natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Their associative properties are affected by the recovery approach since it influences purity and intrinsic characteristics (e.g., molar mass, degree of substitution).
Hydrokolloidien avulla muodostetaan ja säilytetään rakenneominaisuuksia mm. emulsioissa – öljyn ja veden muodostamissa dispersioissa, jotka ovat monien arkisten tuotteidemme kuten salaatinkastikkeiden, liemien ja jogurttien tavanomaisia rakenteita.
Natural polysaccharides, owing to their origin from a complex matrix, have an intrinsic affinity for the association.
Hydrokolloideihin kuuluu pääosin polysakkarideja, joiden käytöllä on pitkä perinne elintarviketeollisuuden tuotteissa tuomaan haluttua rakennetta ja suutuntumaa.
The experimental and computational results presented in this thesis have been published in three peer-reviewed publications; and two manuscripts are under preparation for submission.
Työn tulokset on julkaistu kolmessa vertaisarvioidussa julkaisussa ja kahta artikkelikäsikirjoitusta viimeistellään julkaistavaksi.
In Publication V, we developed hydrogen bond donor tethered ligands for gold(I)-catalysis.
Osajulkaisussa V, kehitimme vetysidosdonoreilla funktionalisoituja ligandeja kulta(I)katalyysiin.
In all Publications, the combination of experimental and computational mechanistic explorations offered insight into the reactions that would have otherwise been difficult to attain.
Kaikissa osajulkaisuissa kokeellisten ja laskennallisten menetelmien yhteiskäyttö mahdollisti mekanismien monipuolisen tutkimisen, mikä ei olisi ollut mahdollista vain yhdellä lähestymistavalla.
The experimental and computational methods were used to optimise reaction conditions and predict reactivity based on simple chemical descriptors, such as acidity, redox potential and nucleophilicity.
Tulosten pohjalta pystyimme optimoimaan reaktio-olosuhteet ja ennustamaan reaktiivisuuksia kemiallisten ominaisuuksien kuten happamuus, hapetus-pelkistyspotentiaali tai nukleofiilisuus ja elektrofiilisuus pohjalta.
From computational thermodynamics and experimental kinetics, we concluded that the first reduction is a multisite proton-coupled electron transfer while the last reduction is a stepwise protonation and electron transfer.
Laskennan ja kokeiden pohjalta päättelimme, että ensimmäinen pelkistys on kolmen komponentin välinen yhtäaikainen protonin ja elektronin siirto.
This work combined experimental, kinetic analysis and computational methods to elucidate reaction mechanisms in homogeneous gold-catalytic activations of alkynes, photoreduction reactions of heteroaryls and oxidative coupling reactions of (hetero)aryls.
Tässä työssä käytimme kokeellisia ja laskennallisia menetelmiä sekä kinetiikka-analyysia mekanismien tutkimiseen alkyynien kultakatalysoitujen aktivaatioiden, valokatalysoitujen nitro-heteroaryylien pelkistyksessä ja hapettavissa (hetero)aryylien kytkennöissä.
Central mechanistic aspects of the studied reactions are also presented.
Tutkittujen mekanismien kemialliset pääperiaatteet on myös selitetty kirjassa.
In Publication II, we studied the proton and electron transfer steps in the Ru(bpy)3Cl2 and ascorbic acid-mediated photoreduction of N-heterocyclic nitroaryls to N-heterocyclic amines.
Osajulkaisussa II, tutkimme protonin ja elektronin siirron yhtäaikaisuutta nitro-ryhmien valokatalysoidussa pelkistyksessä Ru(bpy)3Cl2 ja askorbiinihapon avulla.
In Publications III and IV, we studied the oxidative dehydrogenative C-C coupling mechanisms, i.e., radical cation and arenium cation, in heterogeneous carbocatalysis.
Osajulkaisuissa III ja IV tutkimme hapettavia C-C kytkentämekanismeja, jotka etenevät joko radikaalikationi tai arenium kationi intermediaattien kautta.
Chemists use their knowledge of reaction mechanisms both when formulating research questions and when carrying out experiments in the fume hood or in silico.
Reaktiomekanismien ymmärtäminen on avainasemassa kemiallisten ilmiöiden selittämisessä, tutkimuskysymysten muodostamisessa sekä kokeita tehtäessä laboratoriossa ja laskuja tehtäessä tietokoneella.
Computational methods are in a central role for mechanistic explorations, and a part of this thesis is dedicated for the review of the central theory of these methods.
Laskennalliset menetelmät olivat tässä työssä keskeisessä osassa ja niiden taustateoriat on selitetty tässä kirjassa.
The side-arms activated the gold-chloride bond with the help of hydrogen bond donating substrates or additives, as well as energetically stabilised reaction intermediates and transition states.
Ligandikäsivarsien avulla pystyimme aktivoimaan Au-Cl sidoksen joko vetysidosdonorisubstraattien tai happoadditiivien kanssa.
In Publication I, we discovered the reaction mechanism of gold(I)-catalysed intermolecular 1,3-O-transposition of ynones using kinetic analysis and experimental and computational methods.
Osajulkaisussa I, tutkimme reaktiokinetiikan sekä kokeellisten ja laskennallisten menetelmien avulla kulta(I)katalysoitua molekyylienvälistä ynonien 1,3-O-toisiintumista.
Reaction mechanisms are studied with experimental, e.g., in situ reaction monitoring or isotopic labelling, and computational methods as the mechanistic findings complement each other.
Reaktiomekanismeja voi tutkia sekä kokeellisin että laskennallisin menetelmin ja eri menetelmien käyttäminen luo mahdollisimman kattavan kuvan tutkitusta mekanismista.
The developed catalysts proved to be superior compared to commercial gold(I)-catalysts in oxazoline cycloisomerisation.
Kehitetyt katalyytit olivat oksatsoliinisynteesissä reaktiivisempia kuin useimmat kaupallisesti saatavilla olevat tai aiemmin kirjallisuudessa kehitetyt kultakatalyytit.
We then optimised the conditions with aldehyde additives and introduced a prediction model based on the aldehydes’ nucleophilicities.
Optimoimme reaktio-olosuhteet tukeutuen näihin tuloksiin ja kehitimme ennustemallin reaktiolle.
We concluded that both mechanisms are kinetically feasible in the reaction conditions and the operative mechanism depends on the proton and electron affinities of the substrate and the catalyst.
Kokeellisten ja laskennallisten tulosten pohjalta pystyimme toteamaan, että molemmat mekanismit ovat energeettisesti mahdollisia reaktio-olosuhteissa.
Mechanistic understanding of catalytic transformations
Mekanismi puolestaan on riippuvainen käytetystä substraatti ja katalyytti yhdistelmästä.
The main goal of this thesis was to estimate the effect of inbreeding on female fertility in Finnish Ayrshire cattle.
Tämän väitöskirjan päätavoite oli arvioida sukusiitoksen vaikutusta suomalaisten ayrshire-rotuisten lehmien hedelmällisyyteen.
The detrimental effects of inbreeding observed in this study highlight the importance of managing the levels of inbreeding in the Finnish Ayrshire breeding programme.
Tässä väitöskirjassa tunnistetut sukusiitoksen haitalliset vaikutukset korostavat sukusiitoksen kontrolloinnin tarvetta suomalaisen ayrshiren jalostusohjelmassa.
The data used included over 12 000 genotyped cows with corresponding phenotypic records of fertility and milk production traits.
Tutkimusaineisto sisälsi yli 12 000 lehmän genotyypit, sekä niiden hedelmällisyys-, maitotuotos- ja sukupuutiedot.
Finally, an analysis of unique ROH genotypes revealed several ROHs with unfavourable effects on fertility and milk production traits.
ROH-jaksojen tarkastelu paljasti lukuisia yksittäisiin hedelmällisyys- tai maitotuotosominaisuuksiin haitallisesti vaikuttavia jaksoja.
Inbreeding increases homozygosity, which in turn increases the frequency of harmful recessive alleles and decreases advantageous heterozygosity, resulting in inbreeding depression.
Sukusiitostaantuma on seurausta haitallisten resessiivisten alleelien lisääntyneestä homotsygotiasta sekä hyödyllisen heterotsygotian vähentymisestä.
Inbreeding depression on fertility decreases the lifetime milk production of cows and increases the need for veterinary treatments, inseminations and involuntary cullings, which has a negative impact on the profitability, sustainability and animal welfare of the dairy sector.
Lypsykarjalla sukusiitostaantuma hedelmällisyysominaisuuksissa vähentää lehmien elinikäistä maitotuotosta, sekä lisää esimerkiksi siemennysten ja hedelmällisyysongelmista johtuvien eläinten poistojen määrää.
When FROH was used to estimate inbreeding depression separately for each autosomal chromosome, a 10% increase in FROH on chromosomes 2, 18 and 22 was observed to increase IFL in heifers by 1.6, 0.9 and 0.7 days, respectively.
Kromosomitasolla tarkasteltuna lisääntynyt homotsygotia kromosomeissa 2, 15, 18 ja 22 oli yhteydessä pidentyneeseen siemennyskauteen.
The findings of this study can be utilized for more efficient control of inbreeding depression as well as investigations of the mechanisms of inbreeding depression by examining the identified regions showing inbreeding depression.
Väitöskirjassa tuotettua tietoa voidaan hyödyntää sukusiitosasteen aiempaa tarkempaan arviointiin ja siten siis sukusiitostaantuman tehokkaampaan hillitsemiseen.
Moreover, it identified specific ROH genotypes that had detrimental effect on female fertility and milk production traits.
Lisäksi väitöskirjassa tunnistettiin yksittäisiä pitkien homotsygoottien genotyyppien muodostamia ROH-jaksoja (Runs Of Homozygosity), jotka olivat yhteydessä heikentyneisiin hedelmällisyys- ja maitotuotosominaisuuksiin.
For example, a 10% increase in FROH was associated with 4 and 6 days longer IFL in heifers and first-parity cows, respectively.
Kuitenkin genomin perusteella arvioituna lisääntynyt sukusiitos oli tilastollisesti merkitsevästi yhteydessä pidentyneeseen siemennyskauteen, eli aikaan ensimmäisen ja viimeisen siemennyksen välillä.
In addition, this study found regions in which inbreeding is particularly harmful due to ROHs displaying unfavourable effects across multiple traits.
Osalla näistä jaksoista oli haitallinen vaikutus useampaan hedelmällisyys- tai maitotuotosominaisuuteen, minkä vuoksi sukusiitoksen takia lisääntynyt homotsygotia on erityisen vahingollista näitä ROH-jaksoja sisältävillä genomialueilla.
FPED was not found to be associated with inbreeding depression in any of the fertility traits.
Tulosten perusteella sukupuusta arvioitu sukusiitosaste ei ollut yhteydessä sukusiitostaantumaan hedelmällisyysominaisuuksissa.
More specifically, this study aimed to estimate inbreeding depression using different metrics based on pedigree and genomic information, and to dissect inbreeding depression to chromosomes, chromosomal segments and specific homozygous genotypes.
Tämän jälkeen sukusiitostaantumaa hedelmällisyysominaisuuksissa arvioitiin koko genomin tasolla, kromosomeittain ja kromosomialueittain.
Milk production traits included milk, protein and fat yields.
Tällä on negatiivinen vaikutus maidontuotannon kannattavuuteen, kestävyyteen ja eläinten hyvinvointiin.
However, statistically significant inbreeding depression was observed when using genomic measures of inbreeding (FPH and FROH) in the model.
Sukusiitoksen määrää arvioitiin käyttäen sekä sukupuuhun että genomiseen aineistoon perustuvia menetelmiä.
Inbreeding coefficients were estimated based on pedigree (FPED), percentage of homozygous SNPs (FPH) and runs of homozygosity (ROH; FROH).
Sukusiitos lisää homotsygotiaa, mikä ilmenee sukusiitostaantumana eli ominaisuuksien keskiarvojen heikentymisenä populaatiossa.
Background and Objective: Depression affects up to 10–15% of women during pregnancy and the first postnatal year.
Tausta ja tavoitteet: Raskausaikana ja synnytyksen jälkeisenä vuotena noin 10-15 % naisista sairastuu masennukseen.
Individual, group and couple therapeutic interventions should be developed in the public sector in order to respond to the growing need for non-pharmacological treatments for perinatal mental health disorders.
Julkiselle sektorille tulisi kehittää yksilö-, pari- ja ryhmäterapeuttisia hoitomuotoja, jotta raskaus- ja vauva-ajan mielenterveyshäiriöiden lääkkeettömien hoitomuotojen lisääntyneeseen tarpeeseen pystyttäisiin vastaamaan.
Studies I, III and IV were based on the CHILD-SLEEP birth cohort (n = 1667 mothers, n = 1598 fathers in late pregnancy and n = 949 children at the age of 2 years) and Study II on the FinnBrain birth cohort (n = 3808 mothers in early pregnancy).
Osatyöt I, III ja IV perustuvat CHILD-SLEEP (CS) syntymäkohorttiin (n = 1667 äitiä, n = 1598 isää loppuraskaudessa ja n = 949 lasta kahden vuoden iässä) ja osatyö II FinnBrain (FB) -kohorttiin (n = 3808 äitiä alkuraskaudessa).
Maternal depressive symptoms should preferably be detected during pregnancy and treated with low threshold counselling and psychotherapeutic interventions as the first-line treatment.
Äitien masennusoireet pitäisi havaita mieluiten jo raskausaikana ja hoitaa matalalla kynnyksellä, psykoterapeuttiset hoitomuodot etulinjassa.
The aims of this doctoral study were to investigate a) how risk factors, including prenatal sleep, associate with postnatal depressive symptoms (PDS), b) how the accumulation of such risk factors increases the risk of PDS, c) the longitudinal pattern of maternal and paternal depressive symptoms from pregnancy until two years postnatally, and d) how persistent depressive symptoms associate with children’s emotional problems at the ages of 2 and 5 years Materials and methods: This thesis consists of four individual studies from two Finnish birth cohorts.
Tämän väitöskirjatutkimuksen tavoitteina oli tutkia, a) kuinka riskitekijät, raskausaikainen unettomuus mukaan luettuna, liittyvät synnytyksen jälkeisiin masennusoireisiin, b) miten kyseisten riskitekijöiden kasaantuminen lisää synnytyksenjälkeisten masennusoireiden riskiä, c) äitien ja isien masennusoireiden pitkittäistä kulkua loppuraskaudesta lapsen toiseen elinvuoteen asti, sekä d) kuinka vanhempien pitkäkestoiset masennusoireet liittyvät kaksi- ja viisivuotiaiden lasten tunne-elämän ongelmiin.
Insomnia during pregnancy is a risk factor for postnatal depression, but it is unclear which insomnia symptoms and at which stage of pregnancy we should screen for preventive purposes.
Raskausaikainen unettomuus on synnytyksen jälkeisen masennuksen riskitekijä, mutta ei tiedetä mitä unettomuusoireita ja missä raskauden vaiheissa tulisi seuloa, jotta masennusta voitaisiin ennaltaehkäistä.
Conclusions: Long sleep latency in early pregnancy and several insomnia symptoms in late pregnancy might be vulnerability markers for an increased risk of PDS and thus potential screening items in order to better detect women at increased risk of PDS.
Loppupäätelmät: Unensaantivaikeus alkuraskaudessa sekä useat unettomuusoireet loppuraskaudessa voivat olla haavoittuvuusmerkkejä riskille sairastua synnytyksen jälkeiseen masennukseen ja siten potentiaalisia seulontakohteita kyseisten äitien paremmalle tunnistamiselle.
Results: In Studies I and II, we found associations between several insomnia symptoms in late pregnancy and PDS after adjusting for background variables and prenatal depressive symptoms: poor general sleep quality, short sleep of ≤7 h and long sleep latency of >20 min.
Tulokset: Osatöissä I ja II löydettiin yhteys synnytyksen jälkeisten masennusoireiden ja useiden loppuraskauden unettomuusoireiden välille: huono unenlaatu, suhteellisen lyhyt uni ≤7h ja unensaantivaikeus >20 minuuttia ennustivat synnytyksen jälkeisiä masennusoireita.
Importantly, persistent subclinical maternal depressive symptoms increased the risk of externalizing and internalizing problems among both 2- and 5-year-olds.
Tärkeä löydös oli, että äitien subkliiniset masennusoireet lisäsivät lasten riskiä internalisoiviin ja eksternalisoiviin ongelmiin sekä kahden että viiden vuoden iässä.
The screening of both parents is recommendable if one of them presents with depressive symptoms during the perinatal period.
Molempien vanhempien seulonta masennusoireiden suhteen on suositeltavaa, jos toisella vanhemmista havaitaan masennusoireita.
The accumulation of risk factors in PDS should be taken into account when deciding when preventive interventions are necessary, and this study is the first to use heat maps to visualize such an accumulation.
Riskitekijöiden kasaantumisen merkitys pitäisi ottaa huomioon päätettäessä ennaltaehkäisevien toimien tarpeellisuudesta.
Sleeping problems during pregnancy, parental perinatal depressive symptoms and children’s emotional problems : Findings from the Child-Sleep and FinnBrain birth cohorts
Raskausaikainen unettomuus, vanhempien perinataaliajan masennusoireet ja lapsen tunne-elämän ongelmat
The accumulation of several risk factors such as a history of depression, anxiety and multiparity substantially increased the risk of PDS, and the best model comprising background variables as well as measurements from early, middle and late pregnancy was able to predict 21.2% of PDS (Nagelkerke 0.21).
Paras ennustemalli, joka sisälsi taustamuuttujat sekä mittaustulokset alku-, keski- ja loppuraskaudesta, pystyi ennustamaan 21.2% (Nagelkerke 0.21) synnytyksen jälkeisistä masennusoiresta.
A higher level of maternal depressive symptoms was associated with a higher level of children’s emotional problems in a dose-dependent manner at the ages of both 2 and 5 years, whereas no such pattern was found in relation to a higher level of paternal depressive symptoms.
Äitien masennusoireiden lisääntyessä lasten tunne-elämän oireet lisääntyivät annosriippuvaisella tavalla sekä kaksi- että viisivuotiailla lapsilla, kun taas isien masennusoireet eivät lisänneet lapsen oireita vastaavalla tavalla.
While maternal perinatal depression and its consequences for children’s emotional development have received attention, the longitudinal pattern of both maternal and paternal depressive symptoms and the father’s contribution to the risk of emotional symptoms in the offspring is less clear.
Vaikka lasten tunne-elämänoireiden yhteydestä äidin masennusoireisiin on kertynyt tutkimustietoa, molempien vanhempien masennuksen kulku sekä isän osuus lapsen tunne-elämän oireiden syntymisessä on epäselvä.
In Study IV, associations of maternal and paternal depressive symptom trajectories with children’s emotional problems at the ages of 2 and 5 years were examined with a general linear model.
Osatyössä IV havaitsimme äitien lievienkin pitkäkestoisten masennusoireiden sekä molempien vanhempien masennusoireiden nostavan riskiä kaksi- ja viisivuotiaiden lasten tunne-elämän oireille.
In addition, in Study II, odd ratios were calculated for various PDS risk factor combinations and heat maps were constructed to visualize the accumulation of the PDS risk.
Tämä tutkimus käytti ensimmäistä kertaa ns. lämpökarttoja visualisoimaan synnytyksen jälkeisen masennuksen riskin kasaantumista.
In Study III, latent trajectory analyses were performed to examine the longitudinal pattern of maternal and paternal depressive symptoms.
Analyysit oli mukautettu taustatekijöillä ja raskausaikaisella masennuksella.
In addition, in the cumulative models of Study II, we found that long sleep latency (≥20 min) in early pregnancy, decreased functioning in middle pregnancy, and insufficient sleep time during late pregnancy associated with PDS.
Osatyössä III havaitsimme, että molempien vanhempien kohdalla loppuraskauden masennusoireilu jatkui varsin tasaisesti vielä kaksi vuotta lapsen syntymän jälkeen.
A small peak in incidence of LS was observed in 5- to 9-year-old girls.
Lisäksi valkojäkälässä todettiin pieni ilmaantuvuuspiikki 5-9 –vuotiailla tytöillä.
Knowledge of the diseases’ effects outside the treating physician’s own specialty should be increased, especially for LP, given the increased patient mortality.
Tietoisuutta niistä tulisi lisätä myös hoitavan lääkärin oman erikoisalan ulkopuolelta erityisesti punajäkälässä ottaen huomioon potilaiden kohonneen kuolleisuuden.
A systemic inflammation involvement could, in theory, explain this finding.
Koko elimistöön liittyvä tulehdustila saattaisi selittää tämän löydöksen.
Good symptomatic control is achieved with treatment, but the recommendations for long-term maintenance treatment and follow-up are ambiguous.
Jäkäläsairauksien hoidolla oireet saadaan usein hyvin kuriin, mutta ohjeet ylläpitohoidosta ja pitkaikaisseurannasta ovat monitulkintaisia.
Finnish nationwide registries are the source of the data for the studies.
Suomalaisista maankattavista rekistereistä saatiin aineisto väitöskirjan osatöihin.
Two cohorts – one with 7 800 women with LS and the other with 13 400 women with LP – were used to assess the incidence of lichen, associated cancer risk, and mortality following a lichen diagnosis made in the specialized health care.
Muodostettiin kaksi kohorttia – 7 800 valkojäkälää sairastavan naisen kohortti ja 13 400 punajäkälää sairastavan naisen kohortti – ja näiden avulla tutkittiin jäkäläsairauksien ilmaantuvuus, niihin liittyvä syöpäriski ja potilaiden kuolleisuus.
The lack of large-scale epidemiological studies of LS and LP motivated this thesis.
Valko- ja punajäkälästä ei ole tehty laajoja epidemiologisia tutkimuksia, mikä motivoi tämän väitöskirjan tekoon.
Lichen sclerosus (LS) and lichen planus (LP) are dermatological diseases with similarities and differences.
Valkojäkälä (lichen sclerosus, LS) ja punajäkälä (lichen planus, LP) ovat osin samankaltaisia, osin toisistaan eroavia ihosairauksia.
The diseases are usually symptomatic – painful or itchy or both – and chronic with a capacity to cause complications and decrease the quality of life (QoL).
Molemmat aiheuttavat pitkäaikaisia kiusallisia oireita – kutinaa, kipua tai molempia – ja lisäksi komplikaatioita ja elämänlaadun laskua.
Women with an LS diagnosis had reduced mortality when compared to the population (standardized mortality ratio (SMR) 0.84, 95% CI 0.78-0.90).
Valkojäkälää sairastavien naisten kuolleisuus oli vähentynyttä väestöön verrattuna (vakioitu kuolleisuussuhde (SMR) 0.84, 95% LV 0.78-0.90).
The effects of lichen on mortality are unknown.
Valko- ja punajäkälän vaikutus potilaiden kuolleisuuteen on toistaiseksi tuntematon.
Both lichens are fairly common diseases presenting to many different specialties.
Molemmat jäkäläsairaudet ovat melko yleisiä ja niiden diagnostiikka ja hoito jakaantuvat eri lääketieteen erikoisaloille.
Both lichens are mainly diagnosed in postmenopausal women with maximum incidence rates between 65 and 69 years for LP (64/100 000) and between 75 and 79 years for LS (53/100 000).
Molemmat jäkäläsairaudet diagnosoidaan pääosin vaihdevuosi-iän ohittaneilla naisilla, ja suurin ilmaantuvuus todettiin punajäkälässä 65-69 –vuotiailla naisilla (64 sataatuhatta naisvuotta kohti) ja valkojäkälässä 75-79 –vuotiailla naisilla (53 sataatuhatta naisvuotta kohti).
The incidence of LP stayed constant throughout the study period, but the incidence of LS rose from 14 in 2003 to 22/100 000 in 2012.
Punajäkälän ilmaantuvuus pysyi tasaisena, mutta valkojäkälän ilmaantuvuus kasvoi vuosivälillä 2003-2012: 14-22 sataatuhatta naisvuotta kohti.
In contrast, the mortality of LP women was increased (SMR 1.07, 95% CI 1.02-1.11), with excess mortality from diseases of many organ systems (respiratory diseases (SMR 1.31, 95% CI 1.07-1.57), digestive diseases (SMR 1.39, 95% CI 1.09-1.75), infections (SMR 1.78, 95% CI 1.14-2.64)) and cancers (mouth cancer (SMR 6.50, 95% CI 4.32-9.39), Hodgkin lymphoma (SMR 6.37, 95% CI 1.83-17.2), non-Hodgkin lymphoma (SMR 1.68, 95% CI 1.11-2.44)).
Punajäkälää sairastavien naisten kuolleisuus puolestaan oli koholla (SMR 1.07, 95% LV 1.02-1.11) selittyen kohonneella kuolleisuudella usean eri elinjärjestelmän sairauksiin (hengityselinten sairaudet (SMR 1.31, 95% LV 1.07-1.57), ruoansulatuselinten sairaudet (SMR 1.39, 95% LV 1.09-1.75), infektiot (SMR 1.78, 95% LV 1.14-2.64)) ja syöpiin (suun alueen syövät (SMR 6.50, 95% LV 4.32-9.39), Hodgkinin tauti (SMR 6.37, 95% LV 1.83-17.2) ja non-Hodgkinin lymfooma (SMR 1.68, 95% LV 1.11-2.44)).
Women with LP could benefit from care by multidisciplinary teams.
Punajäkälää sairastavat naiset saattaisivat erityisesti hyötyä moniammatillisesta yhteistyöstä.