natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The RAMA-survey, the citys growth and development needs, as well as the location of the port constituted problems that worked as an initiation for the transformation process of Western Harbour.
RAMA-selvitys, kaupungin kasvu- ja kehitystarpeet sekä sataman sijainnin aiheuttamat haasteet toimivat Länsisataman muutoksen alkuunpanevina tekijöinä.
The redevelopment constitutes a challenge, where the ability to solve intersecting goals and purposes, environmental problems and the aim of creating a good city structure is at the core.
Alueen muutosprosessi on haaste, jonka ytimessä on kyky ratkaista risteäviä tavoitteita ja tarkoituksia, ympäristöllisiä ongelmia ja tarve luoda hyvää kaupunkia.
Brian Hoyle's Port-city evolution and interface theories are used to illustrate the temporal developments and changes in port cities.
Käytän Brian Hoylen Port-city evolution ja interface teoriaa havainnollistamaan satamakaupunkien ajallista kehitystä ja muutosta.
A number of solutions related to the organizing of the cityspace, like opening up the waterfront and the ritualization of it, along with the chance to create a pedestrian- and public transit-city and build innovative and bold architecture are all central themes that have a chance of being realized on the waterfront.
Tietyt tilaan liittyvät ratkaisut, kuten rannan avaaminen ja sen ritualisoiminen, jalankulku- ja joukkoliikennekaupungin luominen ja mahdollisuus innovatiivisen, rohkean arkkitehtuurin toteuttamiseen ovat keskeisiä teemoja.
It is an inner-city expansion, which has a large impact on the image of southern Helsinki - its city structure and city life.
Se on kantakaupungin laajennus, jolla on suuret vaikutukset eteläisen Helsingin kaupunkikuvaan ja elämään.
What are the prerequisites of good urban fabric and design in the redevelopment of an old harbour area?
Mitkä ovat hyvän kaupunkirakenteen edellytykset satama-alueen kaupunkiympäristön uudistamisessa?
One of the biggest challenges has been the relocation of the harbour to Vuosaari, which has opened the Western Harbour for redevelopment.
Yksi suurimmista muutoksista on ollut sataman siirtyminen Vuosaareen ja Länsisataman vapautuminen rakentamiselle.
Yehuda Hayuth's model about Trends and developments on the port-city interface complements Hoyles model.
Käytän Yehuda Hayuthin Trends and developments on the port-city interface- mallia täydentämään edellämainittua teoriaa.
This port-city interface is a zone of contested and overlapping challenges, where modern city planning meets the area of port operations.
Tämä alue, kaupungin ja sataman rajapinta, on riidanalainen päällekkäisyyksien tila, jossa moderni kaupunkisuunnittelu kohtaa satamatoimintojen alueen.
The Port-city theory describes well the development of Western Harbour, the final stages take place here relatively late, but in a faster pace than elsewhere.
Länsisataman kehityksen taustalla on port-city interface ja evolution teoria, jonka viimeiset vaiheet ajoittuvat täällä verrattain myöhään, mutta sitäkin nopeammassa tahdissa.
How does the general historical development of harbours appear like?
Minkälainen on satamien yleinen muutoskehitys historiallisessa tarkastelussa?
Good urban design in the former port areas is based on determining the nature, range of functions and features as well as their diversity and the blending of them in the area.
Hyvän kaupunkirakenteen perustana satama-alueella ovat alueen luonteen määrittäminen, alueen tehtävien ja toimintojen monimuotoisuus ja sekoittaminen, vanhan rakennuskannan ja elementtien hyödyntäminen sekä vesistön puhtaus.
The global and historical development of port cities complies well with Hoyles Port-city theory.
Maailmanlaajuinen satamakaupunkien historiallinen kehitys noudattaa Brian Hoylen kuusivaiheista Port-city teoriaa.
Hence, the regeneration and reintegration (besides physically, also culturally and spiritually) of former harbour areas has becomed the challenge.
Tämän jälkeen muodostuu haasteeksi alueen uudelleenkehitys ja liittäminen uudestaan osaksi kaupunkia (paitsi fyysisesti, myös kulttuurisesti ja henkisesti).
The introduction of steamships and containers form the two most important singular contributing causes, that have controlled the development of harbours.
Höyrylaivan ja konttiteknologian käyttöönotto ovat suurimmat ja tärkeimmät yksittäiset kehitysaskeleet.
Especially the development and evolution from a harbour area to an urban part of inner-city is being investigated.
Tässä työssä tarkastellaan Länsisataman, mutta erityisesti rakennettavana olevan Jätkäsaaren kehitystä satama-alueesta osaksi urbaania kantakaupunkia.
The redevelopment of Western Harbour and Jätkäsaari is also compared to HafenCity Hamburg.
Länsisataman ja Jätkäsaaren kehitystä verrataan rakennettavana olevaan HafenCityyn - suureen uudistushankkeeseen Hampurin keskustassa.
Based on petrography and geochemistry, four subgroups are recognized within the Vanttaus intrusion: 1) appinitic rocks (by mode: diorite, quartz diorite and quartz monzodiorite) 2) acidic appinites (SiO2: 62.7–65.8 %) 3) syenites and 4) Ba-Sr-granites (Ba: 1360–3240 ppm, Sr: 399–766).
Vanttauksen appiniittiseurue on kahteen muuhun intruusioon nähden heterogeenisempi ja siinä voidaan erottaa petrografian ja geokemian perusteella neljä alaryhmää: 1) appiniittiset kivilajit (moodin perusteella dioriitti, kvartsidioriitti ja kvartsimonzodioriitti) 2) happamat appiniitit (SiO2: 62,7–65,8 %) 3) syeniitit ja 4) Ba-Sr-graniitit (Ba: 1360–3240 ppm, Sr: 399–766 ppm).
The studied appinite intrusions are situated in Central Lapland, within the municipality of Rovaniemi.
Tutkittavat appiniitti-intruusiot sijaitsevat Rovaniemen kuntaan kuuluvalla alueella Keski-Lapissa.
Analytical methods used in assaying major element oxides and trace elements include XRF, ICP-MS, ICP-OES and ICP-AES.
Pääalkuaineoksidit ja hivenalkuaineet analysoitiin XRF-, ICP-MS-, ICP-OES- ja ICP-AES- menetelmillä.
Hydrothermal alteration is common in the studied appinites and so is the abundance of hydrous minerals (hornblende and biotite), although quantities vary between the intrusions.
Tutkimusalueiden appiniittien hydroterminen muuttuminen on yleistä, kuten on myös vesipitoisten mineraalien (sarvivälke ja biotiitti) runsas, mutta alueellisesti vaihteleva esiintyminen.
However, mingling and mixing relationships are common, and can be observed in the field, drill core samples and geochemistry.
Sekaantumis/sekoittumissuhteet appiniittien ja graniittien välillä ovat kuitenkin yleisiä ja niitä voidaan havaita maastossa, kairasydännäytteissä ja näytteiden kemiallisessa koostumuksessa.
Polished thin sections used in petrographic examinations were produced by the Geological Survey of Finland.
Petrografisessa tutkimuksessa on käytetty hyväksi Geologian tutkimuskeskuksen teettämiä kiillotettuja ohuthienäytteitä.
Geochemical assay data from drill core and field samples, used in this study, were originally requested by the Geological Survey of Finland and produced by Labtium Oy.
Tutkimuksessa on hyödynnetty kairasydän- ja vasaranäytteisiin perustuvaa geokemiallista analyysiaineistoa, joka on Geologian tutkimuskeskuksen tilaamaa ja Labtium Oy:n tuottamaa.
On a bedrock map the Lehmikari and Äijävaara appinite intrusions are situated in the western parts of the Central Lapland Granitoid Complex, whereas the Vanttaus appinite intrusion is located in the eastern part of the Peräpohja Schist Belt.
Niistä kaksi, Lehmikarin ja Äijävaaran appiniitit, sijoittuu kallioperäkartalla Keski-Lapin granitoidikompleksin länsiosiin, Vanttauksen appiniitti Peräpohjan liuskealueen itäosaan.
In contrast to 'type appinites' from western and northern Scotland, tholeiitic parent magmas of the studied appinites have developed further along the 'Fenner trend', producing more Fe-, Ti- and V-rich appinites, which are depleted in MgO, Ni and Cr. Appinites from Vanttaus are richer in K2O and REE compared to appinites from Lehmikari and Äijävaara.
Tutkimusalueiden appiniittien tholeiittisten kantamagmojen 'Fennerin trendin' mukainen kehitys on johtanut Länsi- ja Pohjois-Skotlannin 'tyyppiappiniitteihin' nähden Fe-, Ti- ja V-rikkaampiin, mutta MgO-, Ni- ja Cr-köyhempiin appiniitteihin.
Granites that are found in the study area are closely related in space and time with the postorogenic Central Lapland appinite intrusions (1.79 Ga) but do not show petrogenetic affinities with them.
Keski-Lapin postorogeenisten appiniitti-intruusioiden (1,79 Ga) läheisyydessä esiintyy runsaasti lähes samanikäisiä graniitteja, joilla ei kuitenkaan näytä olevan petrogeneettistä yhteyttä appiniitti-intruusioihin.
Rock forming minerals in all three intrusions include Na-rich plagioclase, hornblende, biotite and quartz (appinitic rocks from Vanttaus include K-feldspar as well).
Tutkimusalueiden appiniittisten kivilajien yleisimmät päämineraalit ovat Na-valtainen plagioklaasi, sarvivälke, biotiitti ja kvartsi (Vanttauksessa myös kalimaasälpä).
According to their mode, Lehmikari and Äijävaara appinitic rocks include diorite and quartz diorite, whereas the Vanttaus appinite is more heterogenous.
Lehmikarin ja Äijävaaran appiniittisia kivilajeja ovat moodin perusteella dioriitti ja kvartsidioriitti.
On the basis of several different variation diagrams, AFM- and KFM-ternary diagrams and REEN-distribution, the Vanttaus Ba-Sr-granites are considered to belong to the Vanttaus appinite group.
Ba-Sr graniittien kuuluminen Vanttauksen appiniittiseurueeseen on osoitettavissa eri variaatiodiagrammien, AFM- ja KFM-kolmiodiagrammien ja appiniittien/syeniittien kanssa yhteneväisten REEN-käyrien perusteella.
The Vanttaus, Lehmikari and Äijävaara appinites show the typical geochemical features of appinitic rocks.
Rovaniemen kunnassa sijaitsevien Vanttauksen, Lehmikarin ja Äijävaaran appiniitti-intruusioiden petrografian ja geokemian tutkimus
For dating purposes, five samples were chosen to represent the typical volcano-sedimentary rock types of the deposit in their mineralized and unmineralized form.
Iänmääritystä varten valittiin viisi näytettä, jotka edustavat alueelle tyypillisiä vulkaanis-sedimentäärisiä kivilajeja niiden malmiutuneessa ja malmiutumattomassa muodossa.
The samples were studied petrologically and dated using the LA–MC–ICP/MS technique at the research laboratory of the Geological Survey of Finland and the Finland Geoscience Laboratory (SGL).
Varsinainen iänmääritys suoritettiin LA–MC–ICP/MS laitteella Suomen Geotieteen Laboratoriossa (SGL).
It may be that the Kuusamo supracrustal belt represents a deposition during a global slowdown in plate tectonics, thus recording an anomalous period in the history of planet Earth.
Kuusamon sedimenttikivien kerrostuminen on mahdollisesti tapahtunut laattatektonisen pysähtyneisyyden aikana ja näin se saattaa edustaa tektonisesti ainutlaatuista aikaa maapallon historiassa.
The U–Pb data revealed heterogenic detrital zircon populations even for the felsic volcanic rocks, and thus, all the samples were delineated as sedimentary/volcano-sedimentary sequences.
Saatu U-Pb aineisto paljasti detritaalisia, sedimenteille tyypillisiä zirkonpopulaatioita jopa näytteistä, jotka oltiin aiemmin tulkittu felsisiksi vulkaanisiksi kiviksi.
Although the majority of the precursors of the studied supracrustal rocks from Kuusamo were presumably deposited between 2.43 and 2.21 Ga, there are no corresponding ages of volcanism in the area.
Vaikka Kuusamon liuskejakson muodostumisiäksi on aikaisemmin määritetty 2.43-2.21 Ga, kerrostumisen aikaisia vulkaanisia kiviä ei ole löydetty.
The maximum deposition ages fall in the 2.75–2.65 Ga window, and not a single Paleoproterozoic age was measured in the bulk of 159 measurements.
Yhtään paleoproterotsooista ikää ei löydetty 159 mittauksen joukosta, ja kaikkien näytteiden maksimikerrostumisiät määritettiin aikavälille 2.75-2.65 Ga.
Unfortunately, in the limits of this thesis, the homogenization age cannot be interpreted as the minimum depositional age of the studied metasedimentary rocks, as it remains unclear, whether the homogenization of the zircons took place before or after the deposition.
Valitettavasti ei kyetty selvittämään, tapahtuiko zirkonien homogenisoitumiseen johtanut hydrothermaalinen tapahtuma ennen vai jälkeen tutkittujen sedimenttikivien kerrostumisen.
The pervasively altered samples from the mineralized sequence of the Juomasuo deposit hosted a younger population of homogenized, BSE-pale/CL-dark zircons and domains within zircon grains, with 2.62–2.60 Ga ages.
Tämän lisäksi Juomasuon kultaesiintymän malmiutunut osa sisälsi hydrotermisessa tapahtumassa homogenisoituneita zirkoneita ja zirkoni osueita, jotka pystyttiin iättämään aikavälille 2.62-2.60 Ga.
The lack of U–Pb ages of that time frame is a global phenomenon, and the topic is thus pertinent to modelling of Paleoproterozoic plate tectonics.
U-Pb ikien puuttuminen aikavälillä 2.43-2.21 Ga on maailmanlaajuinen ilmiö, ja tämän vuoksi Kuusamon liuskealueen kehitystä on hyvä verrata maailmanlaajuista paleoproterotsooista laattetokniikkaa käsitteleviin teorioihin.
In situ U–Pb zircon dating was done for the host rocks of the Juomasuo gold deposit, located in the Paleoproterozoic Kuusamo supracrustal belt, eastern Finland.
Kuusamon liuskejaksoon kuuluvan Juomasuon kultaesiintymän isäntäkivien ikä määritettiin in situ U-Pb zirkoni-iänmääritysmenetelmää käyttäen.
This age can be linked to the Neoarchean crustal growth event at 2.7–2.6 Ga, described from the Archean terrains all over the world, including the Archean of the Karelia Province in Finland.
Tämä ikä voidaan yhdistää neoarkeeisen (2.7-2.6 Ga) kuoren syntyyn ja siihen liittyvään vuoripoimutukseen.
The organic carbon content in the soil samples was principally less than 1 %.
Orgaanisen aineen pitoisuus oli maaperänäytteissä pääosin alle 1 %.
The samples were dried in 50 - 55 °C temperature and analyzed in laboratory.
Yhteensä tutkimusalueilta on kerätty 230 maaperänäytettä, jotka on kuivattu 50-55 °C lämpötilassa ja analysoitu laboratoriossa.
The model explains approximately 75 % of the variation in the WDPT test results.
Malli selittää tutkittujen näytteiden WDPT-testin arvojen vaihtelusta noin 75 %.
Additionally, some of the grey dunes were recently burned at the time of the sampling, and the research is also focusing on the effect of fire on soil water repellency.
Lisäksi osa harmaista dyyneistä oli näytteenottoajankohtana hiljattain palanut, ja työssä tutkitaan myös palon vaikutusta maaperän hydrofobisuuteen.
There was a strong positive correlation between water repellency and the amount of organic matter, but the best individual explaining variable according to regression analysis was the type of vegetation.
Maaperän hydrofobisuuden ja orgaanisen aineen pitoisuuden välillä oli voimakas positiivinen korrelaatio, mutta paras yksittäinen hydrofobisuutta selittävä muuttuja aineistolla oli regressioanalyysin mukaan kasvillisuustyyppi.
Hydrophobic organic compounds derive from certain fungal species, surface waxes of plant leafs, exudates produced by plant roots and soil microbes, and decomposing organic litter.
Hydrofobiset orgaaniset yhdisteet ovat peräisin tietyistä sienilajeista, kasvien lehtien pintavahoista, juurien ja maaperän mikrobien erittämistä yhdisteistä ja maatuvasta orgaanisesta aineesta.
Water repellency decreases with increasing depth principally because the amount of organic matter decreases.
Maaperän hydrofobisuus heikkenee syvemmällä maaperässä pääosin vähentyneen orgaanisen aineen pitoisuuden seurauksena.
Standard deviation was the only statistically significant sand-sorting characteristic, and it had a weak correlation with the WDPT test results.
Tekstuuri oli tutkittujen näytteiden osalta hyvin samankaltainen, ja raekoon tunnusluvuista ainoastaan lajittuneisuudella oli tilastollisesti merkitsevä heikko korrelaatio WDPT-testin tulosten kanssa.
Weak infiltration leads to increased surface runoff, which in turn enhances erosion by water and wind.
Heikko imeytyminen johtaa pintavalunnan lisääntymiseen, jonka seurauksena vesi- ja tuulieroosio voimistuvat.
On the forested dunes the vegetation was either pine tree forest or fertile deciduos forest.
Metsäisillä dyyneillä kasvillisuus oli joko mäntyvaltaista kangasmetsää tai rehevää lehtomaista metsää.
The best results were gained with a general linear model when the explaining variables were the type of vegetation, the amount of organic carbon as first and second degree equation and the covariation between these variables.
Parhaiten hydrofobisuuden vaihtelua selittää yleistetty lineaarinen malli, jossa selittävinä muuttujina ovat kasvillisuustyyppi, orgaanisen aineen pitoisuus ensimmäisen ja toisen asteen yhtälönä sekä näiden yhdysvaikutus.
The samples from Vattajanniemi were collected from the surface layer of the soil and the samples from Yyteri were collected from different layers of the soil profile.
Vattajanniemen näytteet on kerätty pintamaasta, ja Yyteristä kerätyt näytteet maaperän eri kerroksista.
The bare deflation surfaces and the white dunes covered by sparse vegetation were mostly hydrophilic or slightly hydrophobic in character.
Kasvittomat deflaatiopainanteet ja valkeat dyynit, joilla kasvillisuus on vähäistä, olivat pääosin hydrofiilisia tai lievästi hydrofobisia.
The samples were divided in subgroups based on the vegetation growing on the sample sites.
Näytteet on jaettu osajoukkoihin näytteenottopaikoilla esiintyvän kasvillisuuden mukaan.
Soil water repellency is a reduction in the rate of wetting caused by the presence of hydrophobic coatings on soil particles.
Maaperän hydrofobisuudella tarkoitetaan maaperän vettymisen hidastumista johtuen maapartikkeleita verhoavista hydrofobisista yhdisteistä.
Surfaces with a surface free energy less than the surface tension of water, are hydrophobic in character.
Maaperän hydrofobisuutta esiintyy kun maan pinnan vapaa energia on pienempi kuin veden pintajännitys.
The organic carbon content of the soil samples was measured using loss on ignition analysis.
Orgaanisen aineen pitoisuus näytteissä on määritetty hehkutuskevennysanalyysin avulla.
Soil water repellency was a common feature on the investigated areas.
Hydrofobisuutta esiintyi tutkimusalueilla yleisesti.
On the investigated white dunes the dominating species was sea lyme grass and on the grey dunes either sea pea or lichens.
Valkeilla dyyneillä valtalajina oli rantavehnä ja harmailla dyyneillä merinätkelmä tai jäkälät.
Especially strong water repellency was found on dunes covered by lichens.
Erityisen voimakasta hydrofobisuutta esiintyi jäkäläkasvillisuuden yhteydessä.
The general linear model explained 97 % of the variation in the WDPT test results when the explaining variables were the type of vegetation, the amount of organic carbon, the sampling depth and the covariation between the variables.
Yleistetty lineaarinen malli, jossa on huomioitu kasvillisuustyyppi, orgaanisen aineen pitoisuus, näytteenottosyvyys sekä näiden muuttujien yhdysvaikutus, selittää tutkittujen näytteiden WDPT-testin arvojen vaihtelusta noin 97 %.
The surface soil samples taken from the forested dunes and burned areas were also all water repellent.
Myös rehevän lehtokasvillisuuden peittämiltä dyyneiltä ja palaneilta alueilta otetut pintamaan näytteet olivat poikkeuksetta hydrofobisia.
A few samples were also taken from deflation surfaces between the dunes.
Myös dyynien välisistä kasvittomista deflaatiopainanteista on tutkittu maaperänäytteitä.
Part of the samples were additionally sieved, and grain size parameters were calculated from the results.
Osa näytteistä on lisäksi seulottu, ja raekoon tunnusluvut on laskettu seulontafraktioiden avulla.
In this Master's thesis the incidence of soil water repellency on coastal dune sands in boreal environment is investigated.
Maaperän hydrofobisuutta on tutkittu tässä tutkimuksessa Lohtajan Vattajanniemen ja Porin Yyterin rannikkodyyneiltä.
The focus is on evaluating the severity of occurring hydrophobicity and identifying the factors causing it.
Tässä pro gradu -työssä on tutkittu rannikkodyynien hiekan hydrofobisuutta, esiintyvän hydrofobisuuden voimakkuutta ja siihen vaikuttavia tekijöitä boreaalisessa vyöhykkeessä.
- Which changes in the drainage area has affected the changes in the water quality?
- Mitkä valuma-alueen muutokset ovat vaikuttaneet vedenlaadun vaihteluun?
Diatom data was analyzed with Omnidia and several water quality indices (TDI, GDI, IPS, evenness, dissimilarity and ecological information) were produced.
Eri syvyyksiltä on analysoitu piilevälajisto, josta on johdettu useita erilaisia vedenlaatua kuvaavia indeksejä (TDI, GDI, IPS, tasaisuus, dissimilariteetti sekä ekologiset tiedot).
Aim of the directive is to restore surface waters back to their natural state by 2015.
Direktiivin päätavoitteena on pintavesien tilan palauttaminen hyväksi vuoteen 2015 mennessä.
Study aims to answer the questions: - How has the water quality in Åvik changed and what is the natural state of the lake?
Tutkimuksen tavoitteena on vastata seuraaviin kysymyksiin: - Miten järven vedenlaatu on historian aikana muuttunut ja mikä on järven luonnollinen tila?
Current poor state and concern over the state of the European surface waters has led to the introduction of the EU water directive.
Euroopan pintavesien nykyinen huono laatu ja huoli makean veden tilasta sekä kasvavasta kysynnästä on johtanut EU:n vesipuitedirektiivin täytäntöönpanoon.
Paleolimnological research has traditionally used a methods called transfer function.
Paelolimnologisessa tutkimuksessa on perinteisesti käytetty niin sanottua siirtofunktiota.
Second phase for changes appears around 1960 when agricultural methods were intensified.
Toinen muutoskohta ajoittuu noin 1960-luvulle, jolloin maatalous on siirtynyt intensiivisempiin tuotantometodeihin.
Dissimilarity analysis shows that differences between species in the top and bottom layers differ statistically significantly.
Dissimilariteetti-analyysin tuloksista nähdään että piilevälajisto on tilastollisesti merkitsevästi erilaista pinta- ja pohjanäytteiden välillä.
It appears that this is the first time that Omnidia database is applied to paleolimnological data.
Tiettävästi tämä on ensimmäinen kerta, kun Omnidia-teitokantaa on sovellettu paleolimnologisessa tutkimuksessa.
Because of the result of the study it would advisable to collect a shorter surface sample from the Åvik and analyze diatoms with higher resolution in order to find out in more detail whether the taken measures have actually started to work and water quality is improving.
Åvikin järvestä olisi hyvä kerätä lyhyempi pintanäyte ja analysoida piilevät tarkemmalla resoluutiolla, tällöin voitaisiin nähdä viittaavatko pintakerroksen niukkaravinteisia oloja suosivat lajit vedenlaadun parantumisesta ja onko alueella suoritetut vedenlaadun parannustoimenpiteet todella tuottanut tuloksia.
Total phosphorus and total nitrogen were also analyzed from the sample.
Lisäksi näytteestä määritettiin kokonaisfosfori- ja kokonaistyppipitoisuudet.
Main causes for the changes in the species composition are the increased nutrients in the water due to population growth and agriculture.
Suurimmat piilevälajiston ja vedenlaadun muutosta kontrolloivat tekijät ovat olleet maataloudesta peräisin olevien ravinnepitoisuuksien kasvu vesistössä.
According to the theoretical framework of paleolimnological study, 'the presence is the key to the past'.
Paleolimnologisen tutkimuksen teoreettisena viitekehyksenä toimivat uniformitarismin, aktualismin ja yksinkertaisuuden periaatteet, joiden mukaan 'nykyisyys on avain menneisyyteen'.
200 cm long sediment core was analyzed for diatoms.
Åvikin järven vedenlaatua on tutkittu 200 cm pitkästä sedimenttinäytteestä.
However, in this study the diatom data was analyzed with Omnidia database.
Tässä pro gradu-tutkielmassa piilevälajisto analysoitiin Omnidia-tietokannasta johdettavilla vedenlaatua kuvaavilla indekseillä.
Lake Åvik is approximately 6 m deep and covers an area of 7 hectares.
Tutkimusalueena on noin 6 m syvä ja pinta-alaltaan 7 ha suuri Åvikin järvi Somerolla Varsinais-Suomen maakunnassa.
The aim of this study is to find out if there has been changes in water quality in the past by using diatoms and paleolimnological methods.
Tämän pro gradu-tutkielman tavoitteena on kartoittaa mahdollinen vedenlaadun muutos Åvikin järvessä paleolimnologisin menetelmin piileviä hyödyntäen.