirjailijan Marguerite Yourcenarin (1903-1987) teoksiin.
That is why the study approaches Yourcenar's fiction in the context of historical and literary representations of male homosexual love and desire.
Tässä tutkimuksessa Yourcenarin teokset kontekstualisoidaan miesten homoseksuaalisuuden kirjallisten representaatioiden jatkumoon ja analysoidaan teoksista hahmottuvia strategioita, joilla miesten välinen halu ja rakkaus tehdään näkyväksi.
The present study addresses Yourcenar's fiction from the points of view of female masculinity and textual female masculinity.
Tutkimuksessa osoitetaan, että Yourcenarin kirjallista toimintaa on perusteltua lähestyä tekstuaalisen naismaskuliinisuuden käsitteen avulla.
The study seeks to lead an acclaimed classical French author into a dialogue with the characteristically Anglo-American queer theory and American tradition of queering Lacanian psychoanalysis.
Useissa työn teosluennoista tutkitaan psykoanalyyttisen teorian ja erityisesti lacanilaisen psykoanalyysin toisin lukemisen antinormatiivista potentiaalia.
The articulation of the closet, or textual and discursive strategies of sexual secrecy especially concerning male homosexuality, is simultaneously constructed and deconstructed in Yourcenar's fiction, as the analysis indicates.
closet) käsite, jonka avulla tutkitaan Yourcenarin teoksista hahmottuvia seksuaalisen tiedon samanaikaisen konstruoimisen ja dekonstruoimisen rakenteita.
Queering the psychoanalytic notions of homosexuality and the categories of perversion and pervert will be elaborated in the present study.
Teosluennoissa keskitytään erityisesti maskuliinisuuden, miesten välisen halun sekä seksuaalisen salaisuuden ja vihjaamisen rakenteiden analysoimiseen temaattisella ja kerronnallisella tasolla.
The study analyzes the Yourcenarian queer textual strategies with reference to concepts such as the epistemology and rhetoric of the closet, and the structure of the open secret as a part of the rhetoric of queer or non-straight sexuality.
Tässä keskeinen analyysiväline on seksuaalisen salaisuuden tekstuaalista ja sosiaalista dynamiikkaa kuvaava "kaapin" (engl.
The present investigation puts the queer, non-normative representations of gender and sexuality in the centre of the Yourcenarian oeuvre and studies, ascertaining the strong bond between Yourcenar's work and the history, tradition, and the modern strategies of representing male homosexuality and queerness.
Tutkimuksessa painotetaan naismaskuliinisen toimijuuden mahdollisuutta ja tarjotaan siten vaihtoehtoinen tapa tulkita heteroseksuaalisen naiseuden normeihin sopimattoman naispuolisen kirjailijan teoksia ja tekstuaalisia strategioita.
The present dissertation belongs to the tradition of queer theoretical and feminist literary scholarship.
Yhden äänen muotokuvia : Queer-luentoja Marguerite Yourcenarin teoksista
For example, a couple isn't necessarily expected to meet each other even once, or the other party, the boy, doesn't even need to know he's dating someone.
Pariskunnan ei esimerkiksi välttämättä odoteta tapaavan toisiaan kertaakaan tai toisen osapuolen, pojan, ei lainkaan tarvitse tietää seurustelevansa.
The phenomena of romantic girl culture are studied in several ways, through ample and varied subject materials collected in different places at different times.
Romanttisen tyttökulttuurin ilmiöitä tarkastellaan eri tavoin, eri paikoissa ja eri aikoina kerätyn runsaan ja monityyppisen aineiston avulla.
Lowest on the totem pole are little girls, who in this study get their voices backed up by the researcher's adulthood and research-based sisterhood.
Asteikon alimmalla askelmalla ovat pikkutytöt, jotka tässä tutkimuksessa saavat ääneensä vahvistusta ja kaikupohjaa tutkijan aikuisuudesta ja tutkimuksellisesta siskoudesta.
Many expressions in preadolescent dating culture are contrary to the models of adult relationships.
Monet varhaisnuorten seurustelukulttuurin ilmaisutavat ovat vastakohtaisia aikuisten seurustelun malleille.
Categorizing tween dating culture and its related emotional qualities from an adult point of view as simply a play is one example of the hierarchical system of generations where childhood emotions, actions and conceptions of reality aren't valued as highly as the 'real life' of adults.
Varhaisnuorten seurustelukulttuurin ja siihen liittyvien tunnekvaliteettien kategorisoiminen aikuisnäkökulmasta vain leikiksi on yksi osoitus hierarkkisesta sukupolvijärjestelmästä, jossa lapsuuden tunteet, toiminnot ja todellisuuskäsitykset asetetaan arvoasteikossa alemmalle tasolle kuin aikuisten oikea elämä, oikea-aikaisuus.
A general picture of romantic preadolescent dating culture is formed in this study from five previously published articles and a summary.
Varhaisnuorten romanttisesta seurustelukulttuurista hahmottuva kokonaiskuva rakentuu tässä yhteydessä viidestä aiemmin julkaistusta artikkelista sekä kokoavasta yhteenvedosta.
Part of the material consists of reminiscent thematic writings and parts have been quoted from tween message boards.
Osa aineistosta koostuu muistelevista temaattisista kirjoituksista, osa on poimittu varhaisnuorten keskustelupalstoilta.
Keywords: childhood, children's lore, dating culture, girls and boys, girls study, fortune-telling games, preadolescence/tweens
Asiasanat: ennustusleikit, lapsuus, lastenperinne, seurustelukulttuuri, tyttötutkimus, tytöt ja pojat, varhaisnuoruus
Deemed by researchers as a shallow, unchallenging and uninteresting period, it has been shadowed in previous studies by early childhood and puberty.
Pinnallisena, helppona ja mielenkiinnottomana pidetty ikäkausi on jäänyt tutkimuksissa aiemmin varhaislapsuuden ja murrosiän varjoon.
The subject of my research is the romantic dating culture, the practice of 'going with', among preadolescents ('tweens') in Finland during the 1990s.
Tutkimukseni aiheena on varhaisnuorten romanttinen seurustelukulttuuri eli "kimpassa oleminen" 1990-luvun Suomessa.
This study combines paradigms of the folkloristic research of children's lore, which began in the 1970s, with those of later, turn-of-the-century girls study.
Tämä tutkimus yhdistää 1970-luvulla alkaneen folkloristisen lastenperinteen tutkimuksen ja vuosituhannen vaihteen tyttötutkimuksen paradigmoja.
The research material was collected directly from schoolchildren through interviews, questionnaires and the observations of preadolescents' behavior in discos, among other methods.
Tutkimusaineisto on saatu koululaisilta itseltään muun muassa kirjallisin kyselyin ja haastatteluin sekä havainnoimalla varhaisnuoria heille järjestetyssä diskossa.
Girls organize and experience relationships by playing card fortune-telling, calculating 'Love Percentages', and other methods.
Tytöt järjestelevät ja käyvät suhteita läpi esimerkiksi pelikorttien avulla povaamalla tai rakkausprosentteja laskemalla.
Preadolescence is a cultural construction of the post-industrial period, experienced by school students between the ages of 7 to 13.
Varhaisnuoruus on jälkiteollisen ajan synnyttämä kulttuurinen muodostelma, jota noin 7–13-vuotiaat koululaiset, peruskoulun alaluokkalaiset, elävät.
Seven- to thirteen-year olds use the elements of the society around them to construct an appropriate way for themselves to 'go out' with someone.
Varhaisnuorten seurustelukulttuurissa näkyy parisuhdetta arvostava länsimainen kulttuuri, jonka aineksista 7–13-vuotiaat rakentavat itselleen sopivan kimpassa olemisen tavan.
Double-Edged Imitation : Theories and Practices of Pastiche in Literature
Kaksitahoista jäljittelyä : pastissin teorioita ja käytäntöjä kirjallisuudessa
The pastiches of the Sherlock Holmes stories by Michael Dibdin, Nicholas Meyer and the duo Adrian Conan Doyle and John Dickson Carr illustrate the functions of pastiche within a genre detective fiction that is itself fundamentally repetitive.
Tutkimuksessa tarkastellaan esimerkkitapauksina Marcel Proustin, A. S. Byattin ja D. M. Thomasin kirjoittamia pastisseja sekä Michael Dibdinin, Nicholas Meyerin, Adrian Conan Doylen ja John Dickson Carrin teoksia, jotka jäljittelevät Arthur Conan Doylen Sherlock Holmes -tarinoiden tyyliä.
It offers the first detailed examination of the history of the concept from its origins in the seventeenth century to the present, showing how pastiche emerged as a critical concept in interaction with the emerging conception of authorial originality and the copyright laws protecting it. One of the key results of this investigation is the contextualisation of the postmodern debate on pastiche.
Tutkimuksessa osoitetaan, miten käsite syntyi yhdessä modernin tekijäkäsityksen ja tekijänoikeuslainsäädännön kanssa 1600- ja 1700-luvuilla ja mitä muotoja se on saanut pääosin ranskalaisten kirjailijoiden ja teoreetikkojen vaikutuksesta aina 1900-luvulle asti.
This historical background is then used to analyse the distinction between the primarily French conception of pastiche as the imitation of style and the postmodern notion of it as the compilation of different elements.
1900-luvun jälkipuolella pastissi tuli tunnetuksi postmodernismin avainkäsitteenä, jolloin sillä tarkoitettiin monenlaisia tyylittelyn, tyylin imitoinnin, lainaamisen ja viittaamisen tapoja.
The study thus argues that the concept of pastiche has valuable insights to offer to literary criticism and theory, and that literary pastiches, though often dismissed in reviews and criticism, are a particularly interesting object of study precisely because of their characteristic ambiguity.
Tutkimuksessa käydään rajanvetoa näiden kahden merkityksen välillä ja todetaan, että teoreettisesti merkittävä postmodernin pastissin käsite on ongelmallinen analyysin väline.
This study concentrates on the contested concept of pastiche in literary studies.
Väitöskirja Kaksitahoista jäljittelyä: pastissin teorioita ja käytäntöjä kirjallisuudessa tarkastelee kiistanalaista pastissin käsitettä kirjallisuudentutkimuksessa.
The pastiches written by Marcel Proust demonstrate how it can become an integral part of a writer s poetics: imitation of style is shown to provide Proust with a way of exploring the role of style as a connecting point between inner vision and reality.
Kuitenkin niiden kyky toistaa sitä, mitä on pidetty jäljittelemättömänä (kirjailijan uniikki tyyli) tekee niistä kaksitahoisen jäljittelyn muodon, jota voidaan käyttää esimerkiksi kirjallisuuskritiikin välineenä tai valottamaan kirjallisuusteoreettisia kysymyksiä fiktion muodossa.
Because it is multiply based on repetition, pastiche is in fact a highly ambiguous or double-edged practice that calls into question the distinction between repetition and original, thereby undermining the received notion of individual unique authorship as a fundamental aesthetic value.
Pastissilla on perinteisesti tarkoitettu toisen tekijän tai teoksen, joskus myös menneen aikakauden tai toisen kirjallisuudenlajin tyylin jäljittelyä.
Pastiche does not, however, constitute a radical upheaval of the basic assumptions on which the present institution of literature relies, since, in order to mark its difference, pastiche always refers to a source outside itself against which its difference is measured.
Pastissi kyseenalaistaa yksilöllisen tyylin kirjallisen arvon ja alkuperäisyyden lähteenä, mutta toisaalta tarvitsee tuota tyyliä erottautuakseen kirjallisena keinona.
The study thus concentrates on the notion of stylistic pastiche, challenging the widespread prejudice that it is merely an indication of lack of talent.
Tutkimus on ensimmäinen perusteellinen selvitys pastissin käsitteen historiasta ja tarjoaa aikaisempaa monipuolisemman kuvan tästä kirjallisuuden ilmiöstä.
The latter s vagueness and inclusiveness detracts from its value as a critical concept.
Tarkemmin rajautuva tyylipastissi sen sijaan osoittautuu hedelmällisemmäksi tutkimuksen kohteeksi.
Important new evidence has been gathered from archives in Germany, Estonia, Latvia, Sweden and the United States.
Tutkimuksessa on käytetty Suomen historian tutkimuksessa aiemmin hyödyntämätöntä aineistoa Saksan, Viron, Latvian, Ruotsin ja Yhdysvaltojen arkistoista.
The critical period of German-Finnish security police co-operation began in 1941, as Finland joined the German assault on the Soviet Union.
Yhteistyön kriittisin vaihe alkoi Suomen liityttyä Saksan rinnalla sotaan Neuvostoliittoa vastaan vuonna 1941.
Professional ties to German colleagues were maintained during the 1920 s, and quickly re-established after the Nazis rose to power in Germany.
Ammatilliset suhteet Saksan tasavallan turvallisuusviranomaisiin rakennettiin jo 1920-luvulla, ja kansallissosialistien valtaannousun jälkeen ne kyettiin luomaan nopeasti uudelleen.
Together with the Finnish Security Police, the RSHA set up a previously unknown special unit, the Einsatzkommando Finnland, entrusted with the destruction of the perceived ideological and racial enemies on the northernmost part of the German Eastern Front.
RSHA asetti Pohjois-Norjan ja Suomen alueelle aiemmin tuntemattoman turvallisuuspoliisin erikoisyksikön, Einsatzkommando Finnlandin, jonka oli määrä muualla Saksan itärintamalla toimivien samanlaisten komennuskuntien lailla suorittaa ideologisiksi ja rodullisiksi vihollisiksi katsottujen henkilöiden tuhoaminen.
Piece by piece, it has become possible to draw a comprehensive picture of the ultimately fateful relationship of the Finnish Security Police to its mighty German colleague.
Näin on ollut mahdollista rakentaa kokonaiskuva valtiollisen poliisin kohtalokkaaksi muodostuneesta suhteesta mahtavaan aseveljeen.
The Finnish Security Police was founded in 1919 to protect the young Finnish Republic from the Communists both in Finland and in Soviet Russia.
Etsivä keskuspoliisi perustettiin vuonna 1919 turvaamaan Suomen tasavaltaa ensisijaisesti kommunistien kumoukselliselta toiminnalta.
Joint actions in northern Finland led also members of the Finnish Security Police to become participants in mass murders of Communists and Jews.
Valtiollinen poliisi osallistui Pohjois-Suomessa saksalaisten virkaveljiensä rinnalla aktiivisiksi kommunisteiksi tai juutalaisiksi määriteltyjen henkilöiden surmaamiseen.
The common enemy proved to be a powerful unifying concept.
Kommunismin vastustaminen osoittautui pian luontevaksi yhteiseksi arvopohjaksi, johon nojaten yhteistyösuhteita saatettiin kehittää.
In my research I have sought to combine the evidence gathered through an exhaustive study of Finnish Security Police archival material with a wide selection of foreign sources.
Näin koottua todistusaineistoa on verrattu useista ulkomaisista kokoelmista löytyvään aineistoon.
Post-war criminal investigations into war crimes cases involving former security police personnel were invariably stymied because of the absence of usually both the suspects and the evidence.
Sodan jälkeiset yritykset tapahtumien selvittämiseksi eivät johtaneet koskaan tuloksiin.
During the 1930 s the forms of co-operation developed from regular and routine exchanges of information into personal acquaintancies between the Finnish Security Police top personnel and the highest SS-leadership.
Tyypillisimmillään yhteistyö oli 1930-luvun loppua kohti säännölliseksi kehittynyttä viranomaisten välistä tietojen vaihtoa.
Salaiset aseveljet deals with the relations and co-operation between Finnish and German security police authorities, the Finnish valtiollinen poliisi and the German Reichssicherheitshauptamt (RSHA) and its predecessors.
Salaiset aseveljet käsittelee Suomen ja kansallissosialistisen Saksan turvallisuuspoliisiviranomaisten välisiä suhteita ja yhteistyötä vuodesta 1933 vuoteen 1944.
For the Good of the Nation.
Kansakunnan parhaaksi.
Rationalization was implemented upon the conditions of medical work.
Rationalisointi tehtiin lääketieteellisen työskentelyn ehdoilla.
The modern hospital building also had to meet the requirements of aesthetic hygiene.
Modernin sairaalarakennuksen tuli täyttää myös esteettisen hygieenisyyden vaatimukset.
The theoretical starting point and perspective are the views of the French philosopher and historian Michel Foucault (1925 1983) concerning the relationship of bio-power and architecture.
Työn teoreettisena lähtökohtana ja näkökulmana on ollut ranskalaisen filosofin ja historioitsijan Michel Foucault'n (1925 1983) näkemykset biovallan ja arkkitehtuurin suhteesta.
The facilities considered in the study are the Salus hospital, Dr. Länsimäki s women s hospital, the Folkhälsan in Svenska Finland association s child-care institute, the Helsinki Women s Clinic, the Viipuri Women s Hospital, the Helsinki Children s Clinic and the Children's Castle (Lastenlinna) in Helsinki.
Tarkastelun kohteina ovat Salus, Tohtori Länsimäen naistensairaala, Samfundet Folkhälsan i Svenska Finland -yhdistyksen lastenhoitoinstituutti, Helsingin Naistenklinikka, Viipurin naistensairaala, Helsingin Lastenklinikka ja Helsingin Lastenlinna.
The results of the present research provide new information on the field of hospital design.
Tutkimustulokseni tuovat uutta tietoa sairaalasuunnittelun kentästä.
During the period studied, the pavilion system was incorporated in hospital architecture in the block system, which was regarded as a rational.
Tutkittavalla ajanjaksolla sairaalasuunnittelussa paviljonkijärjestelmä sulautettiin blokkijärjestelmään, joka nähtiin rationaalisena järjestelmänä.
This led to spatial design in accordance with medical practices, through which norms were reinforced and created.
Tämä johti lääketieteellisten käytäntöjen mukaisiin tilaratkaisuihin, joiden avulla vahvistettiin ja luotiin normeja.
Health-care facilities designed for women and children became production-oriented machinery, instruments for producing a healthy population and for reinforcing medical discourses.
Naisille ja lapsille suunnitelluista terveydenhuoltolaitoksista muodostui tuotantokeskeisiä koneita, instrumentteja terveen väestön tuottamiseen ja lääketieteellisten diskurssien vahvistamiseen.
An important aspect of the material is that the requirements of light, air, openness and hygiene created architecture in glass of an x-ray character, strongly associated with the element of discipline.
Olennaista havainnoissani on myös se, että vaatimukset valosta, ilmasta, avoimuudesta ja hygieniasta synnyttivät röntgenkuvan kaltaista lasiarkkitehtuuria, johon liittyi vahvasti kurin elementti.
The study considers hospital architecture as an architectural, medical and social object of design.
Tutkimus tarkastelee sairaala-arkkitehtuuria arkkitehtonisena, lääketieteellisenä ja yhteiskunnallisena suunnittelukohteena.
Underlying the construction of health-care facilities for women and children were not only the desire to help but also issues of population policy, social policies, training and professionalization.
Naisten ja lasten terveydenhuollon laitosten rakentamisen taustalta löytyi auttamishalun lisäksi väestöpoliittisia, sosiaalipoliittisia sekä koulutus- ja professionalistumiskysymyksiä.
In this study, hospital architecture is interpreted as reflecting developments in medicine, while also producing and reinforcing discourses associated with the ideologies of the time of design and construction.
Tutkimuksessa sairaala-arkkitehtuurin tulkitaan reflektoivan lääketieteen kehitystä, mutta myös tuottavan ja vahvistavan suunnittelu- ja valmistumisajankohtansa ideologioihin liittyviä diskursseja.
The alliance of hygiene and architecture became a strategy for controlling the behaviour and encounters of people, for producing pedagogical and moral hygiene, and for reinforcing class hygiene.
Hygienian ja arkkitehtuurin liitosta tuli strategia, jonka avulla säädeltiin ihmisten käyttäytymistä ja kohtaamisia, tuotettiin niin pedagogista ja moraalista hygieniaa kuin vahvistettiin luokkahygieniaa.
The Architectural, Medical and Social Planning of Women's and Children's Hospitals in Finland from the 1920s to the 1940s
: Suomalaiset naisten- ja lastensairaalat 1920 1940-luvulla arkkitehtonisena, lääketieteellisenä ja yhteiskunnallisena suunnittelukohteena
Instead, modern hospital design involved the collaboration and networking of experts in various fields.
Sairaalalaitosten suunnittelu ei enää ollut arkkitehtien yksinoikeus, vaan moderni sairaalasuunnittelu painottui eri alojen asiantuntijoiden yhteistyöhön ja verkottumiseen.
This dissertation addresses the modernization process of Finnish hospital architecture between the First and Second World War, with focus on facilities explicitly designed for women and children, which as special hospitals reflect specialization, a distinct feature of the modern era.
Tutkimus kohdentuu erityisesti naisille ja lapsille suunniteltuihin terveydenhoitolaitoksiin, jotka erikoissairaaloina kuvastavat yhtä modernin ajan erityispiirrettä, erikoistumista.
Earlier research has shown that Finland was an active operator in the Continuation War and tried to take back the areas lost in the Winter War.
Aikaisempi tutkimus on osoittanut, että Suomi oli aktiivinen toimija, joka jatkosodassa pyrki vähintäänkin ottamaan takaisin Talvisodassa menettämänsä alueet.
This study shows how the planning of these operations was carried out and identifies the persons responsible.
Tässä tutkimuksessa selvitetään, miten operaatioiden suunnittelu toteutettiin ja ketkä suunnittelutyöhön osallistuivat.
This purpose was particularly evident in the planning of the operations in the Hanko district and the Karelian Isthmus in the summer and autumn of 1941, in the Sorokka district in the spring of 1942 and around Lake Ladoga in the summer and autumn of 1942.
Selkeimmin edellä esitetty Suomen sodanjohdon strategia, jossa saksalaisia käytettiin hyväksi omien tavoitteiden saavuttamiseksi, on nähtävissä Hangon motin suhteen kesällä 1941, Karjalan kannaksella syyskesällä 1941, Sorokan operaation suunnittelussa alkuvuodesta 1942 ja Laatokan laivasto-operaation yhteydessä vuoden 1942 kesällä.
The Finns reduced their activities when Germans took over responsibility for the operations.
Suomalaiset vähensivät omia hyökkäysponnistelujaan sitä mukaa kun saksalaiset olivat valmiita ottamaan vastuun operaatioista.
The operation plans were coordinated by the Operations Department of Headquarters, which had the opportunity to influence on both Mannerheim and Airo.
Suomen armeijan hyökkäysoperaatioiden suunnittelua koordinoitiin Päämajan yleisesikunnan operatiivisella osastolla, jonka upseereilla oli mahdollisuus vaikuttaa Airon ja sitä kautta Mannerheimin päätöksiin.
The Finns justified the decrease in their activities with lack of Finnish forces and numerous defeats.
Oman hyökkäysaktiivisuuden vähenemistä perusteltiin voimien vähäisyydellä ja miehistötappioiden minimoimisella.
It is worth observing that many times Mannerheim asked President Risto Ryti for his opinion concerning these operations.
Mannerheim tiedusteli usein myös ylimmän poliittisen johdon eli käytännössä presidentti Risto Rytin näkemyksiä.
In this study that view becomes more precise and clear especially with regard to Field-Marshal Mannerheim and other high military leaders.
Tässä tutkimuksessa kyseinen käsitys tarkentuu ylimmän sodanjohdon, ylipäällikkö Mannerheim mukaan lukien, osalta.