natgillin/translations-raw huggingface dataset:
What are the meanings of sequence map as a personal tool of family workers?
Mitä sekvenssikartan ominaisuuksia ja merkityksiä työntekijät liittävät työvälineeseen oman työnsä näkökulmasta?
The data comprise audio-recordings of family workers’ discussions in project group meetings.
Tutkimukseni aineistona ovat tiimikokousten äänitallenteet.
The project under study was designed for experimenting with a new family work practice, which used a special method called "sequence map".
Tutkimusaineisto on kerätty perhetyön kehittämishankkeessa, jossa kokeiltiin ja kehitettiin ’sekvenssikartta’ nimistä uutta perhetyön välinettä.
This dissertation study approaches the topic from the point of view of home economics.
Arjen hallintaan liittyvää toimintaa tutkitaan usean tieteenalan piirissä ja tässä tutkimuksessa lähestyn aihetta kotitaloustieteen näkökulmasta.
The study shows added meanings and functions, such as a collaborative "pact" between family members, a tool for strengthening the authority of the parent(s), a tool for activating parents, and a tool to bring flexibility to daily life.
Perheessä sekvenssikarttaa voitiin käyttää arjen aikatauluttamisen ohella yhteistyösopimuksena, vanhemman auktoriteetin tukena, aktivointivälineenä sekä arjen jouston välineenä.
In the analysis of discursive data on an artefact, the study used three different levels, i.e. primary, secondary and tertiary level of artefact functioning (Wartofsky, 1979), for organizing the data into categories to be further analysed thematically.
Teoreettisesti lähestyin sekvenssikarttaa Wartofskyn esittämän artefaktien kategoriajärjestelmän pohjalta, Tutkimukselle asetettiin seuraavat tutkimuskysymykset: 1.
The discussions in these meetings were looked at from the perspective of local knowledge creation of family workers while jointly reflecting their experiences, ideas and questions concerning the use of the sequence map during their family visits.
Palavereissa työntekijät välittivät tietoa toiminnastaan, vaihtoivat kokemuksia kotikäyntien tapahtumista sekä arvioivat, ideoivat ja suunnittelivat kotikäynneillä tapahtuvaa työtä.
Home economics deals with - and studies - the management of households and their dynamic interaction with surrounding communities.
Kotitaloustiede korostaa kotitalouksien toiminnan holistista luonnetta, jossa kodin arkiset toiminnot ja perheenjäsenten vuorovaikutus kietoutuvat yhteen.
It aimed for helping with mastering everyday life for so-called "drifting families", i.e., families, with children, that have enduring and considerable problems, especially in coping with their daily duties and timetables.
Kotitalouksien toiminnalla samoin kuin perheiden toiminnallisilla edellytyksillä selviytyä jokapäiväisessä arjessa on laajoja ja kauaskantoisia vaikutuksia ja suuri merkitys niin yksilölle kuin yhteiskunnalle.
What is the potential new knowledge produced in team meetings and how to further conceptualize the sequence map?
Mikä on sekvenssikartan kokonaiskuva artefaktin ja käsitteellistämisen näkökulmasta?
For the family workers, the sequence map functioned as an essential tool to communicate sensitively with clients, make plans, and evaluate.
Perheen arjen aikatauluttamisen tueksi ajateltu väline osoittautui tärkeäksi välineeksi myös työntekijöiden oman työn kannalta.Työntekijöiden kokemusten mukaan perhetyössä sekvenssikarttaa voitiin käyttää puheeksi oton, palautteenannon, tiedottamisen ja suunnittelun väli-neenä.
The main finding of the research is the multifunctionality of the sequence map which extends its use in practice beyond the designed narrower use of making timetables and fixing a daily structure for helping the families in question to cope with their daily duties.
Tutkimuksen laadullinen sisällönanalyysi oli teoriaohjaava, jossa empiirinen aineisto jaettiin aluksi teorian ohjaamiina tasoihin ja eri tasojen ilmauksista muodostettin kokoavia teemoja Tutkimuksen keskeisenä tuloksena on sekvenssikartan ennakoitua laajemmat käyttökohteet.
On the tertiary level the sequence map, mediated by discussions with family workers, revealed new resources of modelling family life, e.g. towards responsible parenthood.
Väestöliitossa vuosina 2007–2010 toteutetussa Arki haltuun -hankkeessa oli tavoitteena kehittää perhetyömenetelmä, jonka toimintafilosofian keskiössä oli perheen arjen sujuvuuden parantaminen.
Because of this, hybrid materials have become an important part of materials research.
Tämän vuoksi hybridimateriaaleista on tullut tärkeä osa materiaalitutkimusta.
It was also shown that the mechanical properties could be improved by introduction of the organic layers.
Myös kalvojen mekaanisia ominaisuuksia pystyttiin parantamaan orgaanisten kerrosten avulla.
Inorganic–organic hybrids represent a class of materials consisting of inorganic and organic components mixed at the molecular level.
Epäorgaanis-orgaaniset hybridimateriaalit koostuvat epäorgaanisista ja orgaanisista rakenneosista, jotka ovat sekoittuneet toisiinsa molekyylitasolla.
The combination of ALD and MLD offers a convenient way of depositing inorganic–organic hybrid material thin films for applications, such as electronics and optics, where ultimate precision is needed.
ALD:n ja MLD:n yhdistelmä mahdollistaa epäorgaanis-orgaanisten hybridimateriaaliohutkalvojen kasvatuksen esimerkiksi mikroelektroniikan ja optiikan sovelluksiin, joissa kasvatusmenetelmältä vaaditaan parasta mahdollista tarkkuutta.
The leakage currents could be greatly reduced compared to the bare Ta2O5 and polyimide by layering of the materials.
Nanolaminaattien vuotovirrat olivat huomattavasti pienempiä kuin pelkkien Ta2O5- ja polyimidikalvojen.
Nanolaminates of Ta2O5 and polyimide were deposited using tantalum ethoxide, water, pyromellitic dianhydride, and diaminohexane as the precursors.
Ta2O5/polyimidinanolaminaatteja kasvatettiin käyttämällä lähtöaineina tantaalietoksidia, vettä, pyromelliittistä dianhydridiä ja diaminoheksaania.
Molecular layer deposition (MLD), used for depositing organic polymers, is a method derived directly from ALD.
Molekyylikerroskasvatus (eng. Molecular Layer Deposition, MLD) on versio ALD-menetelmästä, jota käytetään orgaanisten polymeerien kasvatukseen.
In this thesis, ALD/MLD was used to deposit hybrid nanolaminates, metal–organic frameworks, and zinc glutarate.
Tässä väitöskirjatyössä ALD- ja MLD-menetelmiä käytettiin hybridinanolaminaattien, metalli-orgaanisten runkorakenteiden sekä sinkkiglutaraatin kasvatukseen.
Despite the need for a liquid-phase crystallization, the conformality and continuity of the films could be preserved.
Nestefaasissa tapahtuneesta kiteytyksestä huolimatta kalvot olivat jatkuvia sekä konformaalisia.
ALD/MLD of zinc glutarate thin films was shown for the first time ever using zinc acetate and glutaric acid as the precursors.
Kiteisiä sinkkiglutaraattiohutkalvoja kasvatettiin ensimmäistä kertaa ALD/MLD-tekniikalla käyttämällä lähtöaineina sinkkiasetaattia ja glutaarihappoa.
The deposition process included ALD/MLD combined with a two-step post-deposition crystallization in moist air and in an autoclave with dimethylformamide.
ALD/MLD-tekniikalla kasvatetut kalvot kiteytettiin ensin kosteassa ilmassa ja sen jälkeen autoklaavissa dimetyyliformamidin kanssa.
This offers not only the possibility to combine material properties of the constituents, but also to discover completely new characteristics.
Tämä mahdollistaa rakenneosien ominaisuuksien yhdistämisen yhteen materiaaliin.
MOF-5 and IRMOF-8 thin films were deposited using zinc acetate, 1,4-benzenedicarboxylic acid, and 2,6-naphthalenedicarboxylic acid as the precursors.
Sinkkiasetaattia, 1,4-bentseenidikarboksyylihappoa ja 2,6-naftaleenidikarboksyylihappoa käytettiin MOF-5 - ja IRMOF-8 -ohutkalvojen valmistamiseen.
Catalytic activity of the films was demonstrated by polymerizing propylene oxide and CO2 in the presence of zinc glutarate coated glass wool and steel mesh.
Kalvojen osoitettiin olevan katalyyttisesti aktiivisia käyttämällä niitä katalyyttinä propyleenioksidin ja hiilidioksidin välisessä polymeroitumisreaktiossa.
Atomic layer deposition (ALD) is a gas phase thin film deposition method with the ability to deposit conformal films with good control over film thickness and composition.
Atomikerroskasvatus (eng. Atomic Layer Deposition, ALD) on ohutkalvojen kasvatusmenetelmä, joka perustuu kaasufaasissa pinnalla tapahtuviin kemiallisiin reaktioihin.
Furthermore, ALD offers large-area uniformity and perfect step-coverage.
Sen etuna on helposti hallittava kalvon paksuus ja koostumus sekä mahdollisuus pinnoittaa tasaisesti monimutkaisia 3D-rakenteita.
There were 1,719 patients with tumours suspected of RCC evaluated in four periods from 2006 to 2016 for clinical characteristics and treatments offered.
Potilaita oli 1719, ja heitä oli hoidettu ja seurattu vuosina 2006-2016.
The use of surveillance as treatment increased significantly while the use of cytoreductive nephrectomies (CNs) decreased to 54%.
Seuranta hoitomuotona lisääntyi, kun taas emokasvainten poistojen määrä etäpesäkkeisessä taudissa väheni.
Prognostic significance of S-TATI should be further studied in larger patient cohorts and prospective settings.
Todellisen ennusteellisen merkityksen selvittämiseksi S-TATIa pitäisi tutkia suuremmassa aineistossa etenevässä tutkimusasetelmassa.
Currently, risk stratification relies on prognostic nomograms or risk stratification tools combining clinical, anatomical and histopathological data.
Tällä hetkellä syöpäkuoleman ja uusiutumisen riskiä ennustetaan munuaiskasvaimen anatomiasta, histologiasta sekä kliinisistä tiedoista koostetuilla pisteytysjärjestelmillä.
Accurate prognostic tools are essential for detecting cancers amongst the tumours noted in imaging studies and choosing optimal treatment for cancer patients.
Lisää työkaluja kaivataan sekä syöpien löytämiseksi hyvänlaatuisten munuaismuutosten joukosta että valitsemaan oikeat potilaat oikeisiin hoitoihin tai seurantaan ja määrittelemään seurannan tiheyden.
Thus, better prognostic markers and diagnostic tools are needed.
Tarkempia ennusteellisia biomarkkereita etsitään kuumeisesti.
Patients with skeletal metastases had shorter survival than patients with other metastatic sites whereas patients with lung metastases had the most favourable prognosis.
Keuhkoetäpesäkkeisillä potilailla oli paras ennuste, ja luustoetäpesäkkeisillä huonoin.
Patients and methods All patients studied were either suspected to have RCC or had RCC, and the majority of patients underwent nephrectomy at the Helsinki University Hospital (HUH).
Väitöskirjatutkimus tehtiin Helsingin yliopistosairaalassa leikatuista tai seuratuista potilaista, joilla oli munuaissyöväksi epäilty kasvain tai munuaissyöpä.
The performance of renal tumour diameter and parenchymal invasion depth was compared with more complex classifications to assess their accuracy in predicting the nephrectomy performed.
Yksinkertaiset anatomiset mitat, kasvaimen halkaisija ja kasvusyvyys, ennustivat monimutkaisempia luokituksia paremmin, tehtiinkö paikallisen munuaiskasvaimen hoidoksi munuaisen kokopoisto vai osapoisto.
S-TATI, as a continuous variable, however, significantly predicted OS and cancer-specific survival (CSS).
Leikkauksen jälkeen mitattuna seerumin TATI -merkkiaine ennusti kokonaiskuolleisuutta ja syöpäkuolleisuutta aineistomme munuaissyöpäpotilailla.
Overall survival (OS) was more favourable for patients undergoing complete metastasectomy than patients with non-complete metastasectomy and time to systemic therapy was longer.
Täydellinen etäpesäkkeen ja emokasvaimen poisto pidensi eloonjäämisaikaa ja siirsi munuaissyövän lääkehoidon aloitusta pidemmälle verrattuna leikkaukseen, jossa ei saatu kaikkea syöpämateriaalia poistettua, levinnyttä munuaissyöpää sairastavilla potilailla.
Surgery for locally advanced and metastasised tumours must be justified by the prospect of an improved outcome or quality of life.
Jotta raskaat kirurgiset toimenpiteet levinneessä taudissa tai muuten hauraille potilaille voidaan perustella, tulee olla selvää näyttöä hyödystä joko elinaikalisänä tai parantuneena elämänlaatuna ja oman alueen kirurgiset tulokset ja komplikaatiomäärät tulee tietää.
Decisions to operate on metastatic RCCs are currently based on expert opinions and nomograms designed for targeted therapy survival estimations only.
Munuaiskasvaimet todetaan tavallisesti muista syistä tehtyjen kuvantamistutkimusten takia.
Despite the abundant amount of inauspicious prognostic factors in our patient cohort, survival rates were reasonable.
Potilaiden, joilla oli laskimotapillisten munuaissyöpä, ennuste leikkaushoidon jälkeen oli suotuisa.
Main results and conclusions During the study period, the proportions of frail and co-morbid patients increased significantly as did the percentage of small (diameter ≤4 cm) and asymptomatic tumours.
Kun entistä vanhemmilla, hauraammilla ja sairaammilla potilailla löytyy aiempaa pienempiä kasvaimia, tulee hoidon hyötyjä ja haittoja punnita tarkasti.
At the opposite end of the disease spectrum, selected metastatic RCC patients receive a combined treatment consisting of nephrectomy, metastasectomy and oncologic therapies.
Etäpesäkkeistä tautia hoidetaan lääkehoidolla, mutta voidaan valikoiduissa tapauksissa hoitaa myös emokasvaimen poistolla yhdistettynä tarvittaessa etäpesäkkeiden poistoon.
However, CN combined with tyrosine kinase inhibitors remained the primary option in patients with metastatic RCC.
Laskimoihin kasvaintappina edenneitä munuaissyöpiä pyritään ensisijaisesti hoitamaan leikkaushoidolla.
The prognosis for operated RCC patients with TT was good in the absence of papillary histology of primary tumour, lymphoid or distant metastases.
Parhaat merkkiaineet olisivat esimerkiksi verestä tai virtsasta mitattavia, jotta kajoavia toimenpiteitä ei tarvittaisi –toistaiseksi yhtään tarkkaa ja kliiniseen tai tutkimuskäyttöön sopivaa merkkiainetta ei ole onnistuttu löytämään.
In predicting the type of nephrectomy, partial or radical, the simple measurements of tumour diameter and parenchymal invasion, were superior to the more complex classification.
Tosin emokasvaimen papillaarinen histologia ja levinneisyys imusolmukkeisiin tai kauemmas huononsivat leikatun potilaan ennustetta.
From 2006–2014, 142 RCC patients with tumour thrombus (TT) were operated on at HUH.
Aineistossamme vuosien 2006-2016 välillä selvästi sairaampien ja vanhempien potilaiden sekä pienten todettujen munuaiskasvainten osuudet kasvoivat merkittävästi.
Treatment for RCC is changing.
Munuaissyöpä on iäkkäiden tauti.
In this study population, the performance of the LU prognostic group model could not be validated.
Pelkät kuvantamistutkimukset eivät aina riitä taudin luonteen selvittämiseksi.
The Tumor, Node, Metastasis (TNM) staging system and International Society of Urologic Pathology (ISUP)/Fuhrman grading system are the most commonly used prognostic parameters for RCC.
Paikallisen taudin ensisijainen hoito on munuaisen poisto tai kasvaimen osapoisto, ja taudin ennuste on yleensä hyvä.
The different elements assumed to be the essential parts of criminal justice indeed prove to be ambiguous and blurred.
Kriittisesti tarkasteltaessa rikosoikeuden keskeiset elementit osoittautuvat epäselviksi ja epävarmoiksi.
This dissertation discusses the narrative of modern European criminal justice: does the narrative exist, what it tells about criminal justice, and what it ignores and effaces?
Väitöskirja tarkastelee sitä, millaisena moderni eurooppalainen rikosoikeus ymmärretään oikeustieteellisessä keskustelussa: onko yhtenäistä narratiivia löydettävissä, mitä se kertoo rikosoikeudesta ja toisaalta mitä se jättää huomioimatta ja sivuuttaa.
The question then is whether it is possible to combine criminal law fluently with any other legal area, or whether it is even possible for it to be a part of legal or judicial systems at all.
Todellisuudessa rikosoikeutta ei voi erottaa kaikesta muusta erilliseksi oikeusjärjestykseksi, vaan se on jatkuvasti vuorovaikutuksessa muiden normijärjestelmien sekä esim. yhteiskunnallisten ja psykologisten ilmiöiden kanssa.
To start with, the study seeks an answer to the question of why it is so difficult to combine EU law and criminal law so that the central characteristics of both could be embraced.
Kysymyksiä lähestytään tutkimalla kriittisesti oletuksia tai väitteitä, joiden mukaan EU-oikeus ja rikosoikeus ovat hankalasti yhteen sovitettavissa ja EU-lainsäätäjä ei riittävällä tavalla huomioi rikosoikeuden erityispiirteitä.
From the perspective of criminal justice, the often suggested answer to the question is that the fundamental criminal law principles together with EU law and its principles could form an appropriate basis for the combination, but the EU seems reluctant to truly commit itself to criminal law principles and it seems the EU does not recognise the delicacy and integrity of criminal law.
Toisaalta se, että EU-lainsäädäntö ei usein ole perinteisten rikosoikeuden periaatteiden ja oppien mukaista, johtuu suurelta osin EU:n toimivallan rakenteesta ja luonteesta eikä niinkään EU:n haluttomuudesta sitoutua rikosoikeuden periaatteisiin.
As discussions on these questions suggest that Enlightenment thinking constitutes the value basis for a common understanding of European criminal justice as well as EU criminal law principles, I also examine the narrative of the Enlightenment within criminal justice and the values and principles therein suggested to form the basis of criminal justice in both Europe and the EU.
Ehdotus on luonteva lähtökohta, koska eri jäsenvaltioiden kansalliset rikosoikeusjärjestelmät ja kertomus modernista eurooppalaisesta rikosoikeudesta perustuvat myös valistuksen ajatteluun ja arvoihin.
I argue that the Enlightenment values and principles as depicted by narrative on criminal justice presume a system structure, and the EU cannot form a system of its own.
Väitöskirjassa kuitenkin esitetään, että valistuksen arvot sellaisina kuin ne yleensä käsitetään rikosoikeudessa ja sellaisina kuin ne ilmenevät rikosoikeuden periaatteissa olettavat oikeuden toimivan suhteellisen hierarkisena ja objektiivisena, muusta erillisenä systeeminä.
Therefore, instead of straightforwardly trying to answer the question presuming and accepting the special nature of criminal justice and the EU’s reluctance to respect it, I critically analyse the elements assumed to be the essential parts of the concept of criminal justice forming the narrative of modern European criminal justice and the EU’s role and approach to criminal law.
EU:n toimivalta ja sen käyttö rikosoikeuden alalla ja myös esim. perus- ja ihmisoikeuksien jatkuvasti vahvistuva merkitys tuovat tämän vuorovaikutuksen selvemmin esille ja sitä kautta korostavat ristiriitoja rikosoikeuden keskeisissä opeissa ja siinä, mitä rikosoikeuden ymmärretään olevan ja edustavan.
Hence the systemic narrative on modern European criminal justice crumbles and is challenged by multiple, more fragmented and interactional narratives on (criminal) law.
Tutkimuksen pääväite on, että modernin eurooppalaisen rikosoikeuden narratiivi valistuksen arvioihin perustuvana systeeminä on murenemassa, mikä edellyttää pohtimaan uudelleen ymmärrystämme rikosoikeudesta ja sen opeista, rikosoikeuden suhteesta muihin oikeudenaloihin, normijärjestelmiin ja ilmiöihin sekä käsitystämme rangaistuksen oikeutuksesta.
The central argument of this study is that their constraint is not legitimate.
Tämän tutkimuksen uusi avaus ja ydinargumentti on, että tällaista rajanvetoa ei ole mahdollista tehdä johdonmukaisesti.
Andy Clark and David Chalmers argued famously that the material basis of cognitive states sometimes extends out of the barriers of skin and skull to external objects such as notebooks and other everyday tools.
Andy Clark ja David Chalmers esittivät kuuluisassa artikkelissaan, että jokapäiväiset apuvälineet voivat olla kognitiivisten prosessien muodostamisessa mukana biologisen ruumiin ohella.
However, they draw the line there: only cognition, but not consciousness can have an extended base.
Clark ja Chalmers kuitenkin rajoittivat laajentumisen tähän: heidän mukaansa pelkästään kognitiivisilla prosesseilla voi olla laajentunut perusta, mutta tietoinen kokemus rajoittuu pään sisään.
The third chapter analyses the ongoing debate in the interface of philosophy of mind and philosophy of science about the causal–constitution distinction, and argues that rather than in mechanist terms, the causal–constitution distinction should be interpreted in diachronic terms when dealing with mental phenomena.
Tutkimus kyseenalaistaa mielenfilosofiassa perinteisesti vallassa olleen näkemyksen, jonka mukaan mielen toiminnot voitaisiin selittää pelkän aivotoiminnan pohjalta – sen sijaan mielen toiminnot syntyvät aivojen, ruumiin ja ympäristön vuorovaikutuksessa.
This study proposes an extended account: when all the requirements are fulfilled, an external tool may become part of the realising basis for certain experiential processes.
Jotta laajentuminen voi tapahtua, ulkoisen välineen tulee täyttää tietyt ehdot, sen täytyy muun muassa tulla osaksi funktionaalista ruumiillista identiteettiä.
The fourth chapter distinguishes between several different levels of extension, from mere short-term extension to more robust functional incorporation, where the external tool has become part of the transparent bodily point of view of the subject.
Ulkoisiin apuvälineisiin laajentuminen on mahdollista aivojen ja ruumiin rakenteellisen muovautuvuuden ansiosta: ruumiillistetun osan ei tarvitse olla biologinen, mutta sen täytyy tulla "läpinäkyväksi" osaksi subjektin näkökulmaa.
Based on the notion of functional incorporation, a set of demarcation criteria for the hypothesis of extended conscious mind will be developed.
Käsitteellisen analyysin lisäksi työssä käsitellään useita empiirisiä tutkimustapauksia (kuten aistikorvaavuuslaite-teknologia ja empiirinen unitutkimus).
When depicted that way, the extension relation in the hypothesis of extended conscious mind counts as constitutive.
Mielen ja tietoisen kokemuksen laajentumisella on kauaskantoinen vaikutus, joka näkyy filosofian ohella useilla muillakin aloilla.
The second chapter presents three arguments for the position defended in this thesis, namely the hypothesis of extended conscious mind.
Yksi esiin nouseva käytännönläheinen kysymys jatkotutkimukselle on kuinka ympäristön muokkaaminen (esim. hoitolaitoksissa tehtävät ratkaisut) vaikuttaa mieleen – ja tästä seuraa myös monenlaisia eettisiä kysymyksiä.
Extending the Extended Mind : From Cognition to Consciousness
Jos hyväksymme kognitiivisten tilojen laajentumisen, tietoinen kokemus seuraa mukana.
Tree water transport mediating the changing environmental conditions to tree physiological processes
Puun vedenkuljetus ympäristöolosuhteiden välittäjänä puun fysiologisissa prosesseissa
Tree vascular tissues connect resource availability to tree physiological processes and growth.
Puun johtosolukot yhdistävät puun fysiologiset prosessit ja puun kasvun kasvupaikan resurssien saatavuuteen.
The turgor gradients hence seem to determine daily and seasonal carbon allocation patterns according to water availability.
Nilakuljetusta ajavat turgorpaine-erot näyttäisivät myös määrittävän puun päivittäistä ja vuodenaikaista yhteytystuotteiden allokointia vedensaatavuuden mukaan.
Trees have adapted to local environmental conditions and they adjust to fast environmental changes with physiological responses.
Nopeisiin ympäristön muutoksiin puut sopeutuvat fysiologisilla vasteilla.
This thesis investigates tree physiological responses in vascular tissues, such as osmolality, water potential and stomatal conductance, to environmental conditions in two conifers: Scots pine and Norway spruce.
Tässä väitöskirjassa tarkastellaan puun fysiologisia vasteita, kuten nilasolukon osmolalisuutta, puun vesipotentiaalia ja lehtien ilmarakojen aukioloastetta eli ilmarakokonduktanssia, ja kuinka ne ovat kytköksissä muuttuviin ympäristöolosuhteisiin.