natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Studies on Serpin A1, p53 and p16 included 120 samples from 76 patients: 53 LS, 9 vulvar premalignant lesions and 40 vSCC samples.
Serpin A1, p53 ja p16 ilmentymistä tutkittiin 76 potilaan 120 näytteestä, joista 53 oli LS-, 9 syövän esiaste- ja 40 vSCC -näytteitä.
The visit also included quality of life questionnaires, and collection of blood samples for screening of other autoimmune diseases and microbiological etiologies.
Kliinisen tutkimuksen ja elämänlaatukyselyn lisäksi heistä kerättiin verinäytteet autoimmuunitautien seulontaa ja mikrobiologisia tutkimuksia varten.
Expression of Serpin A1 increased in malignant progression to vSCC, and majority (46/53, 88%) vSCC samples overexpressed Serpin A1.
Serpin A1 ilmeneminen lisääntyi syöpäprosessin edetessä, ja valtaosassa vSCC näytteistä (46/53, 88 %) havaittiin terveeltä iholta puuttuva Serpin A1:n värjäytyminen.
LS is an important risk factor for vSCC.
LS on merkittävä vulvan levyepiteelisyövän riskitekijä.
p53 positivity in IHC is associated with LS and LS-dependent vSCC, in turn p16 positivity is associated with HPV-dependent vSCC.
Immunohistokemiallisen p53 värjäyspositiivisuuden tiedetään liittyvän LS:een ja sen pohjalta syntyvään vSCC:aan, p16 positiivisuus puolestaan liittyy HPV:n pohjalta syntyneeseen vSCC:aan.
Immunohistochemical studies on normal vulvar skin samples from volunteers, diagnostic biopsy samples from LS and vSCC patients and vulvectomy samples from vSCC patients were obtained.
Immunohistokemiallisia tutkimuksia tehtiin LS- ja vSCC- potilaiden diagnostisista biopsianäytteistä ja vSCC potilaiden vulvektomianäytteistä, ja tuloksia verrattiin vapaaehtoisten luovuttamiin terveen vulvan ihon näytteisiin.
Positivity of p53 in LS samples was common, and LS without malignant progression was p53 positive more often than LS with malignant progression (93% vs. 35%).
p53 ilmeneminen LS:ssa oli tavallista, mutta sitä esiintyi enemmän LS:ssa, joka ei edennyt syöväksi (93% vs. 35%).
Vulvar lichen sclerosus : Characterization of childhood lichen sclerosus and evaluation of novel biomarkers in the progression of lichen sclerosus to vulvar squamous cell carcinoma
Ulkosynnyttimien valkojäkälä : Lapsuusiän valkojäkälän luonnehdinta ja uusien biomarkkereiden arviointi valkojäkälässä ja ulkosynnyttimien syövässä
In female the incidence is dual-peaked and highest in prepubertal girls and postmenopausal women.
Naisilla ilmaantuvuudessa on kaksi huippua, ennen murrosikää ja vaihdevuosi-iän jälkeen.
The impact on the quality of life in LS was remarkable.
Lapsuusiän LS:lla oli huomattava vaikutus elämänlaatuun.
Serpin A1 serum concentrations were analyzed from 84 control, LS and vSCC patients.
Serpin A1 seerumipitoisuuksia arvioitiin 84 LS-, vSCC- ja kontrollipotilaiden näytteistä.
Backround: Lichen sclerosus (LS) is a dermatitis affecting typically genital and perianal area with pearly white and atrophic lesions.
Tausta: Valkojäkälä eli lichen sclerosus (LS) on ihosairaus, joka ilmenee useimmiten sukuelinten ja peräaukon alueella vaaleina helposti haavautuvina ihomuutoksina.
Complete loss or substantial decrease of ERRα expression occurred in all 50 vSCC samples.
ERRα värjäytyvyyttä ei havaittu tai se oli vähäistä kaikissa 50 vulvan syöpänäytteessä.
These novel biomarkers add knowledge of the distinct inflammatory pathways to vSCC and reveal the pathogenesis of vSCC, but seem to lack prognostic value in LS or vSCC patients.
Nämä uudet merkkiaineet vahvistavat kroonisen tulehduksen olevan merkittävä tekijä syövän synnyssä ja tuovat uutta tietoa LS:n ja vSCC:n tautimekanismista, mutta eivät vaikuta ennustavan syöpäriskiä LS-potilailla tai liittyvän vSCC:n ennusteeseen.
The patients were invited to clinical examination by a dermatologist and pediatric gynecologist.
Heistä vapaaehtoiset kutsuttiin ihotautilääkärin ja nuorisogynekologin tutkimusvastaanotolle.
Decrease of ERRα expression and increase of Serpin A1 expression associate to vSCC in both LS and HPV-related pathways.
Muutokset ERRα and Serpin A1:n ilmentymisessä liittyvät sekä LS:een, vulvan SCC:n esiastemuutoksiin että vSCC:aan.
The course of LS is chronic, relapsing and remitting, and it may lead to scarring and disturbance of vulvar architecture or progress to malignancy.
LS on pitkäkestoinen, taudinkuvaltaan aaltoileva ja vaikeasti ennustettavissa oleva sairaus, joka voi johtaa genitaalialueen arpeutumiseen tai syöpään.
p16 positivity also occurs in LS-dependent vSCC.
p16 positiivisuuden ja LS:n esiintyminen yhdessä vSCC:ssa kannustaa LS-potilaiden HPV-kantajuuden tutkimiseen.
Immunohistochemical (IHC) studies of tumor suppressor proteins p53 and p16 can be used to discriminate these two etiological pathways.
Nämä kaksi etiologista tekijää syövän taustalla voidaan erottaa immunohistokemiallisten tutkimuksien avulla.
Neither of these markers studied predicted the risk of cancer in LS patients or had correlation to overall survival of vSCC patients.
Serpin A1 tai ERRα eivät ennustaneet syöpäriskiä LS-potilailla eivätkä osoittaneet ennusteellista arvoa vSCC potilailla.
Overexpression of Serpin A1 was associated in both LS-dependent and HPV-dependent pathways to vSCC.
Serpin A1 ilmeni syöpänäytteissä riippumatta edelsikö syövän syntyä LS:n vai HPV:n aihettama tulehdus.
Cervical cancer (CC) is one of the most common forms of cancer in women.
Kohdunkaulan syöpä on yksi naisten yleisimmistä syöpämuodoista.
In the second study material (Paper I), we assembled almost four times bigger independent material, including 588 cases and 2,861 controls.
Toiseen tutkimusmateriaaliin (osajulkaisu I) keräsimme neljä kertaa suuremman, erillisen, materiaalin, jossa oli 588 tapausta ja 2861 verrokkia.
Tobacco exposure, a potential environmental cofactor of CC, has attracted increasing attention since the early 1980s.
Tupakointi, mahdollinen ympäristöperäinen kohdunkaulansyövän osatekijä, on herättänyt kasvavaa mielenkiintoa 1980-luvulta lähtien.
However, only a small fraction of HPV-infected women go on to develop cancer.
Vain pieni osa HPV-infektioon sairastuneista naisista saa syövän.
A population-based case-control study of CC was nested within a joint cohort of five Nordic serum banks from Finland, Iceland, Norway and Sweden.
Väestöpohjainen upotettu tapaus-verrokkitutkimus hyödynsi viittä pohjoismaista (Islanti, Norja, Ruotsi, Suomi) seerumipankkikohorttia.
In addition, the point estimates increased with increasing age at diagnosis (probably indicating longer exposure) and increasing cotinine level.
Lisäksi piste-estimaatit olivat sitä suurempia mitä korkeampi tutkittavien ikä oli diagnoosihetkellä (so. mitä pitempi altistuminen) ja mitä korkeampi heidän kotiniinitasonsa.
Our data suggest that smoking may not have an impact on the humoral antibody response following HPV vaccination.
Tuloksemme viittaa siihen, että tupakoinnilla ei ole vaikutusta HPV rokotuksen seurauksena syntyvään vasta-aineresponssiin.
We studied 2,162 women from Côte d Ivoire, West Africa, and 419 women from Finland, Northern Europe, with baseline data on cervical screening, smoking and chewing habits, HPV DNA status, C. trachomatis status and human immunodeficiency virus (HIV) seropositivity.
Tutkimuksessa oli 2162 naista Norsunluurannikolta Länsi-Afrikasta ja 419 naista Suomesta, Pohjoi-Euroopasta, joista oli käytettävissä tiedot kohdunkaulansyövän seulontatutkimuksesta, tupakoinnista ja purutupakan käytöstä, kohdunkaulan HPV DNA löydöksistä, klamydia ja HIV vasta-ainetiedot.
Other avoidable co-factors that act in conjunction with HPV to promote cervical malignant lesions need to be verified and tackled.
Muut vältettävissä olevat osatekijät, jotka saavat yhdessä HPV:n kanssa kohdunkaulansyövän esiasteet etenemään on identifioitava ja voitettava.
Young women ( A phase III double-blind, randomized controlled trial enrolled 4,808 16- to 17-year-old females in Finland to receive either the prophylactic HPV16/18 AS04-adjuvanted vaccine-like-particle (VLP) vaccine or hepatitis A vaccine (HavrixTM) as a control (Paper IV).
Kaksoissokkoutettuun, satunnaistettuun faasi III tutkimukseen osallistui Suomessa 4808 16-17 vuotiasta naista, ja he saivat joko HPV16/18 AS04-adjuvantoitua viruksen kaltaisista partikkeleista (VLP) koostuvaa rokotetta tai kontrollina hepatiitti A rokotetta (HavrixTM) (osajulkaisu IV).
We conducted a pilot study among 216 participants to compare HPV16/18 antibody levels of nonsmokers and smokers 7 months post-vaccination (one month post the third vaccination dose).
Teimme pilottitutkimuksen 216 tutkittavan joukossa vertaamalla HPV16/18 vasta-aineita tupakoimattomilla ja tupakoitsijoilla 7 kuukautta rokotuksen aloittamisesta (kuukausi kolmannen rokotuskerran jälkeen).
There was no increased risk of multiple HPV infections among tobacco consumers.
Heidän useiden HPV-infektioiden riskinsä ei ollut kohonnut.
Among tobacco chewers (Côte d Ivoire), the risk of high grade SIL (HSIL) was five times higher in both young (OR=5.5, 95% CI: 1.2 26) and older (OR=5.5, 95% CI: 2.1 14) women compared to non-chewers.
Molemmissa tutkittavien ryhmissä tupakka-altistus (purutupakan käyttäjillä ja tupakoitsijoilla) liittyi kohonneeseen matala-asteisen SIL-muutoksen riskiin sekä nuoremmilla (OR= 5.5, 95% CI: 1.2-26) että vanhemmilla (OR=5.5, 95% CI: 2.1-14) tutkittavilla.
My aim in this thesis was to assess the role of tobacco exposure in cervical precancerous lesions and cancer of the uterine cervix as well as in multiple HPV infections, and to evaluate the impact of tobacco smoking on the immune response to natural HPV infection as well as to HPV vaccination.
Tarkoitukseni oli tässä työssä määrittää tupakoinnin rooli kohdunkaulansyövässä ja sen esiasteissa sekä HPV-infektioissa, ja arvioida tupakoinnin vaikutusta luonnollisen HPV-infektion ja toisaalta rokotuksen seurauksena syntyneelle immuunivasteelle.
Alongside the development and combination of HPV vaccination programmes and screening and early diagnosis of CC, our findings support public health initiatives intended to prevent tobacco smoking and chewing exposures, particularly among young women.
Tulostemme mukaan HPV-rokotus ja seulontaohjelmia, ja kohdunkaulansyövän varhaista diagnostiikkaa kehitettäessä myös kansanterveystyö tupakoinnin ja purutupakan käytön vähentämiseksi olisi perusteltua, erityisesti nuorilla naisilla.
The sexually transmitted oncogenic human papillomavirus (HPV) types are the necessary etiological agents of CC.
Seksin yhteydessä tarttuvat syöpävaaralliset ihmisen papilloomavirukset (HPV) ovat kohdunkaulansyövän välttämättömiä syytekijöitä.
We identified smoking as an independent risk factor for CC. A highly significant 2- to 3-fold increased risk of invasive CC (Odds ratio (OR) =2.1; 95% confidence interval (CI): 1.4- 3.2) and squamous cell carcinoma (SCC) (OR =2.7; 95%CI: 1.7- 4.3), free of residual confounding bias, was found among HPV16/18-seropositive heavy smokers.
Löysimme erittäin merkitsevän 2-3 kertaisen kohdunkaulansyöpäriskin (vaarasuhde, OR = 2.1; 95 % luottamusväli (CI): 1.4-3.2) ja levyepiteelisyöpäriskin (OR = 2.7; 95% CI: 1.7-4.3) HPV16/18 vasta-ainepositiivisten aktiivisten tupakoitsijoiden joukossa, joka oli vapaa jäännössekoitus-vaikutuksesta.
In a cross-sectional analysis (Paper II), we compared the association between tobacco smoking and chewing and the risk of multiple HPV infections and cervical squamous intraepithelial lesions (SILs) in two populations with different routes of tobacco exposure.
Tekemässämme poikkileikkaustutkimuksessa (osajulkaisu II) vertasimme tupakoitsijoiden ja purutupakan käyttäjien useiden HPV infektioiden ja kohdunkaulansyövän esiasteiden (SIL) riskiä kahdessa populaatiossa.
Baseline and month 7 serum samples were analysed for cotinine levels and IgG antibodies to HPV16 and 18.
Alkuhetken ja 7 kuukauden seeruminäytteistä analysoitiin kotiniini ja HPV16 ja HPV18 IgG vasta-aineet.
The samples of cases and controls were analyzed for cotinine (a biomarker of tobacco smoking) and antibodies to HPV types 16 and 18, herpes simplex virus type 2 (HSV-2), and Chlamydia trachomatis (C. trachomatis).
Tapausten ja verrokkien näytteistä tutkittiin kotiniini (tupakoinnin biomarkkeri) ja HPV, herpes simplex virus ja klamydia vasta-aineet.
We found that women who smoked appeared to have comparable levels of anti-HPV16 and 18 antibodies to nonsmokers at month 7 post-vaccination.
Naisilla, jotka tupakoivat ja jotka eivät tupakoineet HPV16 ja HPV18 vasta-aineet olivat samalla tasolla 7 kuukautta rokotuksen jälkeen.
Due to small sample size, the first study material (171 cases and 496 controls) (Paper I) had limited power to distinguish whether tobacco smoking was an independent cofactor in cervical carcinogenesis or whether its relative role was due to residual confounding by the oncogenic HPVs.
Pienen otoskoon vuoksi ensimmäisen tutkimusmateriaalin mahdollisuudet erottaa onko tupakointi kohdunkaulan syövän kehittymisen itsenäinen riskitekijä vai selittyykö osuus syöpävaarallisten HPV:n jäännössekoitusvaikutuksella (osajulkaisu I) ei ollut mahdollinen.
In a cohort study (Paper III), we evaluated the association between humoral immune response to HPV and smoking in 191 HPV infected women prospectively followed-up for 10 years by cytology and HPV DNA analyses.
Kohorttitutkimuksessa (osajulkaisu III) arvioimme tupakoinnin liittymistä kiertäviin HPV vasta-aineisiin 191 HPV-infektioon sairastuneella naisella, joita seurattiin aina 10 vuotta kohdunkaulansyövän seulontanäytteillä joista määritettiin myös HPV-DNA.Tutkimuksen alku- ja loppuhetkillä otetut näytteet tutkittiin kotiniini, ja HPV16 ja HPV18 immunoglobuliini (Ig) G ja IgA vasta-aineiden suhteen, myös klamydia vasta-aineet määritettiin ELISA menetelmällä.
In both settings, tobacco consumers (chewers or smokers) ≥30 years of age tended to have an increased risk of low-grade SIL (LSIL).
Löysimme, ei-tilastollisesti merkitsevästi, kohonneen matala- ja korkea-asteisten SIL-muutosten riskin yli 30-vuotiailla tupakka-altistuneilla (purutupakan käyttäjät tai tupakoitsijat) tutkittavilla.
The theoretical approach and methodology of the study is literary sociological.
Tutkimuksen teoreettinen näkökulma ja metodologia ovat kirjallisuussosiologisia.
Third (3) an exposition is made of those lines of development which brought about a change in children s literature, and those changes are related to the overall contemporary social and cultural development.
Kolmanneksi (3) tuodaan esille niitä kehityslinjoja, jotka muuttivat lasten- ja nuortenkirjallisuutta sekä kytketään nämä muutokset osaksi yleistä yhteiskunnallista ja kulttuurista kehitystä.
The 1940s and 1950s witnessed many significant peaks not only in children s literature, but also in the Finnish literary institution as a whole.
1940-50-luvulla tapahtui monia merkittäviä kohennuksia paitsi lasten- ja nuortenkirjallisuuden sisäkentällä myös koko suomalaisessa kirjallisuuselämässä.
Finnish children s literature succeeded in ensuring its place within the whole field of literature after it had first established its own literary habitus in relation to other literary institutions.
Suomalainen lasten- ja nuortenkirjallisuus onnistui varmistamaan paikkansa koko kirjallisuuden kentällä sen jälkeen, kun se oli ensin vakiinnuttanut omat kirjalliset käytänteensä suhteessa muuhun kirjallisuusinstituutioon.
Secondly an outline is drawn of (2) how this area of literature gradually entrenched itself and its operating principles within the field of literature.
Toiseksi (2) hahmotetaan sitä, kuinka tämä kirjallisuuden alue vakiinnutti vähitellen itsensä ja toimintaperiaatteensa suhteessa muuhun kirjallisuuden kenttään.
Those involved in this transformation included not only the writers themselves, but also publishers, educators, librarians, critics and experts in other fields.
Tähän muutokseen ottivat osaa paitsi lasten- ja nuortenkirjailijat niin myös kustantajat, kasvattajat, kirjastonhoitajat, kriitikot ja muut alan asiantuntijat.
In addition to institutionalisation the principle concepts in the study are canon and canonisation by means of which the establishing of the position of the authors and the literature are illustrated on the one hand within the esteemed field of literature and on the other on its periphery.
Institutionalisoitumisen lisäksi tutkimuksen keskeisenä käsitteenä ovat kaanon ja kanonisoituminen, joiden avulla havainnollistetaan kirjailijoiden ja kirjallisuuden aseman vakiintumista toisaalta kirjallisuuden arvostetulla ykköskentällä ja toisaalta sen reuna-alueilla.
Writers and works (2) maintained by the readers, belonging to the alternative paracanon such as those which have continued to be loved and read by generations of readers.
Lukijoiden ylläpitämään (2) vaihtoehtoiseen varjokaanoniin kuuluvat sellaiset kirjailijat ja teokset, jotka ovat säilyneet useamman lukijasukupolven rakastamana lukemistona.
From this group mention is made of Laura Latvala and Pikku-Marjan eläinkirja (1947), Rauha S. Virtanen and the Selja- serie (as of 1955) and Anni Polva and her Tiina-books (as of 1956).
Tästä ryhmästä on nostettu esille Laura Latvalan Pikku-Marjan eläinkirja (1947), Rauha S. Virtasen Selja-sarja (v:sta 1955) ja Anni Polvan Tiina-kirjat (v:sta 1956).
Interest among the general public in children s literature was kindled as educators became concerned about the spread of popular culture to Finland in the 1940s.
Julkinen mielenkiinto lasten- ja nuortenkirjallisuuteen sai vielä ulkokirjallista lisäsytykettä, kun kasvattajat huolestuivat viihteellisen populaarikulttuurin leviämisestä Suomeen 1940-luvulla.
The fourth and final secondary objective (4) is to illustrate the nature of literature aimed at children and young people; namely how the form of literature, style and content changed in the 1940s and 1950s, and how children s literature gradually and increasingly consciously began to communicate with adult literature.
Neljänneksi (4) havainnollistetaan lapsille ja nuorille suunnatun kirjallisuuden luonnetta eli sitä, millä tavalla kirjallisuuden muoto, tyyli ja sisältö 1940-50-luvulla muuttuivat, ja kuinka lasten- ja nuortenkirjallisuus oli tietoisesti yhä enemmän vuorovaikutuksessa aikuistenkirjallisuuden kanssa.
The initial impetus for this came from within the field of children s literature, but its realisation demanded that obsolete hierarchies in the Finnish literary institution be torn apart.
Muutos sai ensisykäyksensä lasten- ja nuortenkirjallisuuden kentän sisältä, mutta sen toteutuminen edellytti sitäkin, että suomalaisessa kirjallisuusinstituutiossa revittiin samanaikaisesti auki vanhentuneita hierarkioita.
The conscious construction of its own institution and canon in children s and young people s books was begun in the 1940s and gained a considerable foothold in the 1950s.
Lasten- ja nuortenkirjallisuuden oman instituution ja kaanonin tietoinen rakentaminen lähti liikkeelle 1940-luvulla ja vankentui huomattavasti 1950-luvulla.
In this literary life is contemplated as an entity: in addition to established institutions (for example publishers, associations of authors, libraries and bookshops) the phenomena and events of the literary life are considered which do not nearly always achieve official approval or which lack the established nature generally characteristic of institutions.
Työssä on mukailtu kirjallisuudentutkija Erkki Seväsen Saksasta Suomeen kotiuttamaa järjestelmätutkimuksen teoriaa, jossa kirjallista elämää tarkastellaan kokonaisuutena: vakiintuneiden instituutioiden (esim. kustantamot, kirjailijayhdistykset, kirjastot ja kirjakaupat) lisäksi huomioidaan myös kirjallisen elämän ilmiöitä ja tapahtumia (esim. kirjallinen keskustelu alan lehdissä, kirjalliset tilaisuudet ja teemapäivät), jotka eivät läheskään aina saavuta laajaa virallista hyväksyntää tai joilta puuttuu instituutioille yleensä ominainen vakiintuneisuus.
The authors writing for children and young people at the time in question are divided into three distinct categories: (1) those within the official canon, Yrjö Kokko with Pessi ja Illusia (1944), Tove Jansson and her Muumin books (beginning 1945), chance excursions by modernist writers into children s fiction in the 1950s, Kirsi Kunnas and Tiitiäisen satupuu (1956) and the works of Marjatta Kurenniemi.
Ajankohdan lasten- ja nuortenkirjailijoita ja heidän teoksiaan on jaettu kolmeen erilaiseen kategoriaan: (1) viralliseen kaanoniin kuuluvat Yrjö Kokon Pessi ja Illusia (1944), Tove Janssonin Muumi-kirjat (v:sta 1945), modernistikirjailijoiden satunnaiset vierailut lastenkirjallisuudessa 1950-luvulla, Kirsi Kunnaksen Tiitiäisen satupuu (1956) ja Marjatta Kurenniemen tuotanto.
The relation of the literary institution to the inner field of children s literature relaxed.
Kirjallisuusinstituution suhde lasten- ja nuortenkirjallisuuden sisäkenttään väljentyi.
The institutionalisation and canonisation of Finnish children s literature in the 1940s and 1950s The study is concerned with the change in the position of Finnish children s literature and the new kind of institutionalisation and canonisation it underwent in the 1940s and 1950s.
Tutkimus käsittelee suomalaisen lasten- ja nuortenkirjallisuuden aseman muuttumista, sen uudenlaista institutionalisoitumista ja kanonisoitumista 1940-50-luvulla.
The third category (3) includes books for young people appearing in the war years and forgotten, the books by Aaro Honka on the Scouts (from 1940), the works for children and young people by Aili Konttinen and the young people s book Priska (1959) by Merja Otava.
(3) Unohdettujen, tavalla tai toisella ilmestymisajankohtaansa aiheeltaan ja painotuksiltaan sidottujen kirjojen kohdalla tuodaan esille sotavuosina ilmestyneet nuortenkirjat, Aaro Hongan partioaiheiset poikakirjat (v:sta 1940), Aili Konttisen lapsille ja nuorille suunnatut, 1940-50-luvulla ilmestyneet teokset sekä Merja Otavan nuortenkirja Priska (1959).
The research has perceived as the primary precondition for the institutionalisation of children s literature respect for this literature per se ­ without regard for the pedagogically and nationalistically coloured mission which has earlier been associated with it. From an institutional perspective the study sets out of examine (1) the history of those institutions, groups and active members who in the 1940s and 1950s sustained a distinct institution of children s literature.
Lasten- ja nuortenkirjallisuuden institutionalisoitumisen ensisijaisena edellytyksenä on tutkimuksessa pidetty tämän kirjallisuuden alueen kunnioittamista puhtaana sanataiteena ilman siihen aiemmin ensisijaisesti liitettyjä pedagogisia tai nationalistisesti värittyneitä tehtävänantoja.
The establishment of critiques of children s literature in the main Finnish quality dailies, Helsingin Sanomat and Uusi Suomi in the 1950s also influenced the conceptions of the wider reading public regarding the changed face of children s literature.
Heikkilä-Halttusen tutkimus tuo uutta tietoa mm. Tove Janssonin aikalaisvastaanotosta, suomalaisen lasten- ja nuortenkirjakritiikin vakinaistumisesta, asemansa jo entuudestaan aikuistenkirjailijoina vakiinnuttaneiden tekijöiden (mm. Kirsi Kunnas, Aila Meriluoto, Aale Tynni, Oiva Paloheimo ja Aapeli) satunnaisista vierailuista lastenkirjallisuuteen sekä lastenkirjallisuuden suhteesta modernismiin.
The research finding suggest that the authors of children s literature in the 1940s and 1950s fall into three different groups.
Tutkimuksessa selvitetään ensinnäkin (1) niiden laitosten, ryhmien ja toimijajäsenten historiaa, jotka 1940-50-luvulla pitivät yllä eriytynyttä lasten- ja nuortenkirjallisuuden instituutiota.
Children s literature broke into the literary elite for the first time in 1945 when the national award for literature was made to Yrjö Kokko for the book Pessi ja Illusia.
Tutkimus synnyttää nostalgisia lukumuistoja erityisesti sodan jälkeen syntyneessä suuressa ikäluokassa, joka luki uutterasti esimerkiksi Nuorten Toivekirjaston kirjoja, Aaro Hongan partiolaisseikkailuja, Anni Polvan Tiina- ja Rauha S. Virtasen Seljan tytöt -sarjoja.