natgillin/translations-raw huggingface dataset:
First we show that the metric perturbations must be quantised, if the Higgs boson is the inflaton.
Tämä väitöskirja keskittyy siihen, mitä voimme saada selville gravitaatiovapausasteista taustasäteilystä tehtyjen havaintojen pohjalta, jos Higgsin bosoni on vastuussa inflaatiosta.
This thesis focuses on the differences of Higgs inflation in metric and the Palatini formulation.
Väitöskirjassa käydään läpi useita erilaisia vaihtoehtoja Higgs-inflaatiolle, ja verrataan niiden ennusteita havaintoihin.
In Higgs inflation, the spacetime metric is usually taken to be the only gravitational degree of freedom, but this need not be the case.
Samalla se tarjoaa mahdollisuuden tutkia hiukkasfysiikan standardimallia ja gravitaatiota energiaskaaloilla, joita ei ole mahdollista saavuttaa hiukkaskiihdyttimissä.
Among all models of inflation, Higgs inflation stands out in its minimalistic approach.
Tällaista mallia kutsutaan Higgs-inflaatioksi.
We find that the metric and Palatini formulation of General Relativity have distinct cosmological signatures, which can be tested with next generation experiments.
Erityisesti väitöskirjassa osoitetaan, että vapausasteiden määrä on mahdollista määrittää seuraavan sukupolven havaintolaitteiden avulla.
In the Palatini formulation of General Relativity both the metric and the connection are independent degrees of freedom.
Tällainen kehitysvaihe selittää useita suuren skaalan havaintoja, kuten maailmankaikkeuden homogeenisuuden ja isotrooppisuuden sekä kosmisen taustasäteilyn pienet lämpötilaerot.
While the predictions of Higgs inflation agree with observations at classical level, loop corrections to the Higgs self-potential and gravitational action complicate the picture.
Higgs-inflaatio on erityisen mielenkiintoinen malli, koska se yhdistää hiukkaskiihdyttimissä tehdyt kokeet satelliiteilla kosmisesta taustasäteilystä tehtyihin havaintoihin.
The properties of the Higgs boson are known from collider experiments, and the only new ingredient is a non-minimal coupling of the Higgs boson to gravity.
Ehkä tunnetuin näistä rakennuspalikoista on Higgsin bosoni, jonka löytymisestä raportoitiin 2012 suuren lehdistöjulkisuuden saattelemana.
It is also known that loop corrections to gravity will destabilise pure Higgs inflation.
Nykykäsityksen mukaan varhaisessa maailmankaikkeudessa oli kiihtyvän laajenemisen vaihe, jota kutsutaan inflaatioksi.
Systemic hemodynamics, arterial blood gas tensions, clinical sedation and plasma drug concentrations were compared, both before and after reversal with IM atipamezole (150 µg/kg).
Verenkiertoelimistön toimintaa, valtimokaasujen osapaineita, sedaation syvyyttä sekä lääkeaineiden pitoisuuksia plasmassa verrattiin annosten kesken ennen ja jälkeen sedaation kumoamisen lihaksensisäisellä atipametsoli-injektiolla (150 µg/kg).
Vatinoxan also decreased later exposure to dexmedetomidine, which appeared to improve atipamezole’s efficacy to reverse both the central and peripheral effect of the agonist.
Vatinoksaani vähensi dexmedetomidiinialtistusta sedaation lopussa, mikä näytti parantavan atipametsolin kykyä poistaa agonistin vaikutukset sekä keskushermostossa että sen ulkopuolella.
Conversely, vatinoxan significantly increased the plasma concentrations of medetomidine, and accelerated the onset and intensified the degree of sedation when compared with the agonist alone.
Pelkän medetomidiinin kanssa annosteltuna vatinoksaan nosti medetomidiinin plasmapitoisuutta merkittävästi ja nopeutti sedaation alkamista sekä syvensi sedaation tasoa verrattuna medetomidiiniin ilman vatinoksaania.
Presumably, when co-administered IM in the same syringe, vatinoxan accelerated the absorption of medetomidine and increased its concentration in blood, which resulted in a faster and more intense sedation than when the agonist was used alone.
Annosteltaessa lihaksensisäisesti samassa ruiskussa vatinoksaani kiihdytti medetomidiinin imeytymistä ja nosti sen pitoisuutta veressä, mikä johti nopeampaan ja syvempään sedaatioon kuin pelkkä medetomidiini.
The initial objective of this study was to identify a dose of vatinoxan that would best mitigate the undesirable cardiopulmonary changes produced by intramuscular (IM) medetomidine-ketamine in sheep.
Tutkimuksen lähtökohtainen tarkoitus oli selvittää annos, jolla vatinoksaani parhaiten lievittää lihaksensisäisesti annostellun medetomidiini-ketamiinin haittavaikutuksia verenkierto- ja hengityselimistöön lampailla.
The impact of the peripherally selective α2-adrenoceptor antagonist, vatinoxan, on selected pharmacodynamic and pharmacokinetic properties of two selective α2-adrenoceptor agonists, medetomidine and dexmedetomidine, were investigated in sheep.
Tutkimuksessa selvitettiin vatinoksaanin vaikutuksia kahden α2-adrenoseptoriagonistin, medetomidiinin ja dexmedetomidiinin tiettyihin farmakodynaamisiin ja farmakokineettisiin ominaisuuksiin lampailla.
Moreover, certain interactions between vatinoxan and atipamezole, a specific α2-adrenoceptor antagonist, were evaluated.
Tutkimuksessa arvioitiin myös vatinoksaanin ja α2-adrenoseptoriantagonisti atipametsolin yhteisvaikutuksia.
Moreover, recoveries after atipamezole-reversal were more complete in the presence of vatinoxan.
Lisäksi sedaation kumoutuminen atipametsoli-injektion jälkeen oli varmempaa vatinoksaanin läsnä ollessa.
In conclusion, vatinoxan alleviated or prevented the unwanted cardiopulmonary effects of (dex-) medetomidine by blocking the peripheral α2-adrenoceptors.
Lopputuloksena voidaan todeta, että vatinoksaani lievitti tai esti (dex-)medetomidiinin aiheuttamia haittavaikutuksia hengityselimistöön vähentämällä keskushermoston ulkopuolista α2-adrenoseptoriaktivaatiota.
Last, the influence of intravenous pre-treatment with vatinoxan on dexmedetomidine-induced cardiopulmonary alterations was investigated in sevoflurane-anesthetized sheep.
Lopuksi tutkittiin suonensisäisesti ennen dexmedetomidiinia annostellun vatinoksaanin vaikutuksia verenkierto- ja hengityselimistön toimintaan lampailla sevoflunaarianestesiassa.
Specifically, three doses of vatinoxan (150, 300 and 600 µg/kg) or saline were combined in the same syringe with medetomidine (30 µg/kg) and ketamine (1 mg/kg) and given IM.
Vatinoksaani tai keittosuolaliuos annosteltiin samassa ruiskussa medetomidiinin (30 µg/kg) ja ketamiinin (1 mg/kg) kanssa lihaksensisäisesti.
The middle dose of vatinoxan (300 µg/kg), which appeared to be optimal among the other doses, was then added to medetomidine (30 µg/kg) and co-administered IM, followed by atipamezole for reversal.
Seuraavassa kokeessa vatinoksaani (300 µg/kg) annosteltiin lihaksensisäisesti samassa ruiskussa pelkän medetomidiinin (30 µg/kg) kanssa ja sedaation kumottiin atipametsolilla.
Vatinoxan did not significantly affect the level of sedation or the plasma concentrations of drugs when ketamine was included in the same syringe.
Ketamiinin läsnä ollessa vatinoksaani ei merkittävästi vaikuttanut sedaatiotasoon tai lääkeaineiden pitoisuuksiin plasmassa.
Pre-treatment with vatinoxan prevented all dexmedetomidine-induced pulmonary alterations in sheep anesthetized with sevoflurane.
Vatinoksaaniesilääkitys esti dexmedetomidiinin aiheuttamat haittavaikutukset hengityselimistön toimintaan sevofluraanianestesiassa.
Here, I show that the actin-severing protein gelsolin transiently relocates to dendritic spines upon LTD induction, but not LTP induction or spontaneous neuronal activity.
Lopuksi selvitin miten autismikirjon häiriöön liitetyt mutaatiot aktiinitukirankaa säätelevissä proteiineissa vaikuttavat hermosolujen okasiin, sekä synapseihin, jotka hillitsevät hermosolun aktivoitumista.
Behavioral analysis of MIM knock-out (KO) mice revealed defects in both learning and reverse-learning, alterations in anxiety levels and reduced dominant behavior, and confirmed the previously described deficiency in motor coordination and pre-pulse inhibition.
Aktiinitukiranka on solujen luusto ja lihakset, aktiinimolekyylit muodostavat erilaisia dynaamisia rakenteita, jotka sekä ylläpitävät solun olemassa olevaa muotoa että muuttavat sitä.
We selected five genes encoding different actin-regulating proteins and induced ASD-associated de novo missense mutations in these proteins.
Väitöskirjatyössäni keskityin tutkimaan miten aktiinitukirankaa säätelevät proteiinit muokkaavat okasia.
Disruptions in spine density and morphology are also often associated with neuropsychiatric disorders.
Dendriittien okaset ovat pieniä nystyjä hermosolujen dendriittien (haarakkeiden) pinnalla.
Genetic studies have pointed out that genes often disturbed in neuropsychiatric disorders encode synaptic actin regulators.
Okasissa sijaitsevat synapsit, eli hermosolujen liitokset, vastaanottavat signaaleja muista hermosoluista ja ovat näin hermosolujen toiminnan ytimessä.
Among the wild-type proteins studied, only α-actinin-4 expression caused a significant change in dendritic spine morphology by increasing mushroom spine density and decreasing thin spine density.
Tämä työ osoitti, että yhden aminohapon (proteiinin rakennuspalikka) muutos voi vaikuttaa yksittäisen proteiinin toimintaan niin paljon, että hermosolun muoto ja toiminta muuttuvat.
MIM is an I-BAR containing membrane curving protein, shown to be involved in dendritic spine initiation and dendritic branching in Purkinje cells in the cerebellum.
Tutkin myös, miten okasten muodostumisessa tärkeäksi havaitun MIM proteiinin poisto vaikuttaa hiirien oppimiseen.
This thesis explores the role of several actin-binding proteins in the regulation of brain physiology with a focus on dendritic spines.
Väitöskirjatyössäni tutkin ensin gelsoliini nimisen proteiinin käyttäytymistä erilaisissa hermosoluaktivoinneissa.
Anatomically, we observed a decreased density of thin dendritic protrusions, enlarged brain ventricles and decreased cortical volume.
Tässä osatyössä havaitsimme myös, että MIM proteiinin poisto johti hiirillä suurentuneisiin aivokammioihin.
Proper spine regulation is crucial for learning in live animals.
Okasten lisäyksen ja poiston on huomattu olevan yhteydessä oppimiseen.
We hypothesized that mutations associated with ASD shift dendritic spine morphology from mushroom to thin spines.
Useat tutkituista mutaatioista muuttivat okasten muotoa ohuempaan suuntaan.
It is plausible that the modest – but relatively long-lasting – LTD-induced elevation of Ca2+ concentration increases the affinity of gelsolin to F-actin, thus inducing the relocalization of gelsolin to dendritic spines.
Jos löydämme solumuutoksia, jotka toistuvat eri autismikirjohäiriön mutaatioille, pääsemme lähemmäksi ymmärrystä siitä, onko autismikirjon häiriön taustalla yhteistä, yksittäistä, biologista syytä.
These products do not follow any jurisdictional lines nor theoretical boundaries focusing on state-made law.
Oikeustieteellisessä tutkimuksessa keskitytään perinteisesti valtiolähtöiseen oikeuteen.
The emergence and rapid evolution of the over-the-counter (OTC) derivatives market in the early 1980s revolutionized the whole landscape of finance.
Tämä spontaani kehitys kiihtyi, kun OTC-johdannaistuotteiden käyttö yleistyi maailmanlaajuisesti nopeassa tahdissa 1980-luvulla.
The central argument of this research is that legal scholarship requires a legal theoretical approach capable of recognizing private normativity and that accepts that it is not only nation states and organizations that derive their powers from states that can produce law.
Tästä perusolettamuksesta poiketen transnationaalinen oikeustutkimus painottaa oikeuden monimuotoisuutta: vaikka valtiolla onkin yksinomainen lainsäädäntövalta, sen oikeudenkäyttöalueella voi toimia myös valtiolähtöiseen oikeuteen tavalla tai toisella rinnastuvia yksityisiä normijärjestyksiä.
Transnational law of the over-the-counter derivatives market : a study on the interactions between finance and law
Tutkimus käsittelee finanssimarkkinoiden transnationaalista oikeutta.
The results that transnational method tells are first and foremost descriptive.
Haasteeksi jää, että transnationaalisella markkinalla paikalliseksi jäävä finanssisääntely voi tuottaa odottamattomia ja ei-toivottuja sivuvaikutuksia.
Instead of building a narrative emphasizing the de- and reregulation policies and politics, the research focuses on early beginnings of the largest capital market in the world, the so-called eurobond market of the 1960s.
Erityisesti vielä 1960- ja 1970-luvuilla valtiot pyrkivät tietoisesti estämään pääomien vapaata liikkuvuutta, ja näistä pyrkimyksistä huolimatta kansainväliset joukkovelkakirjamarkkinat kasvoivat samaan aikaan hyvin nopeasti.
Transnational method identifies the supply and demand for financial and legal innovation, and the facilitative role that nation states and international organizations can play in enhancing private normativity and the transnationalisation of law.
Oikeusteoreettisena perusolettamuksena on tällöin se, että laki ja oikeus ovat valtioiden yksinomaista aluetta, jolle muut valtion oikeudenkäyttöalueella noudatetut muut, ei-oikeudelliset normit ovat alisteisia.
Through legal innovation, this market developed its own transnational rules.
Sittemmin valtiot ovat sekä itsenäisesti että kansainvälisellä yhteistyöllä pyrkineet sääntelemään finanssimarkkinoita.
Seeing the demand for contractual standardization,a handful of financial institutions became organized through a trade organization today known as the International Swaps and Derivatives Association, Inc. (ISDA).
Tutkimusväite on, että näiden kahden toisiinsa nivoutuneen markkinan transnationaalinen oikeus syntyi itsenäisesti ja spontaanisti markkinatoiminnan sivutuotteena ilman valtiolähtöistä suunnittelua.
Other genogroups contain only animal noroviruses.
Muissa genoryhmissä on ainoastaan eläinten noroviruksia.
HuNoV genome was detected in the feces of 31 birds, two rats, and four pet dogs.
Ihmisen noroviruksen genomia löydettiin 31 lintunäytteestä, kahdesta rottanäytteestä ja neljästä koiranäytteestä.
Human noroviruses (HuNoVs) are yearly responsible for a large number of acute human gastroenteritis cases globally in all age groups.
Norovirus (Human norovirus) on ollut jo vuosien ajan maailmanlaajuisesti yksi tärkeimmistä vatsatautien aiheuttajista kaikenikäisillä ihmisillä.
Noroviruses belong to the Caliciviridae family and are classified into seven genogroups.
Norovirukset luokitellaan kalikiviruksiin ja jaetaan seitsemään eri genoryhmään.
However, HuNoVs cause also numerous food-related illnesses in developed countries, including Finland, inducing gastroenteritis outbreaks through contaminated water and foodstuffs.
Norovirus aiheuttaa useissa maissa, Suomi mukaan lukien, vuosittain myös lukuisia sairastumisia saastuneiden elintarvikkeiden ja veden välityksellä.
HuNoVs belong to genogroups I (GI), II (GII), and IV (GIV).
Ihmisen norovirukset kuuluvat genoryhmiin GI, GII ja GIV.
Noroviruses are generally regarded as host-species-specific, but the possibility of zoonotic transmission and infections has been discussed for over a decade for several genotypes.
Lähtökohtaisesti norovirusten oletetaan infektoivan vain omaa isäntälajiaan, mutta ihmisten ja eläinten välisen leviämisen mahdollisuutta on pohdittu useissa eri julkaisuissa.
Typically, the virus transmits via the fecal-oral route from person to person, causing strong symptoms such as nausea, vomiting, and diarrhea, which usually disappear in a few days.
Päädyttyään suun kautta ihmisen ruuansulatuskanavaan virus aiheuttaa 1-2 päivän itämisajan jälkeen äkillisinä oireina oksentelua, ripulia ja pahoinvointia, jotka yleensä paranevat itsestään parissa päivässä.
In this work, four published extraction methods for detection of HuNoV in food (lettuce, ham, and frozen berries) were compared.
Tässä väitöskirjatutkimuksessa vertailtiin neljää aiemmin julkaistua viruseristysmenetelmää noroviruksen osoittamiseksi salaatista, leikkelekinkusta ja pakastemarjoista.
The method based on alkaline elution and polyethylene glycol (PEG) precipitation was found to be the most reliable detection method for all three food matrices tested.
Menetelmä, joka perustuu elintarvikkeen huuhteluun emäksisellä liuoksella ja viruksen konsentrointiin polyetyleeniglykolilla (PEG), osoittautui sopivimmaksi menetelmäksi kaikille testatuille elintarvikkeille.
According to the reports of the European Commission, both in Europe and in Finland the most common foods causing HuNoV outbreaks are shellfish, berries (especially frozen raspberries), vegetables, and mixed foods, which most likely became contaminated by a sick food handler.
Määrällisesti eniten elintarvikevälitteisiä norovirusepidemioita ovat aiheuttaneet simpukat, marjat, vihannekset ja erilaiset buffet-ruokailut, joissa virusta kantava ruuan käsittelijä on todennäköisimmin saastuttanut tarjolla olleen elintarvikkeen.
However, many of these are time-consuming and the sensitivity of the methods has been highly variable.
Parin viime vuosikymmenen aikana noroviruksen osoittamiselle elintarvikkeista on kehitetty monia erilaisia menetelmiä, jotka pääsääntöisesti vievät paljon aikaa ja niiden herkkyys on hyvin vaihteleva.
The rapid method based on direct RNA extraction yielded the same recovery levels (32%) as the PEG precipitation method.
Molempien uusien nopeiden menetelmien todettiin olevan herkkyydeltään samaa tasoa kuin PEG konsentrointiin perustuvan menetelmän.
The results of animal samples strongly indicate that wild birds, pet dogs, and possibly also rats may be involved in the transmission of HuNoVs to food, water, and surfaces
Eläinten merkitystä noroviruksen levittäjinä tutkittiin etsimällä ihmisen norovirusta lintujen, hiirien, rottien ja lemmikkikoirien ulosteista.
Two rapid methods for detection of HuNoV in frozen raspberries were also presented.
Vertailun tulosten perusteella kehitettiin ja julkaistiin kaksi uutta nopeaa menetelmää, joita testattiin pakastemarjoille, joihin oli lisätty ihmisen norovirusta.
Moreover, the method detected HuNoV in naturally contaminated berry samples that were linked to outbreaks of disease.
Uusista menetelmistä nopeampi, joka perustui suoraan nukleiinihappoeristykseen, pystyi osoittamaan noroviruksen myös sellaisista marjanäytteistä, joiden oli todettu aiemmin aiheuttaneen epidemian.
The potential zoonotic nature of HuNoVs, particularly whether animals can serve as transmitters for these viruses, was also investigated.
Nämä löydökset viittaavat siihen, että ihmisen noroviruksen leviäminen eläinten välityksellä voisi ainakin teoriassa olla mahdollista.
I also measured the constitutive levels of Tbet and Gata3 in bank voles’ spleens.
Mittasin myös Tbet:n ja Gata3:n fysiologisia ilmentymistasoja metsämyyrien pernoissa.
The constitutive expression of Gata3 in spleen correlated positively with gastrointestinal nematode load in PUUV-­infected voles but not in PUUV-­negative voles.
Gata3:n fysiologinen ilmentymistaso pernassa korreloi positiivisesti suolistossa olevien pyörömatojen lukumäärän kanssa PUUV-­infektoituneilla myyrillä, muttei niillä, joilla ei ollut PUUV-­infektiota.
My hypothesis was that helminth infection would reduce the bank voles’ ability to mount an effective immune response against viral infections and make them more susceptible to chronic Puumala virus infection.
Hypoteesini oli, että suolistoloisinfektio vähentää metsämyyrien kykyä tuottaa tehokas Th1-­soluvaste virusinfektiota vastaan ja tekee ne alttiimmaksi krooniselle Puumala-­ virusinfektiolle.
I measured mRNA levels of transcription factors Tbet (Th1 response) and Gata3 (Th2 response) in the splenocytes of wild-­caught bank voles after stimulating the cells with different immune stimulants.
Mittasin kahden transkriptiotekijän, Th1-­soluvasteen Tbet:n ja Th2-­soluvasteen Gata3:n lähetti-­RNA:n ilmentymistä PCR-­menetelmällä metsämyyrien pernasoluissa erilaisilla immunostimulanteilla aiheutetun stimulaation jälkeen.
Bank vole is a reservoir host of Puumala hantavirus (PUUV), a pathogen causing Nephropathia Endemica, an endemic disease in Finland.
Metsämyyrä on hantaviruksiin kuuluvan Puumala-­viruksen (PUUV) isäntälaji, ja viruksen aiheuttama myyräkuume on Suomessa endeeminen infektiotauti.
Because of a small sample size and a heterologous group of studied bank voles, more research is needed on co-­infection immunology in bank voles and other wild animals.
Melko pienen näytemäärän ja tutkittavien eläinten monien eroavaisuuksien vuoksi lisää tutkimuksia aiheesta tarvitaan sekä tämän työn tulosten tueksi, että ymmärtämään yhteisinfektioiden vaikutusta immuunivasteisiin metsämyyrillä ja muilla villieläimillä.
I studied whether helminth or hantavirus infection, individually and synergistically, have effect on the immune responses of wild bank voles and whether there is a trade-­off between Th1 and Th2 responses.
Tutkin hantavirus-­ ja suolistoloisinfektioiden vaikutusta, sekä yhdessä että erikseen, villien metsämyyrien immuunivasteisiin ja Th1-­ ja Th2-­soluvasteiden välistä polarisaatiota.
The splenocytes of PUUV-­infected bank voles were less responsive to stimulations than those of PUUV-­negative ones.
PUUV-­infektoituneiden myyrien pernasolut stimuloituivat heikommin kuin myyrien, joilla ei ollut Puumala-­virusinfektiota.
The reduced ability of splenocytes from PUUV-­infected voles to respond to stimulation can be because of the virus itself affecting the T cell function or alternatively due to an inherent defect in immune cells making them more susceptible to PUUV infection.
Tämä saattaa johtua joko siitä, että Puumala-­virus vaikuttaa solujen toimintaan jollakin tavalla tai vaihtoehtoisesti myyrien immuunisolujen toimintahäiriön takia niillä on suurempi alttius saada Puumala-­virusinfektio.
The helper T cell (Th)1/Th2 polarization theory, which is established in the laboratory, but less-­studied in the wild, suggests that there is a trade-­off between Th1 response against microparasites and Th2 response against macroparasites.
Teoria auttaja-­T-­solujen (Th-­solu) aiheuttamien Th1-­ja Th2-­ soluvasteiden polarisaatiosta on todistettu laboratoriotutkimuksissa, mutta siitä ei ole vielä kovin paljon näyttöä luonnossa.
This can be because of mounting an immune response against helminths reduces the bank voles’ ability to resist the viral infection in accordance with the trade-­off between Th1 and Th2 responses or as previous studies have shown, Gata3 can act as a marker of infection tolerance in bank voles.
Tämä saattaa johtua joko siitä, että immuunivaste suolistoloisia vastaan heikentää myyrien kykyä vastustaa virusinfektiota Th1-­ ja Th2-­soluvasteiden polarisaation takia.
Co-­infection, a state in which the host is infected with more than one micro-­ or macroparasite at a time, is the norm in the wild because of a wide range of interacting organisms and parasites.
Yhteisinfektio tarkoittaa useamman kuin yhden taudinaiheuttajan aiheuttamaa samanaikaista infektiota.
Finally, I discuss two points not addressed in this thesis but which are essential to the political economy of sustainable living.
Lopuksi käsittelen kahta seikkaa, joita ei ole käsitelty tässä väitöksessä, mutta jotka ovat kuitenkin oleellisia kestävän elämäntavan talouspolitiikalle.
Transitioning to sustainable living is a complex, conflicting, and highly contested issue.
Siirtymä kohti kestävää elämäntapaa on kompleksinen, ristiriitainen ja erittäin kiistanalainen asia.
The in-power framework has four components: institutions, interests, instruments, and influence.
Tämä kehys sisältää neljää osaa: instituutiot, intressit, instrumentit ja vaikutusvallan.
Political economy asks questions about power, institutions and agency.
Poliittinen taloustiede kysyy valtaa, instituutioita ja toimijuutta koskevia kysymyksiä.
In light of the magnitude and urgency of the unsustainability problem, green consumerism could even be dangerous as it delays deployment of effective solutions.
Kestävyysongelman suuruuden ja kiireellisyyden valossa vihreä kuluttajuus voi olla jopa vaarallista viivyttäessään tehokkaiden ratkaisujen käyttöönottoa.