natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The means and practical implications of achieving sustainable living threaten the interests of powerful actors such as national governments, large transnational corporations, and institutions that together shape contemporary politics, policy, and markets.
Kestävän elämäntavan saavuttamisen keinot ja käytännön seuraukset uhkaavat sellaisten voimakkaiden toimijoiden kuten kansallisvaltioiden, suurten ylikansallisten korporaatioiden ja instituutioiden intressejä, jotka yhdessä muokkaavat nykyistä politiikkaa, päätöksentekoa ja markkinoita.
In this thesis I argue that this approach, which is driven by economistic thinking, is consumer scapegoatism, and is both simplistic and flawed.
Tässä väitöksessä esitän, että kyseinen lähestymistapa, jota ajaa ekonomistinen ajattelu, tarkoittaa kuluttajan syyllistämistä ja on sekä yksinkertaistettu että virheellinen.
Such actors are also responsible for the systems of provisioning and choice architecture that largely predetermine how individuals and communities pursue and meet their needs.
Nämä toimijat ovat myös vastuussa niistä rahoituksen ja valinta-arkkitehtuurin järjestelmistä, jotka määräävät pitkälti ennalta sen, miten yksilöt ja yhteisöt ajavat etujaan sekä täyttävät tarpeitaan.
The now-debunked assumption is that a critical mass of informed, ecologically conscious consumers can, through the market mechanism, apply pressure on producers and thus transform the economic system into a sustainable one.
Jo kumottu oletus on se, että informoitujen ja ekologisesti tiedostavien kuluttajien kriittinen massa voi antaa painetta tuottajia kohtaan markkinamekanismin kautta, ja näin muuttaa talousjärjestelmän kestävämmäksi.
As heterogeneity and conflict of interests are essential to political economy, this approach is well situated as the organizing frame of the field of sustainable living.
Koska heterogeenisyys ja eturistiriidat ovat keskeisiä poliittisessa taloustieteessä, tämä suuntaus on omiaan muodostamaan kestävän elämäntavan kenttää järjestävän kehyksen.
As part of this push, governments and businesses have focused on promoting green consumerism - framing people as primarily consumers with "a utility function" and seeking to solve the consumerism problem by paradoxically building consumer capacity to purchase more energy and material efficient products.
Osana tätä liikettä hallitukset ja liike-elämä ovat alkaneet edistämään vihreää kuluttajuutta – jossa ihmiset kehystetään pääasiassa kuluttajina, joilla on "hyötyfunktio", ja joka pyrkii ratkaisemaan kuluttajuuden ongelman paradoksaalisella tavalla lisäämällä kuluttajien kapasiteettia energia- ja materiaalitehokkaampien tuotteiden ostamiseen.
The lead actor is the main actor in the system with a critical marketing, technological, or financial edge that permits it to set the standards or specifications for other actors in the value chain, and the characteristics that determine its production and use.
Johtava toimija puolestaan on se järjestelmän pääasiallinen toimija, jolla on kriittistä markkinointiin, teknologiaan tai talouteen liittyvää kilpailuetua, joka antaa sen määrittää arvoketjun muiden toimijoiden standardit tai spesifikaatiot sekä tuotannon ja käytön määrittäviä ominaisuuksia.
I analyse sustainable living as an issue of heterogeneous claims and conflicting interests.
Analysoin kestävää elämäntapaa ilmiönä, johon liittyy heterogeenisiä väitteitä ja ristiriitaisia intressejä.
Critical to finding solutions is in understanding the power dynamics around the issue.
Ratkaisujen löytämisessä kriittisen tärkeää on asiaa ympäröivien valtadynaamisten tekijöiden ymmärtäminen.
The nexus of influece is the concentration of stakeholders who act interdependently and who have a combined decisive influence on the final product and also on the eco-system around it.
Vaikutusvallan keskipisteessä on se eturyhmien keskittymä, joka toimii keskinäisriippuvaisella tavalla ja jolla on yhdessä ratkaisevaa vaikutusvaltaa lopputuotteeseen sekä sitä ympäröivään ekosysteemiin.
Institutions set the conditions or "rules of the game" for how actors operate in the production-consumption system; Interests identify stakes, showing heterogeneity or homogeneity of those interests in the sustainable living issue; Instruments refer to sources of power and tools available to each stakeholder to support its objectives; and Influence refers to activities stakeholders undertake and reflects agency.
Instituutiot asettavat "pelisääntöjen" reunaehdot sille, miten toimijat toimivat tuotannon ja kulutuksen järjestelmässä; intressit tunnistavat pelin panokset ja näyttävät näiden intressien hetero- tai homogeenisyyden kestävää elämäntapaa koskien; instrumentit viittaavat vallan lähteisiin ja niihin työkaluihin, joita jokaisella eturyhmällä on käytettävissään tavoitteidensa tueksi; ja vaikutusvalta viittaa eturyhmien toimiin, heijastaen toimijuutta.
Dismantling the architecture of unsustainability would invariably call for a questioning of corporate architechture, not only due to the environmental impact resulting from its mode of operation, but also its lock-in effect on institutions and other actors of society.
Kestämättömyyden arkkitehtuurin purkaminen vaatisi poikkeuksetta suuryritysarkkitehtuurin kyseenalaistamista sekä sen toimintatavan ympäristövaikutusten että sen yhteiskunnan instituutioita ja muita toimijoita sisäänsä sulkevan vaikutuksen takia.
This thesis argues for the need to develop an explicit political economy approach to sustainable living research, policy and practice.
Tässä väitöksessä puolletaan tarvetta kehittää eksplisiittisesti talouspoliittinen lähestymistapa kestävän elämäntavan tutkimiseen, poliittiseen päätöksentekoon ja käytäntöön.
Consumer scapegoatism occurs when ecological imbalance is examined primarily through an economic-growth lens, and the critical role of addressing these systemic flaws is ascribed to the consumer without proper regard for whether he or she has the power to influence other more salient actors in the system.
Kuluttajien syyllistämistä ilmenee silloin, kun ekologista epätasapainotilaa tarkastellaan pääasiassa talouskasvun näkökulmasta ja näiden systeemisten vikojen korjaamisen kriittistä roolia tarjotaan kuluttajalle ilman asianmukaisen huomion kiinnittämistä siihen, onko kuluttajilla valtaa vaikuttaa järjestelmän muihin keskeisiin toimijoihin.
For sustainable living, these would be questions such as: who benefits or loses from current patterns of consumption, what are the drivers and structures that propagate unsustainable consumption, where are the meaningful points of intervention that can have desired effects.
Kestävän elämäntavan tapauksessa näitä kysymyksiä ovat esimerkiksi seuraavat: kuka hyötyy tai häviää nykyisten kulutuskäytäntöjen takia, mitkä tekijät ja rakenteet levittävät kestämätöntä kulutusta, missä sijaitsevat merkitykselliset intervention kohteet, joihin puuttumalla voidaan saavuttaa haluttuja vaikutuksia.
To apply this, I develop the In-Power framework for analysing power dynamics within a system.
Tämän soveltamiseksi kehitän vallan tutkimuksen kehyksen (In-Power Framework), jolla vallan dynamiikkaa voidaan tutkia järjestelmän sisällä.
I emphasize the element of power as vital in the articulation of social transformation, and highlight the need for sustainable living research to undertake a systemic analysis of power.
Painotan valtaelementtiä keskeisenä tekijänä yhteiskunnallisen muutoksen artikuloinnissa ja korostan tarvetta ryhtyä vallan systeemiseen analyysiin kestävän elämäntavan tutkimuksessa.
By extension, understanding unsustainable consumption and approaching sustainable living has at its core the need to address the balance – or imbalance – in power dynamics between consumption patterns and corporate power.
Laajemmin ajateltuna kestämättömän kulutuksen ymmärrys ja kestävän elämäntavan saavuttaminen pitävät sisällään tarpeen kiinnittää huomiota kulutuskäytäntöjen ja yritysten vallan välisen valtadynamiikan tasapainoon – tai epätasapainoon.
Thus I argue that consumer scapegoatism, assigning full responsibility to the consumer, is ineffective; a more effective approach to addressing the systemic flaws causing or caused by unsustainable consumption is to target the nexus of influence and the lead actors in order to reform the choice architecture and systems of provision upon which people depend for meeting their needs and wants.
Näin ollen esitän, että kuluttajien syyllistäminen, eli kokonaisvastuun siirtäminen kuluttajien hartioille, on tehotonta; parempi tapa kestämättömän kulutuksen aiheuttamien tai kestämätöntä kulutusta aiheuttavien systeemisten vikojen korjaamiseen on ottaa kohteeksi vaikutusvallan keskipiste sekä johtavat toimijat, jolloin valinta-arkkitehtuuri ja ne järjestelmät, joista ihmiset ovat riippuvaisia tarpeidensa täyttämiseksi, voidaan reformoida.
I use the framework to analyse the global value chain of consumer goods with a view to understanding drivers of consumption, how power is wielded by stakeholders, and potential points of effective intervention that can enable sustainable living.
Käytän tätä kehystä analysoimaan kulutushyödykkeiden globaalia arvoketjua, pitäen silmällä kulutuksen muutosajurien, eturyhmien vallankäytön ja kestävää elämäntapaa mahdollistavien tehokkaiden interventiokohteiden ymmärtämistä.
They are: the need to define parameters for a sustainable consumption space; and to move research on sustainable living out of the shadows of economics.
Ne ovat tarve määrittää kestävän kulutuksen tilan parametrit, ja kestävää elämäntapaa koskevan tutkimuksen siirtäminen taloustieteen varjoista kohti keskustaa.
Using the in-power framework to analyse power flows in a value chain leads to identifying the nexus of influence and the lead actor.
Kehyksen käyttö arvoketjun valtasuhteiden analysointiin johtaa vaikutusvallan keskipisteen ja johtavan toimijan tunnistamiseen.
The main research question is the following: how have conceptions of NATO changed in the Finnish foreign and security policy debate during the post-Cold War period?
Väitöskirjani keskeisin tutkimuskysymys on seuraava: Miten Natoa koskevat käsitykset ovat muuttuneet Suomen ulko- ja turvallisuuspoliittisessa keskustelussa kylmän sodan jälkeisenä aikana?
I studied the speeches held by members of the Finnish Parliament in the corresponding timeframe in relation to four attributes: 1) the content of the speech and the policy discourses, 2) the rhetorical means employed by the speaker (Aristotles’s ethos, pathos and logos), 3) the formal roles that the speakers held (ministers, group leaders, members of the parliament) as well as 4) the NATO-related rhetorician types (pro-NATO, pragmatics, skeptics and anti-NATO -speakers).
Tutkin kansanedustajien valtioneuvoston turvallisuus- ja puolustuspoliittisissa selonteoissa pitämiä puheenvuoroja neljällä eri tasolla: 1) suhteessa sisältöihin ja puhetapaan, jolla Natosta puhuttiin (selontekojen pohjalta tunnistamani kolme Natoa käsittelevää diskurssia), 2) suhteessa retorisen vakuuttamisen keinoihin, joita puhuja Natoa käsittelevissään puheissa käytti (Aristoteleen eetos, paatos ja logos), 3) suhteessa puhujapositioon (ministerit, ryhmäpuheenvuorot, rivikansanedustajat) ja 4) suhteessa neljään tutkimusaineiston pohjalta tunnistamaani Natoa käsittelevään puhujatyyppiin (puolestapuhujiin, pragmaatikkoihin, skeptikkoihin ja vastustajiin).
Above all the study has shown, how complex foreign and security policy issue NATO is and how many different types of interpretations it may evoke in the Finnish security policy debate.
Ennen kaikkea tutkimukseni on kuitenkin osoittanut, kuinka moniulotteisesta turvallisuuspoliittisesta teemasta on kysymys ja mitä erilaisempia tulkintoja se voi Suomen turvallisuuspoliittisessa keskustelussa herättää.
Empirical and inductive qualitative content analysis (QCA) was applied as methodological approach in analysing the three primary research sources: 1) NATO’s official summit declarations (1990–2016), 2) Finnish foreign, security and defence policy reports (1995–2017) and 3) the corresponding speeches held by the members of the parliament addressing NATO (N=915 speeches addressing NATO).
Nämä ovat: 1) Naton virallisten huippukokousten julistukset (1990–2016), 2) Suomen ulko-, turvallisuus- ja puolustuspoliittiset selonteot (1995–2017) ja 3) Suomen eduskunnassa selonteoista pidetyt Natoa käsittelevät puheenvuorot (N=915 puheenvuoroa).
Foreign policy discourses are used as means to legitimize foreign policy action and goal formation; however, they also direct foreign policy debates in domestic policy forums.
Turvallisuuspoliittisilla diskursseilla oikeutetaan paitsi ulkopoliittista toimintaa ja tavoitteenasettelua, mutta niillä myös ohjataan sisäpoliittisilla areenoilla käytävää keskustelua.
As a theoretical framework of the study, a constructivist approach to foreign policy analysis was applied, with the aim of accounting for the significance of political language, policy discourses and rhetoric in defining the Finnish security policy.
Valitsin tutkimukseni teoreettiseksi lähtökohdaksi konstruktivistisen ulkopolitiikan tutkimuksen teorioihin pohjautuvan viitekehyksen, jonka kautta pyrin kuvaamaan poliittisen kielen, politiikkadiskurssien ja retoriikan merkitystä Suomen turvallisuuspoliittisen linjan määrittelyssä.
Within the constructivist approach of foreign policy analysis, dominant discourses play an important role in defining the foreign and security policy outcomes.
Valitsemassani konstruktivistisessa lähestymistavassa suurilla dominoivilla diskursseilla on oleellinen merkitys ulko- ja turvallisuuspoliittisen linjan määrittelyssä.
In addition to these four parameters, my aim was to synthetize the change in the foreign policy rhetoric of eight major political parties present at the Finnish parliament as well as the movement between the rhetorician types.
Näiden neljän Nato-keskustelua luokittelevan parametrin lisäksi pyrin syntetisoimaan Suomen kahdeksan suurimman eduskuntapuolueen Nato-kannoissa tapahtunutta muutosta tunnistamalla eri puhujatyyppien välillä tapahtunutta liikehdintää.
Within this paradigmatic approach, my aim was to identify and explain for the long-term discursive changes in the Finnish foreign and security policy as well as the policy positions of the key foreign and security policy actors.
Tämän teoreettisen paradigman kautta pyrin selittämään Suomen ulko- ja turvallisuuspoliittisessa linjassa pidemmällä aikavälillä tapahtuneita kehityskulkuja, diskursiiviisia siirtymiä sekä kuvaamaan niille tyypillisten toimijoiden Nato-kannanmuodostusta.
This doctoral thesis has provided new, previously undiscovered empirical knowledge about the content and the use of different rhetorical means in relation to NATO in the post-Cold War Finnish foreign and security policy debate.
Tämä tutkimus on luonut uutta, empiirisesti tutkittua tietoa suomalaisen Nato-keskustelun sisällöistä ja retoriikan keinoista, erilaisten Nato-puhujatyyppien näkökulmista sekä hallituksen ja puoluepoliittisten kantojen kehityksestä suhteessa "Nato-kysymykseen".
The objective of this study is to analyse NATO as portrayed in Finland’s foreign and security policy, by focusing on the study of policy discourses and rhetoric.
Tämän väitöskirjan tavoitteena on tutkia suomalaista Nato-keskustelua tunnistamalla Suomen ulko- ja turvallisuuspoliittista linjaa määrittäviä puhumoja eli diskursseja, jotka luovat viitekehyksen Suomen eduskunnassa käydylle Nato-keskustelulle.
Furthermore, it has sought to outline differences in the contextual interpretation of NATO, between the Finnish government and the parliament.
Lisäksi se on pyrkinyt tulkitsemaan Suomen ulko- ja turvallisuuspoliittisessa linjanmuodostuksessa vallitsevia eroavaisuuksia hallituksen ja eduskunnan välillä ja pohtimaan kysymystä hallituksen asettamien virallisten politiikkadiskurssien kontekstuaalisesta merkityksestä.
In this study, my aim was to analyse, the extent to which government led foreign policy transmits to the corresponding foreign policy in the national parliament.
Tutkimukseni tavoitteena oli analysoida Suomen hallituksen Natosta esittämien tulkintojen läpäisevyyttä eduskunnassa pidetyissä selontekojen lähete- ja palautekeskusteluissa.
The insurance companies may have referred patients to private hospitals for better availability of treating surgeons, faster access to treatment, and lower total expenses.
Vakuutusyhtiöt ovat saattaneet ohjata potilaita yksityiseen terveydenhuoltoon nopeamman hoitoon pääsyn ja vähäisempien kokonaiskustannusten vuoksi.
The risk for recurrent episodes after primary dislocation is high among young and athletic men, and therefore, prompt surgery is often proposed for this group.
Suurin riski uudelle olkapään sijoiltaanmenolle on nuorella ja urheilullisella miehellä, ja sen vuoksi heille ehdotetaan usein ripeää leikkaushoitoa.
This thesis aimed to evaluate the best available evidence in treatment of traumatic shoulder instability, trends in shoulder capsular surgery procedure incidences in Finland during 1999-2008 between open and arthroscopic procedures geographically, between different age groups, and between publicly and privately funded hospitals after a change in the reimbursement system of occupational and traffic insurance in 2005.
Tämä väitöskirja arvioi olkapään tapaturmaperäisen epävakauden hoidon vaikuttavuutta, olkapään nivelkapseliin kohdistuvien leikkausmäärien esiintyvyyttä ja muutoksia Suomessa vuosien 1999 ja 2008 välillä alueellisesti, ikäryhmittäin sekä leikkaustekniikoittain sekä kuinka vakuutusyhtiöiden korvausjärjestelmän muutos vuonna 2005 vaikutti leikkausmääriin julkisessa ja yksityisessä terveydenhuollossa.
According to a moderate level of evidence, surgical treatment of primary traumatic shoulder dislocation seems to lead to fewer redislocations than non-surgical management, and according to a low level of evidence open anatomic fixation prevents redislocations more efficiently than arthroscopic anatomic fixation in treatment of chronic post-traumatic shoulder instability.
Kohtalaisen laatuisen tutkimusnäytön mukaan, ensimmäisen tapaturmaperäisen olkapään sijoiltaanmenon hoitona leikkaus johtaa harvemmin uusiin sijoiltaanmenoihin kuin ei-leikkauksellinen hoito, ja heikkolaatuisen näytön perusteella pitkäaikaisen olkapään epävakauden hoidossa avoimesti suoritettu leikkaus vähentää uusien sijoiltaanmenojen määrää verrattuna tähystykselliseen leikkaukseen.
Network meta-analyses (NMAs) have not been previously published on traumatic shoulder instability.
Olkapään tapaturmaperäisestä epävakaudesta ei ole aikaisemmin julkaistu verkosto meta-analyyseja, eikä olkapään nivelkapseliin kohdistuvien kirurgisten toimenpiteiden esiintyvyyttä ole aikaisemmin tutkittu Suomessa.
Also, in treatment of chronic post-traumatic instability, surgery is often suggested.
Myös pitkäaikaisesta olkapään epävakaudesta kärsivälle potilaalle ehdotetaan usein leikkaushoitoa.
A significant increase in the total incidence and proportion of arthroscopic surgery has been widely reported during the last two decades.
Viimeisen kahden vuosikymmenen aikana olkapään epävakauden leikkaustoimenpiteiden esiintyvyyden ja tähystyksellisten toimenpiteiden suhteellisen osuuden merkittävä kasvu on huomioitu laajalti.
In Finland, total incidence of shoulder capsular surgery procedures, proportion of arthroscopic procedures and geographical variation in procedures increased significantly, which might indicate differences in regional treatment practices or background incidence.
Leikkausmäärien kokonaisesiintyvyyden, tähystystoimenpiteiden suhteellisen osuuden kasvu ja alueellinen vaihtelu saattavat johtua tapaturmien ja paikallisten hoitokäytäntöjen alueellisista vaihteluista.
Operative treatment reduced efficiently recurrent shoulder dislocations after primary traumatic shoulder dislocation, but routine surgical intervention can still be considered over-treatment in the typical patient population.
Vaikka leikkauksellinen hoito estää tehokkaasti uusia olkapään sijoiltaanmenoja ensimmäisen tapaturmaperäisen sijoiltaanmenon jälkeen, ei leikkaushoitoa voi silti suositella kaikille riskipotilaille.
The total incidence of shoulder capsular surgery procedures and the proportion of arthroscopic procedures increased significantly in Finland between 1999 and 2008 with notable geographical variation.
Olkapään nivelkapseliin kohdistuvien toimenpiteiden kokonaisesiintyvyys ja tähystystoimenpiteiden suhteellinen määrä kasvoi koko seuranta-ajan ja maantieteellinen vaihtelu leikkausmäärissä oli huomattavaa.
Since 2005, the procedure incidences have slightly decreased in publicly funded hospitals, but have continued to increase in privately funded hospitals without a distinct change in trend.
Toimenpiteiden määrä kasvoi tasaisesti yksityisessä terveydenhuollossa vuosien 1999 ja 2008 välillä, mutta julkisessa terveydenhuollossa toimenpidemäärät kääntyivät laskuun vakuutusyhtiöiden korvausjärjestelmän muutoksen jälkeen.
Glenohumeral osteoarthritis (OA) has previously been studied in the long run with non-anatomic or mixed surgical interventions with no special attention directed to arthroscopic anatomic fixation methods.
Tapaturmaperäistä olkanivelen nivelrikkoa on tutkittu runsaasti, mutta seka-aineistojen vuoksi niiden keskinäinen vertailu on haastavaa, eikä tähystyksellisesti tehtäviin anatomisiin korjausmenetelmiin ole kiinnitetty erityistä huomiota.
We retrospectively analysed a group of patients after arthroscopic anatomic fixation methods in terms of radiological glenohumeral OA and condition-specific shoulder function.
Arvioimme myös anatomisen tähystyksellisen toimenpiteen jälkeistä kuvantamistutkimuksessa esiintyvää olkanivelen nivelrikkoa sekä olkapään epävakaus- ja nivelrikkoriippuvaista toimintakykyä omassa potilasaineistossamme.
In the natural course of shoulder instability, about half of the patients never experience a subsequent incident after the primary one, but also chronically unstable shoulders may eventually stabilize.
Ensimmäisen tapaturmaperäisen olkapään sijoiltaanmenon jälkeen sijoiltaanmeno uusii noin puolella potilaista.
The impact of glenohumeral OA on the patient’s shoulder function was minor, with few objective findings.
Seuraamassamme potilasaineistossa esiintyi yleisesti lievää, vähäoireista, olkanivelen nivelrikkoa.
Non-industrial private forest (NIPF) owners are important forest ecosystem service providers and users.
Yksityismetsänomistajat ovat tärkeitä metsien ekosysteemipalveluiden tarjoajia ja käyttäjiä.
Along with the structural and general lifestyle changes of owners, their forest ownership objectives have become more diverse, strongly emphasizing intangible forest values alongside timber production.
Metsänomistajien rakenteellisten ja yleisten elämäntyylin muutosten myötä metsänomistuksen tavoitteet ovat tulleet monipuolisemmaksi ja he korostavat metsien aineettomia arvoja puuntuotannon ohella.
Thus, the objective of the thesis is to build a more in-depth understanding of NIPF owner objectives and to examine how this information could be used in the development and marketing of forestry services and other forest-related products and services.
Väitöskirjan tavoitteena on saavuttaa syvällisempi ymmärrys metsänomistajien tavoitteista ja tutkia kuinka tätä tietoa voitaisiin käyttää metsätalouden ja muiden metsään perustuvien tuotteiden ja palveluiden kehittämisessä ja markkinoinnissa.
Therefore, NIPF owners and their versatile forest ownership objectives are a potential source of information for exploring the untapped future potential that could help the forest sector to retain its future viability on the road towards a bioeconomy.
Näin ollen metsänomistajat ja heidän monipuoliset metsänomistuksen tavoitteensa ovat mahdollinen tiedonlähde, kun tarkastellaan metsien hyödyntämättömiä mahdollisuuksia, jotka voisivat edesauttaa metsäsektoria säilyttämään kannattavuuden tulevaisuudessa matkalla kohti biotaloutta.