natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Even the slightest perturbations on ER homeostasis are effective enough to trigger ER stress and its adaptation pathways, called unfolded protein response (UPR).
Väärin laskostuneiden ja/tai laskostumattomien proteiinien kasaantuminen ER:n välitilaan laukaisee laskostumattoman proteiinivasteen (UPR, unfolded protein response) ja indusoi ER-stressiä.
Huntington’s disease is a fatal autosomal neurodegenerative disorder.
Huntingtonin taudin keskeisiä oireita ovat koreaattinen dyskinesia, muut motoriset häiriöt ja kognitiiviset poikkeavuudet.
GADD34 (growth arrest and DNA damage-inducible gene 34), which is previously connected to the regulation of translation during cell stress, was shown to control the stimulation of autophagy.
Tutkimukset paljastivat, että ER-stressin aiheuttamaa autofagiaa stimuloi proteiini GADD34, joka on aikaisemmin yhdistetty proteiini synteesin inhibointiin solustressin aikana.
If adaptation processes fail and stress is excessive and prolonged; irreversible cell death pathways are engaged.
Liiallinen ja pitkäaikainen ER-stressi johtaa lopulta ohjelmoituun solukuolemaan, apoptoosiin.
Despite that Huntington’s disease is mainly an untreatable disorder; these findings offer potential targets and neuroprotective strategies in designing novel therapies for Huntington’s disease.
Toistaiseksi tiedetään hyvin vähän soluelinspesifisistä mekanismeista, jotka johtavat neurodegeneraatioon Huntingtonin taudissa.
IT15 encodes the production of a Huntington’s disease protein huntingtin.
Toistojaksot huntingtiinin eksoni 1:ssä ovat riittävät aiheuttamaan taudin.
Genetics of T cell co-stimulatory receptors -CD28, CTLA4, ICOS and PDCD1 in immunity and transplantation
Ko-stimuloivien T solureseptoreiden genetiikkaa CD28, CTLA4, ICOS ja PDCD1 immuniteetissa ja elinsiirroissa
All these conditions are multifactorial with complex genetic background and multiple environmental factors affecting the outcome.
Keliakian ja IgA puutoksen puhkeamiseen sekä munuaissiirteen toimivuuteen vaikuttavat useat eri geenit sekä lisäksi monet ympäristötekijät.
Co-stimulatory signals are essential for the activation of naïve T cells and productive immune response.
Ko-stimuloivien reseptoreiden välittämät signaalit ovat välttämättömiä naiivien T-solujen aktivoimiseksi.
Our results suggest new evidence for CTLA4-ICOS gene region to be involved in susceptibility of coeliac disease.
Väitöskirjassa havaittiin CTLA4-ICOS-geenialueen tiettyjen polymorfoiden altistavan osaltaan keliakian puhkeamiselle.
Naïve T cells receive first, antigen-specific signal through T cell receptor.
Ensimmäinen signaali on antigeenispesifinen ja välittyy varsinaisen T-solureseptorin kautta.
Transplantation causes strong immune response which is tried to suppress with drugs.
Elinsiirtojen yhteydessä tarvitaankin voimakas lääkitys heikentämään immuunivastetta, joka kohdistuu elimistölle vieraita, siirrettyjä soluja vastaan.
The earlier published contradictory association results can be explained by involvement of both CTLA4 and ICOS in disease susceptibility.
Aiemmin julkaistut ristiriitaiset tulokset voisivat selittyä sillä, että usea CTLA4-ICOS geenialueen polymorfia yhdessä (yksittäisen sijaan) lisää sairastumisriskiä.
CTLA4 and PDCD1 are associated with the risk of a few autoimmune diseases.
CTLA4-geeniä on tutkittu paljon eri autoimmuunitauteihin liittyen.
Immunoglobulin A deficiency (IgAD) belongs to the group of primary antibody deficiencies characterised by reduced levels of immunoglobulins.
T-soluilla on tärkeä tehtävä immuunijärjestelmässä elimistön puolustautuessa taudinaiheuttajia vastaan.
We analysed genetic association and linkage of the co-stimulatory receptor gene region aiming to study if it is a common risk locus for immune diseases.
Väitöskirjassa tutkittiin ko-stimuloivien T-solureseptoreiden geenien polymorfioita ja niiden yhteyttä keliakiaan, IgA-vasta-aineen puutokseen ja munuaissiirteen hylkimiseen.
We have screened ICOS for polymorphisms by sequencing the exon regions.
Tässä työssä etsittiin ICOS-geenistä ennen tuntemattomia polymorfisia kohtia ja määritettiin niiden yleisyys suomalaisilla.
Inducible co-stimulator (ICOS) augments cytokine expression and plays role in immunoglobulin class switching.
ICOS toimii myös immunoglobuliinien (Ig) luokanvaihdossa ja siten mahdollisesti IgA vasta-aineen puutoksen kehittymisessä.
The genes encoding CD28, CTLA4 and ICOS are located adjacently in the chromosome region 2q33.
Ko-stimuloivia reseptoreita ovat mm CD28, CTLA4, ICOS ja PDCD1.
These genes may predispose also to immunodeficiencies as well as decreased graft survival and delayed graft function.
Nämä periytyvät muutokset geeneissä voivat esimerkiksi altistaa yksilön keskimääräistä suuremmalle riskille sairastua autoimmuunitautiin tai siirretyn elimen hylkimiselle.
Co-stimulatory receptors provide the second signal which can be either activating or inhibitory.
Toinen, epäspesifinen signaali välittyy ko-stimuloivien reseptorien kautta.
Consequently, the present study indicates that like the well established HLA locus, the co-stimulatory receptor genes predispose to variety of immune disorders.
Geenien eri muodot vaikuttavat siihen, miten paljon geenien koodittamia reseptoreita tuotetaan.
This study focuses on immune related conditions like coeliac disease (CD) which is a chronic inflammatory disease with autoimmune features.
Pääsääntöisesti T-solut eivät reagoi omiin soluihin, mutta verenkiertoon pääsee joskus T-soluja, jotka hyökkäävät omaa elimistöä vastaan ja puhkeaa autoimmuunitauti kuten keliakia.
We also showed association between ICOS and the outcome of kidney transplantation.
Lisäksi ICOS geenin tietyt muodot nostavat riskiä munuaissiirteen hitaalle käynnistymiselle.
The 2q33 region was replicated to be linked to coeliac disease in Finnish population and CTLA4-ICOS haplotypes were found to be associated with CD and IgAD being the first non-HLA risk locus common for CD and immunodeficiencies.
Tässä työssä havaittiin yhteinen perinnöllinen riskitekijä keliakialle ja IgA-puutokselle CTLA4-ICOS-geenialueella.
IgAD co-occurs often with coeliac disease.
IgA-puutos ja keliakia esiintyvät usein samalla yksilöllä tai samassa perheessä.
Larger individuals initiated and won most of the competitions, which suggests size-based social hierarchy of P. leniusculus.
Kookkain yksilö aloitti ja voitti suurimman osan kohtaamisista, mikä vahvistaa käsitystä täpläravuilla esiintyvästä kokoon perustuvasta sosiaalisesta hierarkiasta.
Increased competition for food led to an unequal distribution of this resource and this may be a reason for large growth differences between animals.
Lisääntynyt kilpailu ravintoresursseista johti ravinnon epätasaiseen jakautumiseen ja tämä puolestaan yksilöiden välisiin suuriin kasvueroihin.
However, the shift from a natural environment to effective culture conditions induces several changes, not only at the population level, but also at the individual level.
Siirtyminen luonnonvesistä tehokkaaseen viljely-ympäristöön aiheuttaa yksilö- ja yhteisötason muutoksia, joiden vaikutukset mm. kasvuun on tunnettava.
Food intake, growth and social interactions of signal crayfish, Pacifastacus leniusculus (Dana)
Täpläravun, Pacifastacus leniusculus (Dana) ravinnonkäyttö, kasvu ja sosiaalinen hierarkia
This technique has a high feasibility and a great potential to be applied in crayfish aquaculture studies.
Mittausmenetelmä soveltuu erinomaisesti rapujen käyttäytymistutkimukseen ja omaa laajat soveltamismahdollisuudet myös vesiviljelytutkimuksessa.
However, the high dominance index was not based on size under conditions of limited size variation, e.g. those characteristic of restocked natural populations and aquaculture, indicating the important role of behaviour on social hierarchy.
Korkea sosiaalinen asema ei kuitenkaan perustunut kokoon tilanteissa, joissa kokoero poikasten välillä oli pieni (esim. palautusistutukset ja viljely), joten tämä indikoi rapujen käyttäytymisellä olevan myös tärkeä rooli sosiaalisen hierarkian muodostumisessa.
These results suggest that communally housed crayfish form a feeding hierarchy and that the animal size is the major factor controlling the position in this hierarchy.
Tulokset osoittivat, että yhteiskasvatuksessa rapujen välille muodostui ruokailuhierarkia ja yksilökoko vaikutti voimakkaasti ravun hierarkiseen asemaan.
In addition, animal size had a strong influence on the fighting success of signal crayfish reared in a social milieu with a wide size variation of conspecifics.
Tulokset osoittivat, että yksilön koolla on merkittävä vaikutus täplärapujen menestykseen aggressiivisissa kohtaamisissa ympäristössä, jossa rapujen kokoerot ovat suuria.
The optimisation of the social environment ( social conditions ) was evaluated in this study as a new approach to crayfish aquaculture.
Tutkimuksessani nostin esiin uutena aspektina sosiaalisten olosuhteiden optimoinnin.
This is further supported by the fact that the length and weight gain of smaller animals increased after size grading, maybe because of a better access to the food resource due to diminished social pressure.
Tämä saattaa selittyä sillä, että poikaset pystyivät hyödyntämään paremmin ravintoresursseja, koska sosiaalinen kilpailu oli lajittelun jälkeen vähäisempää.
The knowledge about the optimal rearing conditions, such as water temperature and quality, photoperiod and density, with the understanding of animal nutritional requirements forms the basis of economically stable aquaculture for freshwater crayfish.
Vesiviljelyn taloudellisen kannattavuuden lisäämiseksi tutkimukset optimaalisista kasvatusolosuhteista (mm. veden lämpötila ja laatu, valojaksoisuus) ja ravintovaatimuksista ovat merkittävässä roolissa.
In this study, signal crayfish showed high size-related variability in food consumption both among individuals within a group (inter-individual) and within individual day-to-day variation (intra-individual).
Tutkimuksen aikana kehitin menetelmän rapujen yksilöllisen ravinnonoton seurantaan, jonka avulla täplärapujen ravinnonkulutuksen voimakas vaihtelu yksilöiden välillä sekä saman yksilön eri ruokailukertojen välillä saatiin analysoitua.
The results showed that the absence of conspecifics (individual rearing vs. communal housing) affects growth rate, food intake and the proportion of injured animals, whereas size variation between animals influences the number and duration of agonistic encounters.
Tässä tutkimuksessa selvitettiin erilaisten olosuhteiden (mm. kasvatustiheys, lämpötila, annoskoko, ruokintatapa) sekä aggressiivisen käyttäytymisen ja sosiaalisen hierarkian vaikutusta täplärapujen ravinnonkäyttöön ja kasvuun.
The competition for limited resources (e.g. food, shelter, mates) is more severe with the presence of agonistic behaviour and may lead to unequal distribution of these.
Sosiaalisten kontaktien ja aggressiivisten yhteenottojen lisääntyessä kilpailu rajallisista resursseista (esim. ravinto, suojapaikat) kiristyy.
The feeding ranks between animals were assigned with a new method for individual food intake measurement of communally reared crayfish.
Ravinnon tasainen levittäminen kasvatusalueelle ja annoskoon nostaminen vähensivät rapujen välisiä kulutuseroja yhteiskasvatuksessa.
The consumption was significantly higher when reared individually in comparison with communal housing.
Tämän tutkimuksen perusteella on ilmeistä, että ravinnon kulutus pieneni, kun poikaset siirrettiin yksilöllisestä kasvatuksesta yhteiskasvatukseen, mutta palautui korkealle tasolle takaisinsiirron jälkeen.
These results suggest that blocking VEGFR-3 signalling could be used for prevention of lymphatic tumor metastasis.
Nämä tulokset viittaavat siihen, että estämällä VEGFR-3:n toiminta voidaan turvallisesti estää syövän leviämiäminen imusuonia pitkin.
These findings have given new insight into the mechanisms of normal lymphatic development, as well as into the pathogenesis of diseases involving the lymphatic vasculature.
Väitöskirjassani esitetyt tulokset ovat avanneet uusia näkökulmia sekä imusuonten normaaliin kehitykseen että niiden osuuteen syövän metastasoinnissa ja lymphedema-distichiasis (LD) kudosturvotussairaudessa.
VEGF-C (Vascular Endothelial Growth Factor C) and its receptor VEGFR-3 are essential for the development and maintenance of embryonic lymphatic vasculature.
Vascular endothelial growth factor C (VEGF-C) on imusuonten kehitykselle välttämätön kasvutekijä, jonka reseptori VEGFR-3 ilmenee aikuisessa lähes yksinomaan imusuonten sisäpinnan muodostavissa endoteelisoluissa.
We found that the silk-like carboxyterminal propeptide is not necessary for the lymphangiogenic activity of VEGF-C, but enhances it, and that the aminoterminal propeptide mediates binding of VEGF-C to the neuropilin-2 coreceptor, which we suggest to be involved in VEGF-C signalling via VEGFR-3.
Aminoterminaalisen propeptidin puolestaan totesimme edesauttavan VEGF-C:n sitoutumista neuropiliini-2 reseptoriin, joka todennäköisesti osallistuu VEGF-C/VEGFR-3 signaalien hienosäätöön.
Lymphatic vessels in health and disease : Role of the VEGF-C/VEGFR-3 pathway and the transcription factor FOXC2
VEGF-C/VEGFR-3 ja FOXC2 imusuonten kehityksen säätelyssä : merkitys syövän metastasoinnissa ja lymphedeemassa
Recognition of the crucial importance of lymphatic vessels in certain pathological conditions, most importantly in tumor metastasis, lymphedema and inflammation, has increased interest in this vessel type, for so long overshadowed by its blood vascular cousin.
Tietoisuus imusuonten keskeisestä osasta syövän leviämisessä etäpesäkkeiksi ja imusuonten vajaatoiminnan johtamisesta krooniseen kudosturvotukseen, lymphedeemaan, on huomattavasti lisännyt kiinnostusta imusuonia kohtaan.
They also reveal new therapeutic targets for the prevention and treatment of tumor metastasis and lymphatic vascular failure in certain forms of lymphedema.
Uskomme havaintojemme myös mahdollistavan uusien hoitomuotojen kehittelyn syövän imusuonivälitteisen leviämisen estämiseen sekä kudosturvotuksen ehkäisemiseen LD oireyhtymässä.
Interestingly, in contrast to VEGF-C, which induces lymphangiogenesis already during embryonic development, we found that the related VEGF-D promotes lymphatic vessel growth only after birth.
Merkittäviin syntymänjälkeisiin molekyyli- tai rakenetason muutoksiin imusuonissa viittaa myös tuloksemme, jonka mukaan VEGF-C:n kaltainen kasvutekijä VEGF-D ei aiheuta imusuonten kasvua sikiönkehityksen aikana vaan vasta syntymän jälkeen.
Mutations in the transcription factor FOXC2 result in lymphedema-distichiasis (LD), which suggests a role for FOXC2 in the regulation of lymphatic development or function.
LD oireyhtymä aiheutuu virheistä FOXC2 geenissä, joka koodaa imusuonten endoteelisolujen geenien ilmentymistä säätelevää valkuaisainetta.
The blood vasculature transports oxygen, nutrients and cells to tissues whereas the lymphatic vessels collect extravasated fluid, macromolecules and cells of the immune system and return them back to the blood circulation.
Imusuonet ylläpitävät kudosten nestetasapainoa, vastaavat ravintorasvojen kuljetuksesta suolistosta ja ovat oleellinen osa kehon immuunipuolustusta.
Furthermore, our study indicates that the absence of lymphatic valves, abnormal association of lymphatic capillaries with mural cells and an increased amount of basement membrane underlie the pathogenesis of LD.
Löysimme LD potilaiden pienimpienkin imusuonten seinämästä normaalista poiketen runsaasti sileälihassoluja sekä lisääntyneen määrän tyvikalvoproteiineja.
Furthermore, we found that overexpression of VEGF-C increases tumor lymphangiogenesis and intralymphatic tumor growth, both of which could be inhibited by a soluble form of VEGFR-3.
Havaitsimme, että VEGF-C:n ilmentäminen syöpäsoluissa huomattavasti lisää imusuonten määrää kokeellisissa syöpäkasvaimissa sekä syöpäsolujen kasvua imusuonten sisällä.
These results suggest, that the lymphatic vasculature undergoes postnatal maturation, which renders it independent of ligand induced VEGFR-3 signalling for survival but responsive to VEGF-D for growth.
Havaitsimme myös, että vaikka hiirillä imusuonet ovat riippuvaisia VEGFR-3 signaaleista kahteen ikäviikkoon asti ja regressoituvat kun nämä estetään, aikuisessa VEGFR-3:n esto ei vaikuta normaaliin imusuonistoon.
Most importantly, the mechanism of VEGF-C promoted tumor metastasis and the molecular nature of the postnatal lymphatic vessel maturation remain to be elucidated.
VEGF-C:n soveltaminen edistämään imusuonten kasvua näiden vähäisyydestä tai vahingoittumisesta johtuvan lymphedeeman hoidossa edellyttää sen ominaisuuksien täsmällistä tuntemusta.
This trans-replication system could be applied for many different viruses.
Samanlaista menetelmää voidaan jatkossa soveltaa moniin eri viruksiin.
Alphaviruses (including Semliki Forest virus, SFV), members of family Togaviridae, replicate their RNA in association with membranes derived from the endosomal and lysosomal compartment, inducing membrane invaginations called spherules.
Alfavirukset (mukaan lukien Semliki Forest virus, SFV) monistavat RNA:taan solun endosomien ja lysosomien kalvojen ulkopinnalla ja muodostavat näihin kuroumia, joita kutsutaan sferuleiksi.
However, the origin of the targeted membranes, the mechanisms that direct replication proteins to specific membranes and the steps in the formation of the membrane bound replication complex are not completely understood.
Virusten käyttämien kalvojen alkuperä, se millä tavalla replikaatioproteiinit ohjautuvat kalvoille sekä replikaatikompleksin muodostumisen eri vaiheet ovat kuitenkin huonosti tunnettuja.
Spherule structures have been shown to be the specific sites for RNA synthesis.
Juuri sferulit ovat RNA:n replikaation tapahtumapaikkoja.
All positive-strand RNA viruses utilize cellular membranes for the assembly of their replication complexes, which results in extensive membrane modification in infected host cells.
Kaikki positiivisäikeiset RNA virukset käyttävät hyväkseen solunsisäisiä kalvorakenteita, joiden yhteyteen ne rakentavat perimän monistamisesta vastaavat replikaatiokompleksinsa.
These alterations act as structural and functional scaffolds for RNA replication, providing protection for the viral double-stranded RNA against host defences.
Kalvot toimivat virusreplikaation alustoina ja ne myös suojaavat monistamisen kaksisäikeistä RNA-välimuotoa solun puolustusmekanismeilta.
The aim of this thesis was to characterize the association of the SFV replication complex with cellular membranes and the modification of the membranes during virus infection.
Tämän väitöskirjan tavoitteena oli tarkastella, millä kalvomuutokset tapahtuvat SFV-infektion aikana soluissa.
Four replication proteins, nsP1-nsP4, are translated as a polyprotein (P1234) which is processed autocatalytically and gives rise to a membrane-bound replication complex.
Virusten neljä replikaatioproteiinia (nsP1-nsP4) ohjautuvat kalvolle, joihin tarttumista välittää nsP1 proteiinin keskiosassa sijaitsevan amfifiilisen alfaheliksin välityksellä.
Using a specific regulated endocytosis event the spherules are internalized from the plasma membrane in neutral carrier vesicles and transported via an actin-and microtubule-dependent manner to the pericentriolar area.
Käyttäen hyväkseen solun endosytoosikoneistoa ja solutukirangan aktiinia ja mikrotubuleita, sferulit siirtyvät kuljetusrakkuloissa tuman läheisyyteen.
The replication complex is first targeted to the plasma membrane where membrane invaginations, spherules, are induced.
Toiseksi osoitetaan, että replikaatioproteiinit ohjautuvat ensin solukalvon sisäpinnalle, jossa sferulit muodostuvat.
Development of plasmid-driven system for studying the formation of the replication complex described in this thesis allows various applications to address different steps in SFV life cycle and virus-host interactions in the future.
Väitöskirjan perusteella voidaan paremmin ymmärtää viruksen replikaatiokompleksien syntyä ja liikkumista soluissa, mikä antaa jatkossa keinoja estää virusten lisääntymistä.
It is known that different positive-strand RNA viruses alter different cellular membranes.
Positiivisäikeiset RNA virukset ovat kaikkein suurin virusryhmä, joka sisältää monia merkittäviä taudinaiheuttajia.
In addition, the current work brings up new aspects of membranes and cellular components involved in SFV replication leading to further understanding in the formation and dynamics of the membrane-associated replication complex.
Kolmanneksi tässä työssä on rakennettu DNA-plasmidien transfektioon perustuva uusi menetelmä, jolla SFV:n replikaatiokompleksit voidaan rakentaa solussa erillisistä proteiini- ja RNA-komponenteista.
Homotypic fusions and fusions with pre-existing acidic organelles lead to the maturation of previously described cytopathic vacuoles with hundreds of spherules on their limiting membranes.
Tämän tuloksena syntyy suuria kalvon ympäröimiä vakuoleja, joiden pinnalla on satoja sferuleita monistamassa viruksen perimäainesta.
The results of current work demonstrate that mutations in the binding peptide region of nsP1 are lethal for virus replication and change the localization of the polyprotein precursor P123.
Väitöskirjassa osoitetaan, että mutaatiot amfifiilisessä heliksissä johtavat viruksen kyvyttömyyteen lisääntyä.
Phytoplankton quantity as an indicator of eutrophication in Finnish coastal waters : Applications within the Water Framework Directive
Kasviplanktonin määrä rehevyyden indikaattorina Suomen rannikkovesissä : sovellutukset vesipuitedirektiiviin
The most accurate prediction was achieved in the Quark.
Tarkimmat ennusteet saatiin Saaristomerellä.
It requires that an indicator should have type-specific reference conditions, which are defined as "conditions where the values of the biological quality elements are at high ecological status".
Direktiivi määrittelee referenssiolosuhteet olosuhteiksi, joissa biologisten muuttujien arvot edustavat erinomaista ekologista tilaa.
In Laajalahti, an urban embayment off Helsinki, strongly loaded by municipal waste waters in the 1960s and 1970s, reference conditions prevailed in the mid- and late 1800s.
1960- ja 1970-luvuilla voimakkaasti kuormitettu lahti oli luonnontilainen 1800-luvun puolivälissä ja lopussa.
In river estuaries, the TP mass-balance regression model predicted Chl most accurately when nutrients originated from point-sources, whereas land-use regression models were most accurate in cases when nutrients originated mainly from diffuse sources.
Jokien estuaareissa regressiopohjainen aineiden tasapainomalli ennusti klorofyllipitoisuuden tarkimmin silloin, kun ravinteet olivat peräisin pistemäisistä kuormituslähteistä, esimerkiksi yhdyskuntien ja teollisuuden jätevesistä.
Summertime Chl could be predicted accurately by nutrient concentrations, but not from the external annual loads alone, because of the rapid affect of primary production and sedimentation close to the loading sources in summer.
Ulkoiset ravinnekuormat eivät selittäneet suoraan a-klorofyllin vaihtelua, koska perustuotanto ja sedimentaatio vaikuttavat kesällä nopeasti merialueelle päätyviin ravinnekuormiin lähellä kuormituslähteitä.
The main purpose of this thesis was to evaluate whether it is possible both scientifically and within the terms of the European Union Water Framework Directive (WFD) to assess the status of coastal marine waters reliably by using phytoplankton biomass (ww) and chlorophyll a (Chl) as indicators of eutrophication in Finnish coastal waters.
Työn tarkoituksena oli arvioida kasviplanktonin kokonaisbiomassaa ja a-klorofylliä rehevyyden indikaattorina Suomen rannikkovesissä, tutkimalla voidaanko kasviplanktonin määrää arvioida luotettavasti ravinteiden avulla ja voidaanko kasviplanktonille luoda luonnonoloja vastaavat referenssiolosuhteet vesipuitedirektiivin vaatimusten edellyttämällä tavalla.
An paleoecological approach was also applied to estimate annual average reference conditions for Chl.
Helsingin Laajalahdella paleoekologisten menetelmien avulla saatu a-klorofyllin referenssiarvo on näytepaikkakohtainen ja edustaa vuotuista keskimääräistä pitoisuutta.