natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In addition to the existing undergrowth in residual forest, new seedlings have emerged since the clear cut.
Pienaukoissa ja reunametsissä on vakiintunutta taimiainesta sekä alueille on syntynyt uusia kuusen taimia ennen hakkuuta olevan alikasvoksen lisäksi, mikä antaa paremmat lähtökohdat seuraaville hakkuille.
A surprisingly large proportion of seedlings were affected by decay.
Pienaukoissa kasvatuskelpoisten taimien määrä oli suurin suurimmissa pienaukoissa.
Decreasing basal area or increasing distance from the nearest old spruce or gap size 25 m affected the increasing number of seedlings in the residual stands.
Kasvatuskelpoisten taimien määrä reunametsässä kasvoi mitä pienempi alueen päällyspuuston pohjapinta-ala oli tai mitä kauempana lähin varttunut puu kasvoi.
The direction of change is different in different areas.
Muutos oli erisuuntaista eri alueilla.
The albedo prior to melt had changed significantly in the boreal forest area, but not in the tundra.
Tundralla sulamista edeltävä albedo ei ollut muuttunut.
The final part of this dissertation studies the changes in surface albedo prior to melting and the timing of the melt season in Northern Hemisphere land areas between 40°N and 80°N.
Tämän väitöskirjan viimeisessä osassa tutkittiin kausittaisen lumipeitteen peittämien alueiden albedon muutoksia vuosina 1982-2015 pohjoisen pallon puoliskon maa-alueilla leveyspiirien 40°N ja 80°N välillä.
The plate-photography-based method was used in the field to gather 669 profiles of the snow surface.
Tässä väitöskirjassa kerättiin Sodankylän alueelta 669 lumiprofiilia levymenetelmää käyttäen.
Laser scanning provides data that cover larger areas, thus more in line with the satellite data.
Laserkeilausaineistot kattavat laajempia alueita kuin perinteisin menetelmin tuotetut havainnot ja ovat siten lupaavia satelliittiaineistojen arviointiin.
In this dissertation, two different methods for measuring snow surface roughness were validated and used in the field.
Tässä väitöskirjassa on tarkasteltu kahta lumen pinnan karkeuden mittausmenetelmää.
One of them is based on plate photography.
Ensimmäinen näistä tekniikoista perustuu lumeen asetetun mustan levyn valokuvaamiseen.
The results of this dissertation can be used in developing remote sensing data and climate models through improved understanding of seasonal snow surface roughness and albedo.
Tämä väitöskirja parantaa kausittaisen lumipeitteen pinnan sirontaominaisuuksien ymmärtämistä ja sen tuloksia voidaan käyttää kaukokartoitusaineistojen ja ilmastomallien kehittämisessä.
These are studied using optical satellite data and terrestrial laser scanning.
Tämä väitöskirja käsittelee kausittaisen lumipeitteen pinnan karkeutta ja kirkkautta hyödyntäen optista satelliittiaineistoa ja laserkeilausta.
The usability of laser scanning data on snow surfaces was improved by studying the incidence angle dependency of the laser scanning intensity data on different snow types.
Tässä väitöskirjassa tutkittiin sitä mistä syvyydestä lasersäde heijastuu lumen pinnassa, ja sitä, miten lasersäteen takaisinheijastumisen voimakkuus riippuu tulokulmasta.
The other method is based on mobile laser scanning and is able to produce 3D surface descriptions of large areas.
Näin saadaan katettua laaja alue, josta syntyy 3D havaintoja.
It is easy to use in the field and able to study surface features in sub-millimeter scale.
Kaukokartoituksen kannalta on oleellista mitata pinnankarkeutta kaikissa sovellukselle oleellisissa mittakaavoissa.
The profiles were analyzed using multiscale parameters.
Nämä profiilit analysoitiin käyttäen suureita, jotka kuvaavat profiilin korkeusvaihtelun riippuvuutta mitatusta matkasta.
For snow, these properties are affected by surface roughness.
Lumipinnan karkeus vaikuttaa suoraan lumipinnan kirkkauteen.
The changes observed in the pre-melt albedo are related to vegetation, whereas the melt season timing is more related to the climatic parameters.
Tutkimus keskittyi sulamiskautta edeltävään pinnan albedoon, joka oli muuttunut huomattavasti boreaalisen metsävyöhykkeen alueella.
This validation data typically consists of pointwise measurements, whereas the satellite data observations cover larger areas.
Satelliittien instrumentit mittaavat kerralla laajoja alueita.
The backscattering of laser beam on snow surface was found to take place at the very surface for dry snow, and within 1cm depth for wet snow.
Sillä saadaan kerättyä tietoa lumen pinnan karkeudesta alle millimetrin tarkkuudella.
The use of remote sensing data requires knowledge on the optical properties of the measured surface.
Pinnan karkeutta kuvaavien suureiden arvoihin vaikuttaa analysoidun profiilin pituus tai alueen laajuus.
The melt season takes place at the same time of year for most of the study area, but for Central Siberian Plane the melt season takes place earlier.
Kausittainen lumipeite kattaa laajan alueen pohjoisen pallonpuoliskon maa-alasta.
In Northern Canadian Rocky Mountains and in the area around the borders of Russia, China and Mongolia the melt starts earlier and ends later, thus resulting in longer melt seasons.
Alueellisen kattavuutensa ja kirkkautensa vuoksi sillä on merkittävä vaikutus maapallon energiataseeseen ja siten ilmastoon.
This could in the future be used for satellite data validation.
Tämä tekniikka on helppokäyttöinen ja luotettava myös kenttäolosuhteissa.
We find that brief isoflurane anesthesia induces 318 phosphorylation changes in a total of 237 proteins.
Havaitsimme 318 fosforylaatiomuutosta 237 eri proteiinissa.
For treatment-resistant patients, electroconvulsive therapy (ECT) is still the most effective treatment.
Näille hoitoresistenteille masennuspotilaille psykiatrinen sähköhoito on yhä tehokkain hoitomuoto.
While confirming the phosphorylation alterations on selected proteins, we also discover that various anesthetics, including urethane and ketamine, regulate these targets in a similar manner.
Vahvistaessamme havaittuja muutoksia valikoiduissa proteiineissa havaitsimme monien eri anesteettien, kuten uretaanin ja ketamiinin, aiheuttavan samankaltaisia muutoksia.
For decades this has encouraged researchers to investigate the antidepressant effects of isoflurane anesthesia with promising, but inconsistent, results.
Ajatus kannusti tutkijoita selvittämään isofluraanilla aikaansaadun anestesian masennuslääkevaikutuksia jo vuosikymmeniä sitten, mutta tulokset jäivät epäselviksi.
Major depressive disorder is a common and devastating psychiatric disorder.
Masennus on yleinen psykiatrinen sairaus, joka aiheuttaa mittavaa inhimillistä kärsimystä ja merkittäviä yhteiskunnallisia kustannuksia.
The first aim of this study is to investigate the molecular changes induced by isoflurane anesthesia in the adult mouse hippocampus using phosphoproteomics in the absence of a priori information.
Ensimmäisessä tutkimuksessa keskityimme selvittämään isofluraanianestesian aiheuttamia molekulaarisia muutoksia hiiren hippokampuksessa, jonka tutkimisessa hyödynsimme fosfoproteomiikkaa.
Finally, we investigate the dose-dependent changes induced by ketamine in TrkB signaling.
Lopuksi selvitimme ketamiinin annosriippuvaisia vaikutuksia TrkB-signalointiin hiiressä.
In the second part, we investigate the effects of N2O on molecular signatures implicated in ketamine’s action.
Tutkimuksen toisessa osassa selvitimme N2O:n vaikutuksia ketamiinin säätelemiin solusignalointimekanismeihin hiiren etuaivokuorella.
Traditional antidepressants need to be taken for several weeks or months before the therapeutic effects become evident.
Masennusta hoidetaan farmakoterapialla, mutta moni potilaista ei saa merkittävää hyötyä lääkkeistä useiden viikkojen tai kuukausienkaan käytön jälkeen.
Downstream of TrkB, the inhibition of glycogen synthase kinase 3β (GSK3β), the induction of mammalian target of rapamycin (mTOR) mediated protein synthesis, and the consolidation of synaptic changes have been implicated in ketamine´s actions.
Näiden vaikutusten on esitetty aiheutuvan aivoperäisen hermokasvutekijän (BDNF) kohteena toimivan TrkB-reseptorin aktivaatiosta ja sitä seuraavista muutoksista glykogeenisyntaasikinaasi 3β:n toiminnassa ja rapamysiinin mekaanisen kohteen (mTOR) ohjaamassa proteiinisynteesissä.
Moreover, we demonstrate that these pathways become regulated during the postictal period after flurothyl-induced seizures or during slow EEG activity induced by hypnotic agent medetomidine.
TrkB-signalointi lisääntyi myös näytteissä, jotka kerättiin flurotyylin aiheuttamien kouristuksien tai hidasaaltotoimintaa suoraan lisäävän medetomidiinin annostelun jälkeen.
One of the proposed mechanisms of ketamine’s action is related to its ability to increase glutamatergic signaling, leading to further changes in synaptic potentiation and in the function of neuronal networks.
Ketamiinin vaikutusmekanismiksi on sen sijaan esitetty glutamatergisen hermovälityksen ja aivokuoren ärtyvyyden lisääntymistä, jonka on ajateltu johtavan muutoksiin synapsien ja hermosolujen toiminnassa.
These changes appear independent of ketamine’s metabolite hydroxynorketamine, an agent shown to have antidepressant-like behavioral effects in rodents.
Ketamiinin aiheuttamat muutokset näihin solusignalointimekanismeihin eivät näyttäisi olevan riippuvaisia sen metaboliatuotteesta hydroksinorketamiinista, jolla on esitetty olevan masennuslääkevaikutuksia koe-eläimiin.
More recently, evidence of the rapid-acting antidepressant effects of subanesthetic doses of ketamine, an N-methyl-D-aspartate receptor (NMDAR) antagonist and a dissociative anesthetic, has sparked a renewed interest in the development of novel antidepressant therapies.
Tuoreemmissa tutkimuksissa on puolestaan toistettavasti havaittu N-metyyli-D-aspartaatti (NMDA) -reseptoreja salpaavan ketamiinin nopea masennusoireita lievittävä vaikutus.
An acute administration of sedative-anesthetic doses of ketamine, accompanied by increases in slow EEG activity, is found to increase the phosphorylation of the investigated pathways.
Anesteettiset ketamiiniannokset lisäsivät aivosähkökäyrän hidasaaltotoimintaa, jonka aikana kerätyissä näytteissä havaittiin TrkB-signalointipolun aktivoituneen.
Another treatment to show positive results is nitrous oxide (N2O), a gaseous anesthetic with NMDAR antagonist properties.
Hiljattain kliinisessä tutkimuksessa on havaittu myös NMDA-reseptoreja salpaavan typpioksiduulin (N2O) masennusoireita nopeasti lievittävä vaikutus.
Notably, medetomidine is not effective in the learned helplessness test.
Medetomidiini ei kuitenkaan aiheuttanut masennuslääkkeille tyypillisiä käyttäytymisen muutoksia ns. opittu avuttomuus -mallissa.
Findings reveal that N2O produces cortical excitation, followed by the rebound emergence of slow EEG activity following gas cessation, which coincide with the phosphorylation of TrkB, GSK3β and p70S6k (a kinase downstream of mTor).
Lisäksi tulokset kannustavat selvittämään, ovatko aivokuoren ärtyvyys ja sitä seuraava hidasaaltotoiminnan lisääntyminen nopeavaikutteisten masennuslääkkeiden yhteinen ominaisuus.
No similar associations were observed in women.
Vastaavia yhteyksiä ei havaittu naisten keskuudessa.
The proportion of those aged 60 years and older is expected to double from 12 to 24 per cent by the year 2050.
Yli 60-vuotiaiden osuuden väestöstä ennustetaan tuplaantuvan 24 prosenttiin vuoteen 2050 mennessä.
The present study uses data from the Helsinki Birth Cohort Study that includes 8,760 individuals born in Helsinki in 1934-1944.
Tutkimus on Helsingin syntymäkohorttitutkimuksen osatutkimus, ja siihen sisältyy 8760 Helsingissä vuosina 1934–1944 syntynyttä henkilöä.
No association between telomere shortening and frailty was observed.
Yhteyttä telomeerien lyhenemisen ja gerastenian välillä ei sen sijaan havaittu.
Of these, 1,094 out of the invited 1,404 participated in a follow-up clinical examination in 2011-2013.
Heistä 1,404 kutsuttiin jatkotutkimukseen, johon osallistui 1094 henkilöä vuosina 2011–2013.
The prevention of chronic disease and frailty should start already at a young age e.g. through the promotion of the health of mothers in childbearing age.
Kroonisten sairauksien ja gerastenian ennaltaehkäisyn tulisi alkaa jo varhaisemmalla iällä esimerkiksi tukemalla raskaana olevien äitien terveyttä.
Effective prevention of frailty requires knowledge on its risk factors across the life course.
Tehokas gerastenian ehkäisy edellyttää tietoa sen riskitekijöistä.
There is evidence of early life influences in the pathogenesis of chronic diseases including cardiovascular disease and type 2 diabetes.
Aikaisemmissa pitkittäistutkimuksissa on havaittu yhteyksiä varhaiselämän altistusten ja kansansairauksien, kuten sydän- ja verisuonisairauskien ja tyypin 2 diabeteksen, välillä.
Data on infant and childhood development and exposures were extracted from healthcare records and national registers.
Tieto elämänkaaren aikaisista riskitekijöistä saatiin terveydenhuollon asiakirjoista ja kansallisista rekistereistä.
The prevalence of frailty increases rapidly with older age and is characterized by loss in biological reserve and resistance to stressors across several physiological systems.
Gerastenian (suom. ger=vanha ja astenia=heikkous) vallitsevuus kasvaa voimakkaasti ikääntymisen myötä, ja sitä luonnehtivat alentuneet biologiset voimavarat sekä heikentynyt vastustuskyky stressitekijöille useassa elinjärjestelmässä.
The Developmental Origins of Health and Disease (DOHaD) hypothesis posits that early life influences may be important in determining disease risk in adulthood.
Terveyden ja sairastavuuden kehityksellistä alkuperää tarkasteleva DOHaD-hypoteesi korostaa varhaisen elämän merkitystä aikuisiän sairastuvuuteen.
Frailty was measured at the follow-up examination using the Fried phenotype model in participants with a mean age of 71 years.
Gerastenia määritettiin seurantatutkimuksen yhteydessä keskimäärin 71 vuoden iässä käyttäen Friedin fenotyyppimääritelmää.
A random subset of participants (n=2,902) was invited to participate in a baseline clinical examination; of those 2,003 participated in 2001-2004.
2902 satunnaisesti kutsutusta henkilöstä 2003 osallistui kliiniseen tutkimukseen vuosina 2001–2004.
Men who were frail in old age had experienced accelerated BMI gain from the age of 2 to 11 years compared to non-frail men.
Gerasteniset miehet kasvoivat muista miehistä poiketen: lapsuudessa heidän painoindeksinsä kasvoi nopeammin 2-11 ikävuoden aikana ei-gerastenisiin miehin verrattuna.
Associations between factors taking place during gestation and early life suggest that susceptibility to frailty may be programmed early in life.
Yhteydet varhaisen elämän ja gerastenian välillä viittaavat, että alttius gerasteniaan voisi syntyä jo varhain elämässä.
The aim of the present study was to investigate early life exposures and frailty from a life-course perspective.
Tutkimuksen tavoite oli tutkia gerasteniariskiä elämänkaaren näkökulmasta.
Those who worked in manual labor occupations as adults were at an increased risk of frailty compared to those who worked as officials.
Aikuisiässä tehdastyötä tehneillä oli lisääntynyt riski gerasteniaan.
Frail people are at an increased risk of adverse health outcomes including hospitalization and premature mortality.
Gerastenisen henkilön edellytykset palautua stressitekijän jäljiltä ovat alentuneet, ja gerastenia on yhteydessä ei-toivottuihin terveystapahtumiin, kuten sairaalajaksoihin ja ennenaikaiseen kuolleisuuteen.
Short leukocyte telomere length at the mean age of 61 years was associated with frailty at the mean age of 71 years.
Niillä henkilöillä, jotka olivat gerastenisia keskimäärin 71 vuoden iässä, oli keskimäärin lyhyempi telomeeripituus 61 ja 71 vuoden iässä.
Several life-course determinants of frailty were identified.
Tässä väitöstutkimuksessa tunnistettiin useita elämänkaaren aikaisia riskitekijöitä gerastenialle.
Moreover, the association between BMI growth and wartime separation and frailty may vary by sex. Leukocyte telomere length may be a meaningful frailty biomarker in its ability to detect processes that are associated with frailty.
Valkosolujen telomeeripituus saattaa olla hyödyllinen gerastenian biomarkkeri johtuen sen kyvystä havaita gerastenialle altistavia prosesseja.
Moreover, microalgae seemed to be suitable substitute for soya bean meal and faba beans in dairy cow nutrition.
Lisäksi mikrolevät vaikuttaisivat soveltuvan hyvin korvaamaan soijaa ja härkäpapua lypsylehmien ruokinnassa.
The same was observed as a tendency for protein yield.
Samansuuntaisia vaikutuksia havaittiin maitovalkuaisen tuotannossa.
The objective of the research described in this thesis was to evaluate the potential and sustainability of protein feed use of different non-defatted microalgae species in the nutrition of lactating dairy cows.
Tämän väitöskirjan tavoitteena oli arvioida erilaisten mikrolevien potentiaalia lypsylehmien valkuaisrehuna.
In conclusion, the results demonstrated no biological or physiological constraints for protein feed use of different microalgae.
Tämän väitöskirjan tulosten perusteella mikrolevien käytölle lypsylehmien valkuaisrehuna ei ole biologisia tai fysiologisia esteitä.
When all feed components were offered as total mixed ration (TMR), total DMI was decreased (on average 0.65 kg/d) as cows no longer were able to avoid microalgae (Exp. 4; III).
Kun rehu tarjottiin lehmille seosrehuna, mikrolevät pienensivät rehun kokonaissyöntiä kun lehmät eivät enää pystyneet välttämään mikroleviä rehussaan.
However, microalgae are slightly inferior to rapeseed meal as indicated by results of milk production and N utilisation.
Mikrolevien rehuarvo lypsylehmien ruokinnassa on kuitenkin todennäköisesti hieman rypsiä heikompi maidontuotantovasteiden ja typen hyväksikäytön perusteella.
Milk yield was unaffected by microalgae inclusion in the diet in three out of four experiments.
Mikrolevät vaikuttivat maitotuotokseen vain yhdessä kokeessa.
Four physiological experiments (Publications I-III) were conducted with dairy cows to compare dry matter (DM) intake, milk production, energy metabolism, nitrogen (N) utilisation and amino acid (AA) metabolism using diets containing microalgae (Spirulina platensis, Chlorella vulgaris and Nannochloropsis gaditana) and conventional protein feeds (rapeseed meal, soya bean meal and faba beans).
Tutkimuksissa mikrolevät (Spirulina platensis, Chlorella vulgaris ja Nannochloropsis gaditana) korvasivat tavanomaisten valkuaisrehujen (rypsirouhe, soijarouhe ja härkäpapu) valkuaisen joko kokonaan tai osittain.
When forage and concentrates were fed separately, cows compensated the decreased intake of microalgae containing concentrates by increasing silage intake (Exp. 2 and 3; I-II).
Kun karkearehu ja väkirehu syötettiin lehmille erikseen, mikrolevää sisältävien väkirehujen syönti pieneni, mutta lehmät kompensoivat tätä karkearehun syöntiä lisäämällä.
S. platensis inclusion in the diet increased milk fat concentration on soya (Exp. 3; II) and rapeseed meal (Exp. 4; III) supplemented diets, which might have been caused by more acetate intensive ruminal fermentation, increased body mobilisation or higher methionine intake.
Maitorasvan tuotanto lisääntyi kun S. Platensis mikrolevä korvasi rypsiä ja soijaa, mikä saattaa johtua eroista pötsikäymisessä, eläinten kudosrasvan mobilisaatiosta tai suuremmasta metioniinin saannista.
In two out of four experiments, these changes did not convert to major changes in arterial concentrations of these AA and their metabolites.
Mikrolevät vaikuttivat kuitenkin vain kahdessa kokeessa näiden aminohappojen tai niiden aineenvaihduntatuotteiden pitoisuuteen plasmassa.
The partial substitution of rapeseed meal or faba beans with S. platensis decreased milk yield on rapeseed, but increased on faba bean supplemented diets (Exp. 4; III).
Kun S. Platensis mikrolevä korvasi rypsin tai härkäpavun valkuaista osittain, maitotuotos pieneni rypsiruokinnalla, mutta lisääntyi härkäpapuruokinnalla.
Potential of Microalgae to Replace Conventional Protein Feeds for Sustainable Dairy Cow Nutrition
Mikrolevän vaikutukset typen hyväksikäyttöön riippuivat korvattavasta tavanomaisesta valkuaisrehusta.
The complete substitution of soya bean meal with different microalgae did not affect NUE, but decreased urinary N excretion and tended to increase human-edible protein efficiency.
Kun mikrolevät korvasivat härkäpapua tai soijaa, vaikutukset olivat positiivisemmat, sillä typen hyväksikäyttö lisääntyi tai pysyi ennallaan, ja ihmisravinnoksi kelpaavan valkuaisen hyväksikäyttö lisääntyi.
The crude protein (CP; Kjeldahl-N × 6.25) concentration of microalgae was on average 690 g/kg DM for S. platensis, 597 g/kg DM for C. vulgaris and 385 g/kg DM for N. gaditana.
Mikrolevien valkuaispitoisuus oli huomattavan korkea etenkin S. Platensis ja C. Vulgaris mikrolevissä (noin 600-700 g/kg kuiva-ainetta (ka)).
Compared to conventional protein feeds, all microalgae were lower in histidine, but higher in methionine.
Aminohapoista mikrolevien histidiinin pitoisuus oli pienempi ja metioniinin suurempi kuin tavanomaisten valkuaisrehujen.
The substitution of all conventional protein feeds with microalgae decreased the intake of histidine and increased that of methionine.
Kaikissa kokeissa mikrolevät pienensivät lypsylehmien histidiinin ja metioniinin saantia.
In Exp. 2 (I), the substitution of rapeseed meal with S. platensis decreased NUE and human-edible protein efficiency.
Kun S. Platensis korvasi rypsiä, vaikutukset olivat negatiiviset, sillä typen hyväksikäyttö että ihmisravinnoksi kelpaavan valkuaisen hyväksikäyttö pienenivät.
The DM intake (DMI) of microalgae containing feeds was lower than that of conventional protein feeds in three out of four experiments.
Mikrolevien maittavuus oli selkeästi heikompi kuin tavanomaisten valkuaisrehujen.
Protein supplementation increased N excretion in urine and faeces, and decreased the conversion efficiency of dietary N into milk protein (milk N:N intake; NUE) (Exp. 2; I).
Neljässä ruokintakokeessa tutkittiin ruokintojen vaikutusta rehun syöntiin, lypsylehmien maidontuotantoon, energia-aineenvaihduntaan, typen hyväksikäyttöön ja aminohappoaineenvaihduntaan.
In addition, the effect of protein supplementation with rapeseed meal and microalgae in comparison to unsupplemented diet (Exp. 2; I) was studied.
Maito- ja maitovalkuaisen tuotos olivat eri mikroleväruokinnoilla yhtä hyvät kuin soijaruokinnalla.
The greatest challenge limiting the feed use of microalgae for lactating dairy cows is their poorer palatability relative to conventional feeds.
Näiden aminohappojen saanti rajoittaa usein ensimmäisenä lypsylehmien maidontuotantoa.
Similar patterns of expression of zebrafish comt-a and comt-b genes and a broad distribution of COMT enzymatic activity in zebrafish tissues was demonstrated.
Tässä tutkimuksessa osoitettiin, että seeprakalan molemmat COMT-geenit ja COMT-entsyymin toiminta ilmentyvät monissa kudoksissa ja elimessä.
The neurotransmitter dopamine is involved in the regulation of diverse functions of the nervous system, from reward processing and motor control to cell proliferation.
Dopamiini on hermovälittäjäaine, joka säätelee liikkeitä, mielihyvän tunnetta ja kognitiivista toimintaa selkärankaisten hermostossa.
Chemical and social stress induced cell activation in distinct regions of the brain, including the caudal hypothalamus, as inferred from c-fos expression, but only a small fraction of TH2 cells was activated.
Histamiini-hermosolujen lukumäärät kalan aivoissa laskivat, kun TH1:n ilmentyminen estettiin, mutta nousivat, kun TH2:n ilmentyminen estettiin.
These opposite effects may be due to the different spatiotemporal expression patterns of the two th genes in the zebrafish.Wnt signaling was implicated in the regulation of cell numbers.
Monelle ihmisen geenille löytyy kaksi vastaavaa seeprakalan geeniä kalan perimän kahdentumisen vuoksi.
Reason for this seems to be, among other things, the climate change and urbanization.
Syynä tähän vaikuttaisi olevan muun muassa ilmastonmuutos ja kaupungistuminen.
Temperatures had clearly increased in the 21st century compared to the 20th century.
Lämpötilat olivat selkeästi kohonneet 2000-luvulla verrattuna 1900-lukuun.
Due to this, utilization of the geothermal energy has made a great increase.
Tätä myöden myös geotermisen energian hyödyntäminen on lähtenyt voimakkaaseen kasvuun.