natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Finland has been among the first countries to develop prudent use guidelines in veterinary medicine, as the Ministry of Agriculture and Forestry issued the first animal species-specific indication-based recommendations for antimicrobial use in animals in 1996.
Maa- ja metsätalousministeriön asettama työryhmä laati vuonna 1996 ensimmäiset mikrobilääkkeiden käyttösuositukset eläinten yleisimpiin tulehdustauteihin.
Species-specific and Indication-based Use of Antimicrobials in Dogs, Cats, Cattle and Horses in Finland : Data collected using three different methods
Tämä väitöskirjatutkimus perustuu eläinlaji- ja käyttöaihekohtaiseen mikrobilääkkeiden käyttöön koirilla, kissoilla, naudoilla ja hevosilla Suomessa.
Cattle (46%) with mastitis were the most common patients receiving antimicrobial treatment, generally intramuscular penicillin G or intramammary treatment with ampicillin and cloxacillin.
Eniten mikrobilääkkeitä käytettiin naudoille, joilla yleisimmin hoidettiin utaretulehdusta, joko lihaksensisäisellä penisilliinillä tai intramammaareilla.
In this study, cephalexin and amoxicillin were also the most frequently used drugs for dogs and cats, respectively.
Kefaleksiini ja amoksisilliini olivat yleisimmin käytetyt lääkeaineet.
Different methods for data collection have been utilized.
Hevosten lääkekäytöstä koottiin kaksi erillistä aineistoa.
Prescriptions for antimicrobial agents (n = 2281) were collected and usage patterns, such as the indication and length of treatment, were reviewed.
Tietoa mikrobilääkkeiden käytöstä koirilla ja kissoilla kerättiin Yliopistollisen eläinsairaalan potilaille määrätyistä mikrobilääkeresepteistä (n = 2281) sekä potilastiedostoista.
Most of the prescriptions were for dogs (78%), and primarily for the treatment of skin and ear infections most of which were treated with cephalexin for a median period of 14 days.
Lääkekäyttö oli pääosin suositusten mukainen, koska suurin osa potilaista sai penisilliiniä ja gentamisiinia suonensisäisesti ennen leikkausta ja hoitoa jatkettiin keskimäärin kolmen vuorokauden ajan leikkauksen jälkeen.
Randomly selected practicing veterinarians in Finland (n = 262) recorded all their antimicrobial usage during a 7-day study period.
Lisäksi käyttöä selvitettiin keräämällä tietoja kaikista Suomen Yliopiston Apteekeista kuukauden ajalta toimitetuista eläinten mikrobilääkeresepteistä (n = 1038).
However, surveillance on the species-specific use of antimicrobials in animals has not been performed in Finland.
Tutkimuksia siitä, ovatko eläinlääkärit noudattaneet annettuja suosituksia, ei kuitenkaan ole tehty.
In European countries the need for continuous recording of the usage of veterinary antimicrobials as well as for animal species-specific and indication-based data on usage has been acknowledged.
Kansainvälinen eläinten tartuntatautien järjestö OIE (World Organisation for Animal Health) sekä monet Euroopan maat ovat tiedostaneet eläimille käytettävien mikrobilääkkeiden tarkemman tiedon keruun tarpeen.
Increasing antimicrobial resistance in bacteria has led to the need for better understanding of antimicrobial usage patterns.
Tieto on tärkeää arvioidessa eläinten lääkekäytön vaikutuksia resistenssin lisääntymiseen ihmisten ja eläinten tautia aiheuttavissa bakteereissa.
Study B (original publication II) was a retrospective cross-sectional survey where prescriptions for animals were collected from 17 University Pharmacies nationwide.
Toinen hevosia koskeva aineisto kerättiin Yliopistollisen eläinsairaalan potilasasiakirjoista.
In study C (original publications III & IV), the indication-based usage of antimicrobials of practicing veterinarians was analyzed by using a prospective questionnaire.
Kolmas aineisto kerättiin praktiikkaa tekeville eläinlääkäreille suunnatun kyselytutkimuksen avulla.
The association between divorce and mental health was largely independent of socio-demographic factors, but socioeconomic disadvantage explained about half of the excess post-divorce mortality.
Mielenterveyden ja avioeron välinen yhteys näyttäytyy laajalti sosio-demografisista tekijöistä riippumattomana, mutta eron jälkeiset sosiaaliset ja taloudelliset tekijät selittävät noin puolet kohonneesta kuolleisuusriskistä.
This thesis examines how poor mental health increases the risk of divorce, how divorce increases the risk of poor mental health and mortality, and what is the role of socio-demographic factors in these associations.
Tämän työn tavoitteena on selvittää miten mielenterveyshäiröt lisäävät eroriskiä, miten avioero puolestaan lisää huonon mielenterveyden ja ennenaikaisen kuolleisuuden riskiä, ja mikä on sosio-demografisten tekijöiden merkitys näissä prosesseissa.
Poor mental health is measured by psychotropic medication and psychiatric hospital care, reflecting clinical psychiatric morbidity.
Mielenterveyttä mitataan tutkimuksessa psykiatrisella sairastavuudella, joka kattaa psyykenlääkityksen sekä psykiatriset sairaalahoitojaksot.
The divorced had excess risk of all-cause mortality regardless of time since divorce.
Kuolleisuusriski pysyy kohonneena riippumatta avioerosta kuluneesta ajasta.
The risk of divorce was highest immediately after new incidence of psychiatric morbidity, but also remained elevated thereafter.
Tutkimuksessa havaittiin, että avioeron riski on suurimmillaan heti psykiatrisen sairastumisen jälkeen, mutta pysyy selvästi koholla vielä yli kaksi vuotta myöhemmin.
Mortality attributable to accidental, violent, and alcohol-related causes of death was particularly high, and most pronounced immediately after divorce.
Eniten koholla riski on ulkoisissa ja alkoholiperäisissä kuolinsyissä, erityisesti heti avioeron jälkeen.
Poor mental health seems to put strain on unions and hinder the formation of long-term unions, suggesting mental healthcare should focus more on relationship dynamics.
Mielenterveys vaikuttaakin olevan enemmän sidoksissa liiton kestävyyteen kuin viralliseen avioitumiseen, ja huono mielenterveys näyttää rajoittavan mahdollisuuksia pitkän liiton muodostamiseen.
Furthermore, preventing prolongation of socio-economic disadvantage is important in reducing post-divorce excess mortality.
Myös erokriisin aikana psykologisen tuen tarjoaminen on tärkeää, ja eron jo tapahduttua sosiaalisen ja taloudellisen huono-osaisuuden pitkittymistä pitäisi pyrkiä estämään.
The study uses nationally representative longitudinal data that combine information from different administrative registers.
Tutkimus perustuu pitkittäisiin koko väestöä edustaviin rekisteriaineistoihin, joissa on yhdistelty Tilastokeskuksen, Kelan ja Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen keräämiä tietoja.
The prevalence of psychotropic mediation clearly increased and peaked before the date of legal divorce, followed by an 18-month decline before settling to a persistently high level.
Tämän jälkeen lääkitystä käyttävien osuus pienenee, mutta vakiintuu jo reilun vuoden kuluttua erosta pysyvästi avioeroa edeltävää tasoa korkeammalle.
Psychotropic medication prevalence was similar in continuous long-term non-marital and marital unions, and changes in prevalence before and after separation from long-term non-marital unions were quite similar to changes before and after divorce.
Pitkän avoliiton päättyessä muutokset lääkityksen yleisyydessä ovat samankaltaisia kuin avioeron yhteydessä havaitut, mutta lyhyen avoliiton päättyminen ei juuri vaikuta lääkityksen yleisyyteen.
Poor mental health is a major public health issue, and across societies, mental health problems and excess mortality are consistently linked to divorce.
Siviilisäätyjen väliset erot mielenterveydessä ja kuolleisuudessa on tunnettu jo pitkään, mutta avioeron, mielenterveyden ja kuolleisuuden väliset mekanismit kaipaavat lisätutkimusta.
In contrast, there were no major changes in prevalence before and after separation from short-term cohabitation, but the prevalence was higher than among those in long-term unions already five years before separation.
Sen sijaan lyhyissä avoliitoissa olevat ihmiset käyttävät jo ennen liiton päättymistä psyykenlääkkeitä muita useammin.
It also compares marital and non-marital unions and union transitions.
Tutkimuksessa tarkastellaan myös avoliittojen ja niiden purkautumisen merkitystä mielenterveydelle.
For this reason, he began to create a new image.
Tästä syystä hän alkoi rakentaa uudenlaista imagoa.
Kares’ position in the church hierarchy was strengthened.
Kareksen asema kirkollisessa hierarkiassa vahvistui.
Olavi Kares (1903–1988) was one of the key figures in the Awakening Movement after the Second World War.
Olavi Kares (1903–1988) oli yksi toisen maailmansodan jälkeisen ajan keskeisimmistä herännäisvaikuttajista.
He was also highly influential in church circles.
Hän oli myös merkittävä kirkollinen vaikuttaja.
After being excluded from the appointment for the position of bishop of the Lapua diocese, Kares seemed to have realized that his pietistic Awakening Movement image would not open the doors for him to a bishopric office.
Lapuan piispannimityksessä tapahtuneen syrjäyttämisensä jälkeen Kares näyttää tiedostaneen, että hänen körttipietistin imagonsa ei avaa hänelle ovea piispan virkaan.
During the 1960s and especially at the end of the decade in question, Kares’ transformation from pietist to humanist also awakened increasing criticism.
1960-luvulla ja erityisesti kyseisen vuosikymmenen jälkipuoliskolla Kareksen muutos pietististä humanistiksi herätti myös lisääntyvää kritiikkiä.
Kares also strove to consciously change the Awakening Movement’s public image.
Kares pyrki tietoisesti muuttamaan myös herännäisyyden julkisuuskuvaa.
The probable reason for Kares’ transformation from reformer to an opponent of radicalism during the end of the 1960s was due to the positive attitude held by youth radicals towards communism and the Soviet Union.
Todennäköinen syy Kareksen muuttumisesta uudistajasta radikalismin vastustajaksi, oli se, että 1960-luvun loppupuolen nuorisoradikalismiin liittyi myönteinen suhtautuminen kommunismiin ja Neuvostoliittoon.
A revivalist movement, that was earlier seen as" gloomy" and "judgemental", was considered to have become more open-minded and humane.
Herätysliikkeen, joka aiemmin oli nähty "synkkänä ja tuomitsevana", koettiin muuttuneen avarammaksi ja humaanimmaksi.
An explanatory motive for Kares’ actions was that the movement’s perceived nationalistic and right-wing image, which was still attractive after the Second World War, no longer enjoyed the same level of popularity, as in previous decades, in the changed Finnish society beginning from the mid-1950s.
Kareksen toiminnan selittävänä motiivina oli se, että nationalistiseksi ja oikeistolaiseksi mielletyn liikkeen imago, joka vielä toisen maailmansodan jälkeen oli ollut vetovoimainen, ei enää 1950-luvun puolenvälin muuttuneessa suomalaisessa yhteiskunnassa ollut niin suosittu kuin aiempina vuosikymmeninä.
Due to Kares' actions, the Awakening Movement was seen to be moving in a positive direction.
Kareksen toiminnan myötä myös herännäisyyden nähtiin muuttuneen myönteiseen suuntaan.
He was considered to be an intellectually and spiritually open-minded theologian.
Häntä pidettiin henkisesti ja hengellisesti avarakatseisena teologina.
Kares began to shape an image of himself as an open-minded and culturally appreciative person.
Kares alkoi muovata itsestään mielikuvaa avarakatseisena ja kulttuurimyönteisenä henkilönä.
Kares’ transformation from pietist to humanist appeared to cause mostly positive consequences for himself during the end of the 1950s to the beginning of the next decade.
Kareksen muutos pietististä humanistiksi näytti herättävän hänen itsensä kannalta pääosin myönteisiä seurauksia 1950-luvun loppupuolella sekä seuraavan vuosikymmen alussa.
Kares the humanist became embroiled in conflict with the nascent Fifth Revivalist Movement.
Humanisti-Kares joutui ristiriitoihin muodostuvan uuspietistisen liikkeen kanssa.
After 1956 he began to depict the Awakening Movement, in a more visible manner than previously, as a movement that was characteristically nonjudgemental and open-minded.
Hän alkoi aiempaa näkyvämmin kuvata herännäisyyttä liikkeenä, jolle oli ominaista tuomitsemattomuus ja avarakatseisuus.
The purpose of this study is to clarify Olavi Kares’ transformation from pietist to humanist from 1945 to 1974.
: Olavi Kares herännäisyyden, kirkon ja yhteiskunnan muutoksen keskellä 1945 - 1974
After the Second World War, it was expedient for Kares to be a pietistic theologian.
Toisen maailmansodan jälkeen Kareksen teologinen, uskonnollinen ja kirkkopoliittinen profiili oli pietistinen.
Beginning at the end of the 1960’s, he acquired the image of being a critic of youth radicalism, in addition to his humanist image.
1960-luvun loppupuolelta lähtien Kareksen humanisti-imagon rinnalle tuli myös nuorisoradikaalien kriitikon imago.
The key questions of this study can be divided into three categories, in other words, into causes and consequences of transformation.
Selvitän, miten hänen ajattelunsa muuttui, mistä muutokset johtuvat ja mitä vaikutuksia tällä muutoksella oli.
One could ask how Olavi Kares’ thinking changed during the period of the study, the causes of the transformations and their effects on Kares’ main background community, the Awakening Movement.
Antikommunistinen asennoituminen, jonka Kares oli isänsä vaikutuksesta omaksunut jo nuorena, vaikutti keskeisesti hänen toimintaansa läpi koko tutkittavan ajanjakson.
The thesis consists of an introduction and three scientific articles.
Väitöskirja koostuu johdannosta sekä kolmesta tieteellisestä artikkelista.
The first and third article are about quasistatic systems, while the second article deals with sequential systems.
Näistä ensimmäinen ja kolmas artikkeli käsittelevät kvasistaattisia systeemeitä, ja toinen artikkeli jonosysteemeitä.
Quasistatic systems on the other hand draw inspiration from thermodynamics and model situations where the observed system transforms (infinitesimally) slowly with time due to external influence.
Kvasistaattiset systeemit puolestaan juontavat juurensa termodynamiikasta ja mallintavat tilanteita missä tarkasteltava systeemi muuttuu hitaasti jonkin ulkoisen vaikutuksen alaisena.
The result extends that shown by Dobbs and Stenlund for a class of uniformly expanding quasistatic systems.
Tulos on jatkoa Dobbsin ja Stenlundin tekemälle työlle, joka käsitteli erästä luokkaa eksponentiaalisesti sekoittavia kvasistaattisia systeemeitä.
By solving a well-posed martingale problem, we show that limiting distributional behavior of intermittent quasistatic systems can be characterized by a stochastic diffusion process.
Kolmannessa artikkelissa näytetään miten kvasistaattisten systeemien rajakäytös jakauman mielessä voidaan karakterisoida stokastisella diffuusioprosessilla.
The thesis statistical properties of non-stationary dynamical systems with intermittency concerns two types of non-stationary dynamical systems: sequential compositions of interval maps with a neutral fixed point (Pomeau-Manneville maps) and intermittent quasistatic systems.
Matematiikan alan väitöskirja statistical properties of non-stationary dynamical systems with intermittency (Suom. ajoittaisesti vaihtelevien epätasapainoisten dynaamisten systeemien statistiset ominaisuudet) käsittelee ajan suhteen epätasapainoisia dynaamisia systeemeitä, missä aikakehityksen kuvailevat ajoittaisesti vaihtelevat (intermittent) kuvaukset.
The main result is an almost sure ergodic theorem for the time-averages of the model.
Ensimmäisen artikkelin päätulos on melkein varma ergodilause ajoittaisesti vaihtelevan kvasistaattisen systeemin aikakeskiarvoille.
The latter method is suitable also for normal approximation in non-stationary settings.
Jälkimmäinen tulos nojaa Steinin menetelmään ja on yleistettävissä epästationaarisiin tilanteisiin.
We present two applications of the result for a single Pomeau-Manneville map, by showing that the bound implies the correlation-decay conditions of the normal approximation methods due to Pène-Rio and Stein.
Sovelluksena esitetään kaksi tulosta yhden Pomeau-Manneville kuvauksen usean muuttujan normaaliapproksimaatioon.
The main result of the second article is a functional correlation bound widely useful for showing limit theorems in the sequential settting.
Väitöskirjan toisen artikkelin päätulos on funktionaalinen yleistys Pomeau-Manneville kuvausten tunnetusta polynomiaalisesta parikorrelaatioestimaatista.
The evolution of states under a sequential system is described by a sequence of varying self-maps of a phase space.
Jonosysteemien aikakehityksen antaa jono vaihtelevia kuvauksia jollain vaiheavaruudella.
The rate produced by the former method is optimal with respect to the Kantorovich (or Wasserstein) metric.
Ensimmäinen tuloksista pohjautuu Pène-Rio metodiin ja antaa optimaalisen konvergenssinopeuden kohti normaalijakaumaa Wassersteinin metriikan mielessä.
Both methods yield a multivariate central limit theorem with an estimate on the rate of convergence.
Tuloksen ideana on, että se sallii useiden olemassa olevien yleisten raja-arvo tulosten (esim. keskeinen raja-arvolause) ehtojen suoraviivaisen tarkistamisen.
In the first article we introduce the intermittent quasistatic system and obtain several tools for further analysis of its statistical properties, including L^1-perturbation estimates for the transfer operators.
Lisäksi kehitetään aputuloksia, mm. perturbaatioestimaatteja, jotka ovat laajalti käyttökelpoisia kyseisen systeemin statististen ominaisuuksien analysointiin.
The thesis consists of four studies.
Työ koostuu neljästä osatutkimuksesta.
Since the community effects of low antibiotic concentrations can be weaker or similar in strength to the effects of other ecological drivers, knowledge of antibiotic alone may be insufficient for predicting changes in the structure or diversity of a community.
Koska matalan antibioottipitoisuuden vaikutus yhteisöön voi olla samaa suuruusluokkaa tai pienempi kuin keskeisten ekologisten tekijöiden, tieto pelkästään antibiootista ei välttämättä riitä ennustamaan muutosta yhteisön koostumuksessa tai monimuotoisuudessa.
In this thesis, the combined effect of low antibiotic concentrations and ecological interactions on antibiotic resistance evolution was investigated.
Tässä työssä tutkittiin alhaisten antibioottipitoisuuksien ja ekologisten vuorovaikutusten yhteisvaikutusta antibioottiresistenssievoluutioon.
Subinhibitory concentrations can, nevertheless, select for chromosomal antibiotic resistance mutations and mobile genetic elements carrying antibiotic resistance genes, such as conjugative plasmids.
Tällaisetkin pitoisuudet voivat kuitenkin tuottaa valintapainetta, jolloin antibiooteille vastustuskykyä aiheuttavat kromosomaaliset mutaatiot tai liikkuvat geneettiset elementit, kuten konjugatiiviset plasmidit, lisääntyvät bakteeripopulaatiossa.
This demonstrates that ecological factors other than antibiotics can also play a role in the horizontal transfer of antibiotic resistance genes.
Tämä osoittaa, että myös muut ekologiset tekijät kuin antibiootit voivat olla merkityksellisiä antibioottiresistenssigeenien liikkuvuuden kannalta.
Antibiotics often occur in different environments at concentrations insufficient to inhibit the growth of susceptible bacteria.
Antibiootteja esiintyy eri ympäristöissä usein niin alhaisina pitoisuuksina, etteivät ne estä edes niille herkkien bakteerien kasvua.
The fourth study examined the effect of a low antibiotic concentration, protozoan predation, and spatial layout of habitat on community composition and horizontal transfer of a conjugative plasmid in a multispecies bacterial community.
Neljännessä osatutkimuksessa tarkasteltiin alhaisen antibioottipitoisuuden, alkueläinsaalistuksen ja avaruudellisen rakenteen vaikutusta yhteisörakenteeseen sekä konjugatiivisen plasmidin leviämiseen monilajisessa bakteeriyhteisössä.
In the third study, the effect of antibiotics and protozoan predation on the spread and maintenance of a conjugative antibiotic resistance plasmid in a bacterial population was determined.
Kolmannessa osatutkimuksessa tarkasteltiin antibiootin ja alkueläinsaalistuksen vaikutusta konjugatiivisen antibioottiresistenssiplasmidin leviämiseen ja säilymiseen bakteeripopulaatiossa.
In the first and second study, antibiotic and bacteriophage resistance evolution was examined at the phenotypic or whole-genome level when a bacterial population was exposed to one versus both factors.
Ensimmäisessä ja toisessa osatutkimuksessa tarkasteltiin antibiootti- ja virusresistenssin evoluutiota bakteerin ilmiasussa tai perimässä altistamalla bakteeri joko antibiootille tai virukselle tai molemmille.
In such settings, similar selection can also occur on other bacterial traits, potentially interfering with antibiotic resistance evolution.
Tällaisissa olosuhteissa valintapaine voi kohdistua myös muihin bakteerin ominaisuuksiin, mikä voi häiritä antibioottiresistenssievoluutiota.
Moreover, a low antibiotic concentration altered bacterial community composition, diversity, and the strains that received a resistance plasmid, although predation and spatial layout of habitat were equally strong or stronger drivers.
Monilajisessa bakteeriyhteisössä matala antibioottipitoisuus muutti yhteisön rakennetta, monimuotoisuutta ja plasmidin vastaanottavia kantoja.
However, it has been unclear whether this occurs in typical natural habitats where bacteria live in multispecies communities and interact with viral and protozoan consumers.
Vielä ei tiedetä, päteekö tämä bakteerien tyypillisissä elinympäristöissä, joissa bakteerit ovat osa monilajisia yhteisöjä ja vuorovaikutuksessa virusten sekä alkueläinsaalistajien kanssa.
Antibiotic resistance evolution was shown to be promoted by low antibiotic concentrations independent of the presence of ecological interactions.
Tutkimuksessa havaittiin, että alhaiset antibioottipitoisuudet lisäsivät antibioottiresistenssiä bakteeripopulaatiossa myös ekologisten vuorovaikutusten alaisuudessa.
The presence of protozoan predation also promoted the spread and maintenance of a resistance plasmid even in the absence of antibiotics.
Lisäksi alkueläinsaalistus edisti resistenssiplasmidin leviämistä ja säilymistä bakteeripopulaatiossa antibiootista riippumatta.
Augustine also attached to concupiscentia another central theological function by viewing evil desire as an inward originating cause for all external evil actions.
Augustinus käyttää tässä yhteydessä kielikuvaa pahasta himosta kaiken moraalisen pahan juurena.
This study analyses Augustine s concept of concupiscentia, or evil desire (together with two cognate terms, libido and cupiditas) in the context of his entire oeuvre.
Augustinuksen (354-430) pahan himon käsite (concupiscentia, cupiditas, libido) on kiistanalainen ja kysymyksiä herättävä.
Augustine s gradual development in internalizing the effects of concupiscentia also into the life of a baptized Christian are elucidated, as are the strong limitations and mitigations Augustine makes to the concept when attaching it into the life under grace (sub gratia).
Hahmotellessaan pahan halun vaikutuksia kastetussa kristityssä Augustinus rajaa ja supistaa niitä merkittävästi.
It is acknowledged that these philosophical traditions had an obvious impact into his way of explaining psychological processes in connection with concupiscentia.
Tutkimus kuvaa myös, miten Augustinus käytti antiikin filosofisen tradition tunneteorioita apologeettisiin tarkoitusperiin.
It is claimed that Augustine used the concept of concupiscentia for several theological purposes, and the task of the study is to represent these distinct functions, and their connections to Augustine s general theological and philosophical convictions.
Tutkimus selvittää, mitä erilaisia teologisia käyttötarkoituksia eli funktioita pahan himon käsitteellä on Augustinuksen ajattelussa.
Not only did Augustine implicitly receive and exploit these traditions, but he also explicitly moulded and criticized them in connection with concupiscentia.
Myöhemmin Augustinus kritisoi näitä tunneteorioita tehottomuudesta ja käyttää tätä kritiikkiä tukemaan omaa kristillistä antropologiaansa.