natgillin/translations-raw huggingface dataset:
They both act as matrix metalloproteinase (MMP) -enzyme inhibitors which may be one reason to the bond strength preserving ability.
Molempien on todettu vähentävän kollageenin hajoamista aiheuttavien entsyymien (MMP:t) toimintaa sekä kruunu- että juuridentiinissä ja näin säilyttävän kollageeniverkostoa, johon adhesiivi sidostuu.
On the other hand 2% CHX may negatively affect the bond strength and the failure rate of both CSCs.
Toisaalta sillä nähtiin negatiivista vaikutusta molempien tutkittujen kalsiumsilikaattisementtien sidoslujuuteen.
As conclusion 2% CHX may at least moderately improve the long-term post adhesion, but the effect may be material dependent.
Tutkimuksessa todettiin, että 2 % CHX saattaa jonkin verran parantaa sidosta juurikanavanastan, sementin ja juuridentiinin välillä välittömästi sekä ajan kuluessa.
DMSO as a final irrigant resulted with the lowest long-term leakage with both sealers and CSCs, indicating that probably the superior wettability induced by DMSO contributes to this interface integrity.
Saumavuoto kuitenkin lisääntyi kaikissa ryhmissä ajan funktiona eikä kalsiumsilikaattisementtien aikaansaama dentiinin biomineralisaatio parantanut saumatiiviyttä.
A tight and durable interface between the material in root canal and root dentin is crucial to inhibit the bacterial reinfection and to assure the longevity of the restauration.
Juurikanavaan sidostettavilla materiaaleilla suurin haaste on saada aikaan tiivis ja pitkään tiiviinä säilyvä sidos juurikanavadentiinin ja kanavassa käytettävän materiaalin (kalsiumpohjaisen sementin, yhdistelmämuovisementin, yhdistelmämuovin tai resiinipohjaisen juuritäytteen tiivistysaineen eli sealerin) välille.
Dental caries or trauma may cause loss of coronal material so that endodontic treatment is needed.
Tarvitaan juurihoitoa, sekä juurikanavaan mahdollisesti ankkuroitavia juurikanavanastoja hampaan restauraation tueksi.
The dissertation consists of four articles and a summarising report.
Väitöskirja koostuu neljästä artikkelista ja tiivistelmästä.
I conclude by reflecting on the possibility of emancipation through the struggles that utilise the language of the law.
Lopuksi pohdin emansipaation mahdollisuutta oikeuden kieltä käyttävien kamppailujen kautta.
This portrayal prevents international law operators from evaluating the potential of domestic practices that are not only agentic, but may contribute to the development of international law.
Uhrien esittäminen tällä tavalla estää kansainvälisen oikeuden toimijoita arvioimasta potentiaalia sellaisissa kansallisissa käytännöissä, jotka korostavat toimijuutta ja voivat osallistua kan-sainvälisen oikeuden kehittämiseen.
This dissertation focuses on victims of mass atrocities, subjects who are often portrayed in international law discourses as disempowered, passive, defenceless and docile.
Kan-sainvälisen oikeuden diskursseissa uhrit esitetään usein voimattomina, passi-ivisina, puolustuskyvyttöminä ja alistuvina.
In focusing on victims of mass atrocities moreover, this thesis connects international law with domestic practices of victims of mass atrocities that resort to the category of ‘victim’ as well as other categories from international law in their struggles.
Keskittymällä kansainvälisten rikosten uhreihin väitöskirja yhdistää kansainvälisen oikeuden kansallisiin käytäntöihin, joissa uhrit käyttävät ’uhrin’ kategoriaa ja muita kansainvälisen oikeuden kate-gorioita.
Moreover, I discuss three concepts that represent three different perspectives from which I consider the victims of mass atrocities, namely as political subjects, as subalterns, and as a disputed identity.
Käsittelen kansainvälisten rikosten uhreja kolmesta eri näkökulmasta käyttäen apuna poliittisten subjektien, alistettujen (subalterns) ja kiistellyn identiteetin käsitteitä.
The main contention of the dissertation is that domestic practices of those who use the language of international law, such as victims of mass atrocities, do not merely adopt such language as it is.
Esitän, että kansainvälisen oikeuden kieltä käyttävät uhrit eivät aino-astaan omaksu kansainvälisen oikeuden kieltä sellaisenaan.
By contrasting these two, I suggest that there are varied and rich contributions through which victims of mass atrocities themselves can influence not only the shaping of legal categories, but more importantly, their own representations and identity.
Rinnastamalla nämä kaksi kontekstia esitän, että kansainvälisten rikosten uhreilla on useita ja rikkaita tapoja vaikuttaa omaan identiteettiinsä, oikeudellisten kategorioiden muodostumiseen sekä siihen, miten uhrit esitetään kansainvälisessä oikeudessa sekä kansallisissa yhteyksissä.
Finally, in the summarising report, I reflect upon how the method of this dissertation combines a critical approach to law with an approach from below that considers domestic practices as relevant for international law.
Metodi yhdistää kriittisen lähestymistavan oikeuteen sekä ’alhaalta ylös’-lähestymistavan (ap-proach from below), joka pitää kansallisia käytäntöjä relevantteina kan-sainväliselle oikeudelle.
Instead, they infuse this language with meanings that support their particular struggles and, through their actions, they also influence the formation of an identity associated with the category of victim.
Uhrit myös vaikuttavat oman toimintansa kautta kan-sainvälisen oikeuden uhri-kategoriaan liittyvän identiteetin muodostumiseen.
It has two main focal points: first, it focuses on the practices of the International Criminal Court (ICC) with regard to victims of mass atrocities; second, it focuses on cases of victims of mass atrocities that resort to the category of victim and other categories from international law, in Colombia.
Toiseksi väitöskirja käsittelee Kolumbiaan si-joittuvia esimerkkejä, joissa kansainvälisten rikosten uhrit hyödyntävät uhri-kategoriaa ja muita kansainvälisen oikeuden kategorioita (Artikkelit II, III ja IV).
Article III deals with the Movement of Victims of State Crimes (MOVICE).
Ensinnäkin väitöskirja keskittyy kansainvälisen rikos-tuomioistuimen kansainvälisten rikosten uhreihin liittyviin käytäntöihin ja oikeuskäytäntöön (Artikkeli I).
The qualitative analysis for the text component concentrated on the level of discussion on both of these aspects.
Tekstuaalisen osion laadullinen analyysi keskittyi keskustelun tasoon molempien näiden näkökulmien osalta.
The methodology was synthetized by merging two conceptualizations: (hi)story-play-space (Chapman 2016) and problem space (McCall 2012).
Tutkielman metodologia rakentui yhdistämällä kaksi käsitteellistä tasoa: historiallinen-tarina-pelitila ((hi)story-play-space; Chapman 2016) ja ongelmatila (problem space; McCall 2012).
Furthermore, there was very little dialogue between the Developer and the player-base, and more research should go into how the mechanics to be altered are chosen, and whether these changes are negotiated or not.
Lisäksi tässä materiaalissa pelin kehittäjän ja pelaajan välinen dialogi jäi todella vähäiseksi ja mahdollinen tuleva tutkimus voisi keskittyä tutkimaan nimenomaan kysymyksiä siitä, miten pelin muutettavat seikat valitaan ja ovatko muutokset jotenkin neuvoteltuja kehittäjän ja pelaajien välillä.
With a more carefully planned selection of primary material from the community forums, it would have been possible to estimate the actual level of participation, which was not possible with the current data.
Mikäli lähdemateriaalia olisi valittu yhteisöfoorumeilta tarkemmin, olisi saattanut olla mahdollista arvioida osallistumista historioimiseen vielä kattavammin.
The discussion was sometimes backed by actual sources, and not only was history debated, but also the game form itself in respect to history.
Keskustelussa käytettyjä väittämiä perusteltiin ajoittain tutkimuskirjallisuuden avulla, eikä keskustelu päättynyt historiallisiin aiheisiin, vaan jatkui itse pelin pohtimiseen historiallisen kerronnan muotona.
The primary material for analysis consisted of the game itself with its expansions, along with a textual component in the form of selected Developer Diary entries.
Lähdemateriaali koostuu siis itse pelistä ja sen lisäosista sekä tekstuaalisesta osasta valikoitujen pelin kehittämistä koskevien keskustelujen muodossa.
The aim was to explore the level of history(ing) by developer-historians and player-historians alike, and their possible confrontations in these Diaries, i.e., the engagement in dialogic and dialectical process of history(ing).
Työssä tutkitaan pelin kehittäjä-historioitsijan ja pelaaja-historioitsijan (developer-historian ja player-historian) historioimisen tasoa ja mahdollista kohtaamista em. keskusteluissa, jossa he ottaisivat osaa dialogiseen ja dialektiseen historioimiseen.
This allowed not only to look at the procedural rhetoric of EUIV and the claims made about history in the game, but also at what kind of history it afforded to the players.
Tämä mahdollisti sekä pelin mekaanisen retoriikan (procedural rhetoric) ja sen tekemien historiallisten väittämien avaamisen että myös syvällisen analyysin siitä, minkälaista historiaa peli pelaajille tarjoaa.
In essence, the results of this study found that there certainly is some "fairly radical history(ing)" (Chapman 2016) going on in the community forums, albeit by a small minority of the players.
Tutkielman tuloksena näyttää siltä, että yhteisöfoorumeilla todella osallistutaan "suhteellisen radikaaliin historioimiseen", vaikka kyseessä onkin vain pieni osa kaikista pelaajista.
This thesis defined the grand strategy game Europa Universalis IV as a historical piece, as well as looked into the engagement of players into fairly radical history(ing) on the community forums.
Työssä määritellään peli historiana, jonka lisäksi arvioidaan pelaajien osallistumista "suhteellisen radikaaliin historioimiseen" pelin yhteisöfoorumeilla.
Colonialism provided a case study for analysis since it has central gameplay mechanics.
Pelin laajuuden vuoksi materiaalia rajaamaan valittiin esimerkkitapaukseksi kolonialismi, jonka voi nähdä yhtenä tärkeimmistä pelimekaniikoista.
Europa Universalis IV and Fairly Radical History(ing)
Tässä tutkimuksessa tarkastellaan Europa Universalis IV-strategiapeliä historioimisen (history(ing)) kannalta kolonialismin kautta.
These manipulations involved raising and lowering the fundamental frequency by ±4 semitones and both speeding up and speeding down the speech rate by ±1.5 seconds.
Nämä manipulaatiot sisäl-sivät perustaajuuden nostamista ja laskemista ± 4 semitoonilla sekä puhenopeuden suurentamista ja pienentämistä ± 1,5 sekunnilla.
This was a quantitative study and involved the use of both listening experiments and statistical tests.
Tutkimus oli kvantitatiivinen ja tutkimusmenetelmänä käytettiin kuuntelukoetta sekä tilastollisia testejä.
Each statement was first delexicalized, and out of each delexicalized statement, eight new manipulations were creat-ed, for a total of 64 manipulated statements.
Jokainen lausunto deleksikalisoitiin ensin, ja jokaisesta deleksikalisoidusta lausunnosta luotiin kah-deksan uutta manipuloitua lausuntoa; yhteensä 64 manipuloitua lausetta.
What features in your speech convinces listeners?
Mitkä piirteet äänessäsi vakuuttavat kuulijan?
: Prosodic features of convincing speech in Finnish
: Vakuuttavan puheen prosodisia piirteitä suomenkielisessä puheessa
The purpose of this study is to provide addi-tional information to the field of speech research in Finnish language.
Tutkimuksen tarkoituksena on tuoda lisätietoa suomenkielisen puheentutkimuksen pariin.
The listening experiment was used to examine the prosodic features of convincing speech, with 16 statements being collected from European Parliament's plenary website, two statements each from four Finnish male MEPs and 4 Finnish female MEPs.
Euro-parlamentin internetsivuille taltioiduista täysistunoista kerättiin 16 lausumaa: kaksi lausuntoa neljältä suomalaiselta miespuolisesta parlamentin jäsenestä ja neljältä suomalaiselta naispuolisesta jäsenestä.
In conclusion, it was observed that a lower fundamental frequency and higher speech rate were perceived as more convincing than a higher fundamental frequency and lower speech rate.
Tutkimustulokset osoittivat, että pienempi perustaajuus ja korkeampi puhenopeus pidettiin vakuuttavampana kuin korkeampi perustaajuus ja matalampi puhetaajuus.
Twelve native Finnish-speaking subjects participated in the experiment; during which they lis-tened to sounds in pairs of two (manipulated vs. non-manipulated), after which the subjects an-swered the question "Which of the statements is more convincing: the first or second one?"
He kuuntelivat lausuntoja kahden pareissa (manipuloitu vs. ei-manipuloitu), minkä jälkeen koehenkilöt vastasivat kysymykseen "Kumpi lauseista on vakuuttavamman kuuloinen: Ensimmäi-nen vai toinen?".
During the listening experiment, each manipulated statement was compared to a non-modified statement.
Kuuntelukokeessa kutakin muunneltua lausuntoa verrattiin muuntelemat-tomaan deleksikalisoituun lausuntoon.
This resulted in the eight manipulated statements for each lexicalized state-ment being classified as: high, low, fast, slow, high-fast, high-slow, low-fast and low-slow.
Tämän myötä kahdeksan manipuloitua lausetta luokiteltiin: matala (f0), korkea (f0), hidas (tavua/sek.
This matches previous research findings on other European languages and due to the statistically significant results we saw between lower f0, faster speech rate and convincing speech, this allows us to prove this thesis’ hypothesis, that convincing prosodic features in the Finnish language are the same as those identified in English language.
Aiemmat tutkimukset vakuuttavan puheäänen prosodiasta ovat osoittaneet, että matala perustaajuus ja suuri puhenopeus ovat vakuuttavan puheen prosodisia piir-teitä, mutta sitä millaiset prosodiset piirteet ovat läsnä vakuuttavassa suomenkielisessä puheessa ei ole tutkittu.
This thesis explores what are the convincing prosodic features of Finnish speech, concen-trating on two main features, fundamental frequency and speech rate.
Tässä työssä suomen kielen puheen vakuuttavuutta lähdettiin tarkastelemaan kuuntelukokeen avulla, rajaten prosodisten piirtei-den tarkastelu puheen perustaajuuden ja puhenopeuden muutoksiin.
Young game players were aware of risks related to gaming and sought to prevent them.
Nuoret olivat tietoisia pelaamiseen liittyvistä riskeistä ja pyrkivät ehkäisemään niitä.
Digital gaming has become an important pastime and phenomenon especially among adolescents and young adults, and the growth of the phenomenon has brought with it new challenges for parenting.
Digitaalinen pelaaminen on noussut merkittäväksi harrastukseksi ja ilmiöksi etenkin nuorten ja nuorten aikuisten parissa, ja tuonut mukanaan uudenlaisia kasvatuksellisia haasteita.
The results revealed a broad range of different game players, gaming experiences, and ways of gaming.
Tulokset paljastivat laajan kirjon erilaisia pelaajia, pelikokemuksia ja pelaamisen tapoja.
Based on the results, gaming does not appear to pose a significant threat to the well-being of Finnish youth on a population level, but on an individual level the effects can be considerable, especially if gaming ties in with existing problems.
Tulosten perusteella pelaaminen ei vaikuta olevan suomalaisille nuorille merkittävä riski ikäluokkatasolla, mutta yksilötasolla vaikutukset voivat olla hyvinkin suuria, etenkin mikäli pelaaminen kytkeytyy muihin ongelmiin.
The study looks at the requirements that Finnish youth’s (aged 13–30) gaming motives, experiences of adverse effects, and gaming-related parenting place on game education.
Tutkimuksessa tarkastellaan, millaisia vaatimuksia suomalaisten nuorten (13–30-vuotiaat) pelaamismotiivit, kokemukset pelihaitoista ja pelaamiseen liittyvästä kasvatuksesta asettavat kotien pelikasvatukselle.
The three substudies of the study explored young people’s experiences of their gaming: why they spent time gaming, what adverse consequences they had encountered and how they viewed gaming-related parenting.
Tutkimuksen kolmessa osatutkimuksessa tarkasteltiin pelaavien nuorten kokemuksia pelaamisestaan: miksi nuoret pelasivat, mitä haittoja nuoret olivat pelaamisen yhteydessä kokeneet ja miten nuoret olivat kokeneet pelaamisen käsittelyn kotikasvatuksessa.
Parents’ attitudes towards gaming ranged from very negative to highly positive, which was reflected in parenting practices.
Nuorten kertomuksissa vanhempien asenteet pelaamista kohtaan vaihtelivat hyvin kielteisistä voimakkaan myönteisiin, mikä näkyi myös kasvatusvalinnoissa.
While games provided important experiences of autonomy, relatedness, and competence, they also helped kill time and alleviate boredom.
Peleistä saatiin tärkeitä omaehtoisuuden, yhteenkuuluvuuden ja osaamisen kokemuksia, mutta ne olivat myös ajantappamista tylsinä hetkinä.
Towards being gaming literate : Youth digital gaming and adverse consequences as a parenting issue
Kohti pelisivistystä : Nuorten digitaalinen pelaaminen ja pelihaitat kotien kasvatuskysymyksenä
Based on the results, suggestions are presented for game education that acknowledges the diversity of both young game players and gaming and promotes youth agency.
Tulosten perusteella annetaan suosituksia pelisivistykselliseen pelikasvatukseen, jossa huomioidaan sekä nuorten pelaajien että pelaamisen monimuotoisuus ja korostetaan nuorten toimijuutta.
Time spent gaming was not a reliable predictor of adverse consequences, as gaming motives and experiences of excessive gaming were related to experiencing gaming-related harm.
Pelaamisen määrä ei kuitenkaan ollut luotettava haitallisuuden mittari, vaan pelaamisen motiivit ja vastaajien omat kokemukset liikaa pelaamisesta olivat yhteydessä haittojen esiintymiseen.
The results of the study are examined in the light of previous research and public discourse.
Tuloksia peilataan nuorten pelaamisen aiempaan tutkimukseen ja julkiseen keskusteluun.
The concept of pelisivistys (being gaming literate) is presented and serves as a lens through which key issues in game education are examined.
Tutkimuksessa esitellään pelisivistyksen käsite ja tarkastellaan sen näkökulmasta pelikasvatuksen keskeisiä kysymyksiä.
The need for parents to both understand gaming and prevent harm was prominent in respondents’ views on gaming-related parenting.
Nuorten pelikasvatusnäkemyksissä korostuivat sekä pelaamisen ymmärtämisen ja myönteisen käsittelyn että haittojen ehkäisyn näkökulmat.
As exemplary cases of mutant narratives, the study foregrounds the work of three American science fiction authors known for their critiques of anthropocentrism and for their articulations of more-than-human ecologies: Greg Bear, Paolo Bacigalupi, and Jeff VanderMeer.
Esimerkkeinä mutanttikertomuksista tutkimus nostaa esiin kolmen yhdysvaltalaisen tieteiskirjailijan, Greg Bearin, Paolo Bacigalupin ja Jeff VanderMeerin, teoksia.
Drawing on narrative studies and empirical reading studies, the dissertation begins from the premise that in suitable conditions, reading fiction may give rise to experiential change.
Kertomuksentutkimukseen ja empiiriseen lukijatutkimukseen tukeutuen tutkimus lähtee oletuksesta, että sopivissa olosuhteissa kirjallisuuden lukeminen voi edesauttaa kokemuksellisia muutoksia.
Attending to such experiential aspects integrates ecological science fiction more deeply into the contemporary experiential situation of living with radical environmental transformation.
Ruumiillisen kokemuksellisuuden syventäminen tämän metodin avulla tuo ekologisen tieteisfiktion tiiviimmin osaksi globaalin ympäristömuutoksen kokemuksellista tilannetta.
While much of contemporary fiction naturalizes embodied experience and hides their own narrative strategies, mutant narratives have the potential to defamiliarize readers’ notions of bodies and environments while also estranging their embodied experience of reading fiction.
Suuri osa nykykirjallisuudesta esittää ruumiillisen kokemuksen luonnollisena ja kätkee oman kerronnallisen vaikutusvaltansa, mutta mutanttikertomusten kerronnalliset keinot saattavat outouttaa lukijoiden ruumiillista kokemusta suhteessa sekä elettyyn ympäristöön että kirjallisuuteen itseensä.
Mutant narratives are viewed as uneasy hybrids of human-centered and posthumanist science fiction that contain potential for ecological understanding.
Mutanttikertomukset ovat tieteisfiktiivisiä kertomuksia, joissa ihmiskeskeiset ja posthumanistiset piirteet yhdistyvät ja antavat lukijalle mahdollisuuksia ekologiseen ymmärrykseen.
As a theoretical contribution to science fiction studies, the study considers such a readerly dynamic in terms of "embodied estrangement".
Tieteisfiktion tutkimuksen käsitteistöä uudistaen väitöskirja kutsuu tällaista lukemisen dynamiikkaa "ruumiilliseksi vieraannuttamiseksi".
The bodily, subjective and historical conditions of reading are considered alongside the generic contexts and narrative features of the fictional works studied.
Lukukokemuksen analyysissa otetaan huomioon sekä lukijan ruumiillinen, subjektiivinen ja historiallinen tilanne että luettujen teosten kytkeytyminen romaanikerronnan ja tieteisfiktion lajityypin perinteisiin.
These approaches are synthesized into a method of close reading, "performative enactivism", that helps to articulate bodily, environmental, and more-than-human aspects of readerly engagement.
Se tuo yhteen ruumiillis-kognitiivisia ja posthumanistisia lähestymistapoja kirjallisuudentutkimukseen ja muotoilee "performatiivis-enaktiivisen" lähilukemisen metodin, joka auttaa sanallistamaan lukukokemuksen ruumiillisia, ympäristöllisiä ja ei-inhimilliseen kurovia puolia.
Reading Mutant Narratives explores how narratives of environmental and personal transformation in contemporary ecological science fiction can develop more-than-human modes of embodied experience.
Väitöskirja tutkii siis, kuinka tieteisfiktiiviset kertomukset ympäristöllisestä ja kokemuksellisesta muutoksesta voivat kehittää ruumiillista kokemusta.
Reading Mutant Narratives : The Bodily Experientiality of Contemporary Ecological Science Fiction
Reading Mutant Narratives keskittyy ekologista kriisiä käsitteleviin "mutanttikertomuksiin" ja niille tyypilliseen kokemuksellisuuteen.
The study traces and describes experiential changes that take place while reading works of science fiction.
Lukukokemuksen analyysien avulla tutkimus esittää, kuinka kirjallisuuden lukeminen ohjaa osaltaan lukijoiden tunne- ja havaintotottumusten muotoutumista.
I approach the metaphysics of modalities through a version of combinatorial theory of modality that our research group has developed (Janne Hiipakka, Markku Keinänen, and Anssi Korhonen: "A Combinatorial Theory of Modality", Australasian Journal of Philosophy (AJP 77:4, 483-497).
Lähestyn asiaa artikkelisamme (Janne Hiipakka, Markku Keinänen, and Anssi Korhonen: "A Combinatorial Theory of Modality", Australasian Journal of Philosophy (AJP 77:4, 483-497).
When treating demarcation problem of different types of modality, I take as my starting point Erik Stenius' writings on the subject.
Lisäksi olen käyttänyt Erik Steniuksen kirjoituksia työni loppuunsaattammisessa.
Most important results are the version of combinatorial theory of modality developed by us, my suggestion of how to demarcate between logical and analytic modalities, and to show that Per Martin-Löf´s type theory is incompatible with certain metaphysical theory about properties, so-called trope theory.
Väitöskirjani tulokset ovat: Kombinatorinen modaliteettiteoria, analyyttisten ja loogisten modaliteettien erottaminen toisistaan ja Per Martin-Löfin kannattaman metafysiikan kyseenalaistaminen.
They treat metaphysics of modalities (necessity, possibility, contingency etc.) and how to distinguish different types of modalities from each other I try to distinguish between logical, analytic and metaphysical modalities.
Väitöskirjani käsittelee modaliteettien (välttämättömyys, mahdollisuus, kontingenssi ja näiden sisarkäsitteet) metafysiikkaa.
As my method, I have used used philosophical method which is basically thinking applied to questions held central in philosophical community.
Kombinatorinen modaliteettiteoria on esitys maailman yleisestä rakenteesta.