natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Much greater impact on the housing of the displaced Karelians came from the gift houses from Sweden which provided homes for over a thousand displaced families from Karelian towns and cities.
Siirtoväen sijoittuminen kasvatti merkittävästi monen kaupungin väkilukua: karjalaisia muutti Helsinkiin jopa 30 000 ja esimerkiksi Tampereelle lähes 10 000.
It is therefore understandable that the Land Acquisition Act, originally meant for agrarian circumstances, became the main housing policy line even in the population centers.
Siksi on luonnollista, että perinteistä asutuspolitiikkaa jatkanut maanhankintalaki sisälsi näitä samoja aatteellisia tavoitteita.
In this respect, the results were unique, for by 1949 well nigh all Karelian evacuees who had been resettled in the countryside had received their resettlement plots.
Tästä ovat hyvänä esimerkkinä ne noin 30 000 asuntotonttia, jotka luovutettiin asutuskeskusten alueilta maansaantiin oikeutetuille.
Even though the application of the Land Acquisition Act in population centers meant tying housing policy and city planning to traditional settlement policy, the construction of houses, for the most part, fell within the framework of modern urban planning.
Koska nykyään tiedetään, ettei maanhankintalain toteuttaminen osoittautunut maatalouspoliittisesti kestäväksi ratkaisuksi, on sen merkitys nähty pysyvämmin kommunismin torjumisen valossa.
This was, indeed, a significant and visible change in Finnish towns and cities.
Luovutetut alueet käsittivät yli 12 prosenttia Suomen pinta-alasta ja väestöstä.
Disability and Social Integration.
Vammaisuus ja sosiaalinen integraatio.
Medical diagnosis was given infrequently, even in if the child had been treated by a medical professional.
Lääketieteellisiä diagnooseja annettiin harvoin, vaikka lapsi olisikin ollut lääkärin hoidossa.
Children’s own testimonies are rare in the canonisation processes.
Lasten omia todistajanlausuntoja on kanonisaatioprosesseissa vähän.
Constructions of Childhood Impairments in Thirteenth- and Fourteenth-Century Canonisation Processes
Lapsuusajan vammojen konstruktiot 1200- ja 1300-lukujen kanonisaatioprosesseissa
In many cases physical differences did not, however, cause detachment from the family and community, but also impaired children acted as parts of it.
Fyysinen poikkeavuus itsessään ei kuitenkaan johtanut lapsen hyljeksimiseen tai irrallisuuteen perheestään tai yhteisöstään, vaan he toimivat sen osana mahdollisuuksiensa mukaan.
Otherwise the role of other community members appears most obvious in the search for the cure.
Muun yhteisön rooli lapsen elämässä nouseekin eniten esille paranemiskuvauksissa.
The study concerns the constructions of childhood impairments in thirteenth- and fourteenth-century canonisation processes, where witnesses testified about the healing miracles they had witnessed or experienced.
Väitöskirjatutkimus paneutuu 1200- ja 1300-lukujen kanonisaatio- eli pyhimykseksijulistamisprosessien todistajanlausuntoihin, joissa ihmiset kertoivat paavilliselle komissiolle näkemistään tai kokemistaan ihmeteoista.
Parents and sometimes also older siblings are the people whose emotions are most often referred to, and the emotional side of childhood impairments was constructed through their sorrow and worry, occasionally though rarely also shame or disgust.
Tunne-elämän osalta todistajanlausunnoissa korostuvat vanhempien ja toisinaan sisarusten suru ja huoli, joskus harvoin myös häpeä tai vastenmielisyys lasta kohtaan.
The strongly expressed negative emotions were towards children’s disfigurements or malformations, very severe mobility impairments and deafness.
Ne lausunnot, joissa kielteisiä tunteita mainitaan, liittyvät kuurojen, epämuodostumista kärsineiden tai vakavasti liikuntavammaisten lasten paranemisiin.
Veneration of saints was often public and communal, and community members were eager to give parents advice on vows and pilgrimages to cure their children.
Pyhimyskultit olivat yhteisöllisiä, ja vaikka vanhemmilla oli ensisijainen vastuu etsiä paranemiskeinoa, yhteisön jäsenet neuvoivat ja auttoivat tässä.
The witnesses specified the walking problems, the level of blindness, as well as the communication problems resulting from deafness or muteness.
Lapsen vammaisuus määriteltiin ensisijaisesti kuvailemalla tarkasti vamman aiheuttamia toimintarajoitteita: lapsen liikuntavaikeuksia, näkövamman astetta sekä kuurouden tai puhekyvyttömyyden tuomia kommunikaatio-ongelmia.
Partial cure could be considered a ‘miracle’, and the vocabulary used of ‘illness’, ‘impairment’ and ‘weakness’ is overlapping.
Osittaisen paranemisen kokenut saattoi olla todistajien mukaan terve, eikä "vammaisuuden" tai "normaalin" käsitteitä tunnettu.
It appears that the type and severity of the impairment, as well as the child’s socio-economic background had the biggest impact on their social integration.
Vamman laadulla ja vakavuudella samoin kuin lapsen sosio-ekonomisella taustalla oli tässä suuri merkitys, sillä vakavat liikuntavammat ja aistivammat samoin kuin turvaverkkojen puute johtivat suuremmalla todennäköisyydellä marginalisaatioon.
Otherwise children’s emotions towards their own impairments or the attitudes of other community members are mostly absent.
Ainoastaan kivun kokemukset tulevat hieman useammin esille lasten omissa kertomuksissa, mutta muuten lasten tunteet omaa vammaansa kohtaan tai muun yhteisön kielteinen suhtautuminen heihin eivät näyttäydy merkittävinä heidän muistoissaan.
The same elements to define the severity of the condition are, however, visible in them.
Niissä kuitenkin näyttäytyvät samat elementit kuin muidenkin todistajien lausunnoissa.
What role impaired children’s social integration had in these constructions?
Millaista oli vammaisten lasten elämä keskiajan Euroopassa, ja miten heidän erilaisuutensa koettiin?
When it comes to the negative emotions towards the child, it seems that the type of the child’s impairment was significant.
Vaikuttaa siltä, että vamman laadulla oli tässä suuri merkitys.
Occasionally children’s inability to work was mentioned as a manifestation of their impairments, but such references are rare, which supports the notions in earlier studies about the insignificance of work and begging when delineating a disabling condition for a miracle story.
Joissain tapauksissa mainittiin myös lapsen kyvyttömyys tehdä työtä tai kuvattiin yksityiskohtaisesti hänen poikkeavaa ulkonäköään.
The witness accounts also give examples of working disabled children, so impairment did not necessarily lead to lack of education or income.
Vastaavasti monet lievemmin vammaiset lapset näyttävät eläneen tavanomaista elämää esimerkiksi opiskellen tai töitä tehden.
Other community members than the immediate family seem to have been rather well aware of the details of children’s impairments, regardless of their social status.
Sen sijaan muun yhteisön suhtautuminen lapsiin esitetään neutraalina; ainoastaan vammaiset kerjäläislapset joutuivat helposti silmätikuiksi ja heidän vammojensa aitoutta testattiin.
The old concept of the connection between sin and disability in the medieval world has been questioned already in other recent studies, and the findings of this one further point to this direction.
Tutkimuksessa selvitetään, miten lapsen vammaisuus määriteltiin ja kuvattiin, ja miten vamman vaikutukset lapsen sosiaaliseen integraatioon näyttäytyvät näissä lausunnoissa.
Marriage seems to have been more difficult especially for girls with facial disfigurements or who were deaf, and several laws of the time forbid inheritance as well as various professions from the disabled.
Sekä lasten vammojen että paranemisten kuvauksissa korostuu keskiaikaisten sairaus- ja vammaisuuskäsityksen moninaisuus.
There is big geographic variation, however, as southern European children received medical treatment far more often than those living in the central or northern Europe.
Säilyneissä kuulustelupöytäkirjoissa on lukuisia tapauksia, joissa fyysisesti vammainen lapsi tai lapsena vammautunut henkilö on kokenut ihmeparanemisen.
We also observed that high expression or producer genotype of the genes CTLA4 and TGFB1 was required for the H. pylori induced elevation of IDO activity.
Lisäksi todettiin helikobakteerin aikaansaaman aktiivisuuden nousun liittyvän kahden immuunijärjestelmän säätelijämolekyylin, CTLA4 ja TGF?, korkean ilmentymisen (CTLA4) tai tuotannon (TGF?)
The finding confirms the role of IFN-γ produced by Th1 cells in the regulation of IDO activity.
Tämä vahvistaa Th1 solujen tuottaman IFN-?
IDO is mainly expressed in antigen presenting cells and responsible for the immunomodulatory effects.
IDO:n katsotaan olevan keskeinen immuunisäätelyssä, koska sitä tuottavat pääasiassa immuunijärjestelmän antigeenia esittelevät solut.
Enzyme activity was significantly lower in a Th2-associated disease, atopy, and certain environmental factors, i.e. Helicobacter pylori, increased the activity.
Tiettyjen atopialta suojaavien ympäristötekijöiden, mm. helikobakteeri-infektion, huomattiin puolestaan kohottavan aktiivisuutta.
In two population cohorts of adults of various ages we observed that IDO activity correlated statistically significantly with several risk factors for atherosclerosis and with intima-media thickness, which is often used as a presymptomatic predictor of the disease.
Entsyymiaktiivisuuden havaittiin assosioituvan taudin varhaisena merkkinä pidettävään kaulavaltimon seinämän paksuuntumiseen sekä useisiin muihin sydän- ja verisuonitautien riskitekijöihin kahdessa eri-ikäisistä aikuisista koostuneessa väestöotoksessa, mutta se ei kuitenkaan osoittautunut valtimonkovettumataudin itsenäiseksi riskitekijäksi.
Activation of IDO during the inflammatory response leads to a decrease in local tryptophan levels.
Entsyymin aktivaatio johtaa paikalliseen tryptofaanitason laskuun, mikä heikentää lähellä olevien T-solujen lisääntymistä ja toimintaa.
Secondly, it is transformed into kynurenine and subsequent metabolites by two enzymes; tryptophan 2,3-dioxygenase (TDO) and indoleamine 2,3-dioxygenase (IDO).
Tärkeä tekijä tryptofaanin metaboliassa on indoliamiini 2,3-dioksigenaasi (IDO) entsyymi, joka metaboliareitin ensimmäisessä vaiheessa hajottaa aminohapon kynureniiniksi.
The concentration ratio between kynurenine and tryptophan allows an estimate of IDO activity and can be used as an indicator for tryptophan degradation and therefore an activated immune system.
Tryptofaanin hajoamista ja IDO-entsyymin aktiivisuutta voidaan seurata määrittämällä verestä tryptofaanin ja sen hajoamistuotteen kynureniinin pitoisuuksien suhde.
In this study we wanted to ascertain the possible effect of IDO in the development of atherosclerosis.
Väitöskirjatyössä haluttiin lisäksi selvittää IDO:n mahdollista vaikutusta valtimonkovettumataudin synnyssä, sillä ateroskleroottisen plakin sisältämien T-solujen tiedetään olevan pääasiassa IFN ?
IDO enzyme activity was increased in carriers of IFNG genotype associated with high IFN-γ production.
Tutkimuksessa todettiin terveiden aikuisten IDO-entsyymiaktiivisuus korkeammaksi henkilöillä, joilla oli korkeaan IFN-?
The activity is mainly upregulated by typical T helper (Th) 1 differentiating signals such as interferon gamma (IFN-γ) and bacterial lipopolysaccharide.
Merkittävimmät entsyymiä aktivoivat tekijät ovat Th1-tyypin sytokiini gammainterferoni (IFN-?)
In the studies constituting this dissertation we investigated the regulation of IDO activity and its role in certain clinical conditions by means of epidemiology and genetic epidemiology.
Väitöskirjatyössä selvitettiin IDO-entsyymin toimintaa ja sen aktiivisuutta sääteleviä tekijöitä sekä terveillä suomalaisilla, että infektiossa, atopiassa ja valtimonkovettumataudissa.
The atherosclerotic plaque contains T lymphocytes, most of which are of the IFN-γ secreting Th1 phenotype, i.e. proinflammatory cells.
Entsyymiaktiivisuus havaittiin normaalia matalammaksi atopiaa, eli tyypillistä Th2 tyypin vasteen tautia, sairastavilla.
Mechanisms induced by the catabolism of the amino acid tryptophan are important in the regulation of both normal and pathogenetic immune responses.
Nykyään tiedetään tryptofaanin hajoamisen olevan merkittävässä asemassa niin normaalissa immuunivasteessa kuin myös useissa sairauksissa, mutta IDO-välitteisen immuunivasteen estymisen todellinen merkitys eri sairauksissa on vielä suurelta osin avoin.
In central nervous system trp 5-hydroxylase converts tryptophan into serotonin.
Tryptofaani on elimistössä määrältään vähäisin aminohappo, ja sen pitoisuuden säätely metabolian kautta vaikuttaa moniin fysiologisiin prosesseihin.
Other factors strongly associated with higher costs were not found.
Muita korkeisiin kustannuksiin voimakkaasti yhteydessä olevia tekijöitä ei havaittu.
Materials and methods: The cost analysis was done in form of a case-control study.
Aineisto ja menetelmät: Kustannusanalyysi on tehty tapaus-verrokki asetelmasta.
HS inhalations were slightly less expensive than control treatments, but the effectiveness was low and, in some situations, even absent.
Hypertoniset keittosuolaliuosinhalaatiot olivat vain hieman edullisempia verrattuna kontrollihoitoon, mutta niiden vaikuttavuus oli matalaa ja tietyissä tilanteissa jopa olematonta.
The aim of this thesis is to evaluate the hospitalisation costs of bronchiolitis in Finland.
Tämän väitöstutkimuksen tavoitteena on arvioida sairaalahoidon kustannuksia Suomessa.
The expected hospitalisation costs were between €1,312 and €2,644 for HFOT, and between €1,598 and €3,764 for LFOT.
Odotetut sairaalahoidon kustannukset vaihtelivat korkeavirtaushappihoidon ryhmässä 1 312€ ja 2 644€ välillä ja perinteisen lisähappihoidon ryhmässä 1 598€ ja 3 764€ välillä.
HFOT seems to decrease the use of intensive care, and further to decrease, the hospitalisation costs.
Korkeavirtaushappihoito näyttää vähentävän tehohoidon käyttöä ja sen myötä sairaalahoidon kustannuksia.
We collected the medical data and hospitalisation costs for all infants with bronchiolitis treated in the PICU (n=80) of the Tampere University Hospital between the years 2000 and 2012.
Potilasaineisto koostuu kaikista vauvoista (n=80), jotka ovat olleet tehohoidossa bronkioliitin takia vuosien 2000–2012 välillä Tampereen yliopistollisessa sairaalassa.
Bronchiolitis in Infancy : Hospitalisation costs and cost-effectiveness of high flow oxygen therapy and hypertonic saline inhalations
Bronkioliitti imeväisiässä : Sairaalahoidon kustannukset ja korkeavirtaushappihoidon sekä hypertonisten keittosuolaliuosinhalaatioiden kustannusvaikuttavuus
Results: The direct total mean hospitalisation costs of bronchiolitis were €8,061 for those who were treated in the PICU, €1,834 for those treated on the ward, and €359 for those treated in the emergency department only.
Tulokset: Bronkioliitin suorat, keskimääräiset sairaalahoidon kustannukset olivat 8 061€, kun hoitoon liittyi tehohoitojakso, 1 834€, kun hoito oli toteutettu vuodeosastolla ja 359€, kun hoitoa oli annettu vain sairaalan päivystyspoliklinikalla.
However, the results based on the theoretical model with historical controls used here need to be confirmed by prospective randomised controlled trials.
Tämä tulos perustuu kuitenkin mallintavaan tutkimukseen ja se pitää varmistaa prospektiivisilla satunnaistetuilla ja kontrolloiduilla tutkimuksilla.
The higher costs were correlated to a longer length of stay in the hospital, especially in the PICU.
Korkeammat kustannukset olivat voimakkaasti yhteydessä pidempään sairaalahoidon kestoon ja erityisesti pidempään tehohoidon kestoon.
Conclusion: The hospitalisation costs of infant bronchiolitis are four times higher if intensive care is needed when compared to ward treatment, and over 20 times higher when compared to the treatment in the emergency department.
Johtopäätökset: Sairaalahoidon kustannukset ovat tehohoidetuilla neljä kertaa korkeammat kuin osastohoidetuilla ja jopa 20 kertaa korkeammat kuin polikliinisesti hoidetuilla.
Background: Bronchiolitis is the most common infectious reason for hospitalisation in infancy.
Tausta: Bronkioliitti eli ilmatiehyttulehdus on yleisin sairaalahoidon syy alle vuoden ikäisillä vauvoilla.
For evaluation of cost-effectiveness we used the cost data collected in this study, and the data for evaluating the effectiveness of HFOT and HS inhalations were obtained from previously published studies.
Kustannusvaikuttavuusanalyyseissä käytettiin omasta aineistosta saatavia kustannustietoja ja vaikuttavuustiedot koottiin aiemmin julkaistuista tutkimuksista.
The hospitalisation costs were based on municipal billing, and the viewpoint was that of the health care providers.
Kustannustiedot koostuvat kuntalaskutustiedoista, joten työn näkökulma on rajattu terveydenhuollon palveluntarjoajan näkökulmaan.
Hypertonic saline (HS) inhalations have been widely used in recent years, and high flow oxygen therapy (HFOT) is a promising new treatment method.
Bronkioliitin sairaalahoito perustuu oireiden helpottamiseen; hypertonisia keittosuolaliuosinhalaatioita on käytetty laajasti viime vuosina ja korkeavirtaushappihoito on uusi, lupaava hoitomuoto.
As demonstrated in two Finnish studies, 6% of those hospitalised are treated in the paediatric intensive care unit (PICU).
Suomalaisissa tutkimuksissa on havaittu, että noin 6 % sairaalahoidetuista vauvoista päätyy tehohoitoon.
Morbidity is high, and approximately 1% to 3% of infants under 12 months of age are hospitalised annually.
Sairastuvuus bronkioliittiin on korkeaa ja 1-3 % tästä ikäryhmästä hoidetaankin vuosittain sairaalassa bronkioliitin vuoksi.
As controls (n=160), we collected the data of infants with bronchiolitis treated in the emergency department just before, and one just after, the index case.
Verrokkipotilaiksi (n=160) valittiin ne vauvat, jotka ovat saapuneet päivystyspoliklinikalle hoitoon bronkioliitin takia juuri ennen tehohoidettua vauvaa ja heti tämän jälkeen.
HFOT was both more effective and less expensive when compared to LFOT.
Korkeavirtaushappihoito oli vaikuttavampaa ja edullisempaa perinteiseen lisähapen antoon verrattuna.
The hospitalisation costs are high in all countries and are increasing.
Tutkimusten mukaan sairaalahoidon kustannukset ovat nousseet eri maissa.
HFOT was the dominant treatment in all models in comparison to LFOT.
Korkeavirtaushappihoito oli dominoiva hoitomuoto perinteiseen lisähapenantoon verrattuna huolimatta siitä, mitä mallia analyyseissa käytettiin.
Cumulative mean difference of the length of stay in the hospital was nearly 12 hours, and the cumulative risk ratio for hospitalisation was 0.771, favouring HS inhalations.
Poliklinikkahoidossa kumulatiivinen riskisuhde sairaalahoidolle oli 0.72 suosien hypertonisia keittosuolaliuosinhalaatioita.
Additionally, the cost-effectiveness of HFOT compared to standard low flow oxygen therapy (LFOT) is evaluated, as well as the effectiveness and costeffectiveness of HS inhalations compared to normal saline (NS) inhalations, or to standard treatment without inhalations.
Lisäksi verrataan korkeavirtaushappihoidon ja perinteisen lisähappihoidon kustannusvaikuttavuutta, kuten myös hypertonisten ja normaalien keittosuolaliuosinhalaatioiden vaikuttavuutta ja kustannusvaikuttavuutta.
On the other hand, HS inhalations are not effective enough for any real cost-saving to be gained, and such inhalations should not be routinely used in the treatment of infant bronchiolitis.
Hypertoniset keittosuolaliuosinhalaatiot eivät puolestaan vaikuta olevan niin tehokkaita, että niiden käytöllä voisi syntyä todellista kustannusten säästöä sairaalahoidossa.
The cost-effectiveness analyses were carried out by decision tree models that compared HFOT to LFOT, as well as HS to NS. Additionally, the effectiveness of HS inhalations was evaluated by meta-analysis.
Kustannusvaikuttavuusanalyysit olivat mallintavia päätösanalyyseja, joissa käytettiin analyysimenetelminä päätöspuita ja näissä ensiommäisessä verrattiin korkeavirtaushappihoitoa perinteiseen lisähapenantoon ja toisessa hypertonisia keittosuolaliuosinhalaatioita normaaleihin keittosuolaliuosinhalaatioihin.
Additionally, lower gestational age and age on admission were weakly linked to the higher costs.
Heikompi yhteys havaittiin ennenaikaisuuden ja nuoremman iän suhteen.
The effectiveness of HS inhalations compared to controls decreased by the publication time of this study.
Hypertonisia keittosuolaliuosinhalaatioita vuodeosastolla saaneilla keskimääräinen sairaalahoidon kesto oli liki 12 tuntia vähemmän kuin kontrollihoidetuilla.
The treatment of bronchiolitis is supportive.
Tämän takia niitä ei enää pitäisi käyttää rutiinisti bronkioliitin hoidossa.
The key theoretical frames used to help capture the recontextualizations are nonhuman ethics, namely animal ethics and speciesism, popular cultural theory with concepts of popular culture memory and transmedia storytelling, as well as theoretical leadings to nonhuman and othered considerations mainly supported by ecoliteracy and ecofeminism.
Keskeisiä niistä ovat eläinetiikka ja lajiin liittyvät keskustelut, populaarikulttuuritutkimus, transmediaalinen tarinankerronta sekä ekofeminismin ja ekokirjallisuuden tutkimuksen luomat teoreettiset konseptit.
The leading idea of the thesis is to provide a nonhuman perspective for the Orc and, by doing this, present the species with a context of its own being, Orcism, in light of these criticisms.
Tutkielman johtoajatuksena on luoda örkille ei-ihmislähtöinen näkökulma ja samalla tuottaa örkin olemukselle ja lajille konteksti kritiikkien vaihtoehtoisten kontekstien kautta.
This thesis displays the present account and use of fantastical creatures, namely orcs, as problematic because of the human-centric approaches in critical analysis concerning them.
Seuraava pro gradu -tutkielma osoittaa tämänhetkisten fantasiaolentojen, etenkin örkin, käytön ongelmallisuuden niistä tehdyissä kriittisissä analyyseissä.
This can be beneficial to future research on fantasy species and even other nonhuman conceptual theories.
Näin tehdessä örkkien ja muiden fantasiaolentojen uudelleenkontekstualisointi voi olla hyödyllistä myös muille ei-ihmislähtöisille teorioille ja keskusteluille, kuten esimerkiksi eläinetiikalle.
This existing species naturality and recontextualizations of the Orc is illustrated through one variation of the species, the orcs of Netflix’s Bright (2017), and its contextual relations.
Tämä kritiikkien tutkimus johdatellaan pääasiassa yhden örkin variaation kautta analysoimalla Netflixin tuottaman elokuvan Brightin örkkien esille tuomia konteksteja ja tähän lajiin liittyviä aihepiirejä.
Thus, these approaches are, at least partially, inconsistent to represent the nonhuman species and creatures.
Näin tehdessä tekstien fantasiaolennoista tehdyt päätelmät ovat jo valmiiksi arvotettuja ihmisten asettamilla normeilla ja siten epäjohdonmukaisia edustamaan ei-ihmisolentoja ja -lajeja, kuten örkkejä.
In addition, the purpose is to demonstrate that the human-centrism and the pre-valued criticism have hindered the development of the Orc as a more holistic academic topic and to illustrate the harmfulness of portraying the Orc solely in human terms.
Tutkielma myös havainnollistaa, että tämä ihmiskeskeisyys ja ihmislajin asettamiin arvoihin perustuva kritiikki ovat hankaloittaneet näiden olentojen kehitystä ja vähentäneet syvemmän akateemisen tutkimuksen tuottamista näistä olennoista.
The thesis moves through the common criticisms the Orc has received and provides nonhuman alternative contexts to these criticisms and common associations in order to showcase that the species is not only subservient to human action and thinking.
Tutkielma analysoi yleisimpiä kritiikkejä, joita örkki on saanut, ja antaa rinnakkaisia ja ei-ihmislähtöisiä konteksteja näille kritiikeille.
In the absence of more holistic research into fantasy species as more than fantasy tropes, recurring elements of its genre, these beings have been employed largely as objects of human analogy.
Koska fantasiaolennoista, saati örkeistä, ei ole kattavaa tutkimusta ja koska tämä tutkielma on kiinnostunut ihmislähtöisyydestä poikkeavasta lähestymisestä, pääasiallisina teorioina toimivat joukko aihealuetta yhdisteleviä teorioita.