natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Mastitis is the most common disease in the dairy industry and account for a significant proportion of the antibiotic treatments in dairy cows.
Mastiitti on lypsykarjan yleisin sairaus ja yleisin antibioottihoitojen syy.
In study III, the effects of a sublethal concentration of ciprofloxacin on S. uberis were studied by proteomics.
Osajulkaisussa III tutkittiin subletaalien siprofloksasiini-konsentraatioiden vaikutusta S. uberis bakteeriin proteomiikan avulla.
As a result of ciprofloxacin stress, S. uberis differentially expressed 20 proteins.
Siprofloksasiini-stressin vaikutuksesta 20 proteiinin ilmentyminen muuttui.
Bovine udder infection, or mastitis, is an inflammation of the mammary gland caused by bacteria and it is usually recognized by clinical signs including abnormalities in the milk and the udder.
Naudan utaretulehdus eli mastiitti on bakteerien aiheuttama maitorauhasen tulehdus ja se diagnosoidaan useimmiten kliinisten oireiden, kuten utareen muutosten tai maidon epänormaalin koostumuksen, perusteella.
To determine whether biofilm production by S. uberis is an inducible event, the effect of proteins from the host was tested.
Selvittääksemme onko biofilmin muodostus indusoitavissa S. uberis bakteerissa, testasimme isäntälajista peräisin olevien proteiinien vaikutusta biofilmin muodostukseen.
Bacteria increase genetic variability and survive DNA damage by using horizontal gene transfer, competence and DNA repair mechanisms such as the SOS response, homologous recombination and mismatch repair.
Horisontaalinen geenisiirto, kompetenssi ja DNA-korjausmekanismit, kuten SOS-vaste, homologinen rekombinaatio ja mismatch-korjaus, ovat järjestelmiä, joiden avulla bakteerit lisäävät geneettistä muunteluaan ja selviävät DNA-vaurioista.
In the final part of the work, the ability of S. uberis to form biofilms was characterized and the biofilm formation of clinical and subclinical S. uberis isolates was investigated.
Tutkimuksen viimeisessä osassa tutkittiin kliinisten ja subkliinisten S. uberis kantojen kykyä muodostaa biofilmiä.
This mutagenesis was shown to promote the development of antibiotic resistance and, according to the database searches, the homologs of this SOS gene cassette are found in several other streptococcal species.
Tietokantahakujen avulla kyseisen SOS-vasteoperonin kanssa homologisia geenialueita löydettiin myös useista muista streptokokkilajeista.
The members of the Streptococcaceae family have been considered to lack the classical SOS response.
Aiemmin on uskottu, että Streptococcaceae heimon bakteereilta puuttuu tyypillinen DNA-vaurioissa aktivoituva SOS-stressivaste.
S. uberis was shown to perform mutagenic DNA -repair after UV -exposure and the repair was mediated by error-prone polymerase UmuC coded by the SOS -response gene cassette.
UV-altistuksen seurauksena syntyneiden DNA-vaurioiden korjauksesta vastaa UmuC, joka on SOS-vasteoperonin koodaama mutaatioita tuottava polymeraasi.
Biofilms are sessile, often polysaccharide-encased bacterial growth forms that are particularly tolerant to mechanical shearing, antibiotics and host immune responses.
Biofilmit kestävät erittäin hyvin mekaanista rasitusta, antibiootteja ja isäntäorganismin immuunipuolustuksen hyökkäyksiä.
In study I, a novel self-regulated SOS -response gene cassette was identified and the expression of this cassette was induced by UV -light as well as the antibiotic ciprofloxacin.
Osajulkaisussa I identifioitiin S. uberis bakteerista uusi SOS-vasteoperoni, joka aktivoituu UV-valon ja antibioottialtistuksen vaikutuksesta ja säätelee itse omaa synteesiään.
The proteolytic activity of S. uberis is involved in this induction process, possibly by releasing peptides from caseins.
Tämä mahdollisesti viittaa siihen, että bakteeri vapauttaa kaseiinista proteolyyttisesti peptidejä, jotka toimivat indusoijina.
The rate constant for the removal of Cs from the bloodstream was initially above 0.1 min-1, but decreased within 40 min to a value below 0.02 min-1.
Sekä vuohissa että lepäävissä hevosissa Cs:in poistuminen verestä oli heti annoksen antamisen jälkeen hyvin nopea (noin 0,1 min-1), mutta putosi jo kymmenen minuutin kuluttua selvästi, ollen puolen tunnin kuluttua annoksesta enää luokkaa 0,02 min-1 (väitöskirjan kansikuva).
Using this method, short-term plasma kinetics after an intravenous dose of Cs was measured in both goats and horses.
Menetelmällä selvitettiin Cs:in veriplasman konsentraation muutoksia suonensisäisen annoksen jälkeen vuohissa ja hevosissa.
The dispersive complex salt ammonium-iron(III)-hexacyanoferrate(II) (AFCF) has a very high affinity towards Cs+.
Väitöskirjatyön yhteydessä veriplasman konsentraatiomittausta varten kehitettiin uusi määritysmenetelmä, joka perustuu Cs:in spesifiseen sitoutumiseen kollodiseen ammoniumrauta(III)syanoferraattiin (AFCF).
The aim of this thesis was to develop a new simple method for measuring added caesium (Cs) in blood plasma and to use it in the study of short-time plasma kinetics.
Tämä ero herätti kysymyksen, josko verenkiertoon lisätyn stabiilin Cs:in (133Cs) poistumisnopeutta voisi käyttää elävän eläimen elimistön natrium-kaliumpumppujen kokonaistehon mittarina.
At 30 min after dosing, the tissues with the highest 134Cs content were the gastrointestinal tract (22% of original dose), skeletal muscle (14% of dose) and the kidney (13%).
Väitöskirjatutkimuksen yhteydessä tutkittiin myös radiocesiumin (134Cs) jakaantumista vuohen elimistössä puolen tunnin jälkeen suonensisäisestä annostuksesta.
Stimulation of muscle sodium-potassium pumps (Na, K-ATPase) is a plausible explanation for the increased removal of Cs from blood during exertion.
Tämä johtuu todennäköisesti Na,K-ATPaasi-aktiivisuuden noususta lihassolujen solukalvolla.
From 2 to 40 min, the plasma concentration can be approximated with a biphasic exponential decay curve.
Hevosissa liikunta kaksinkertaisti poistumisnopeuden ajanjaksolla 20-40 minuuttia Cs:n annostuksesta.
A novel assay method for measuring added plasma caesium and its application in the measurement of short-term kinetics
Cesium (Cs) on alkalimetalli, jonka biologinen käyttäytyminen muistuttaa jonkin verran kaliumia, joka puolestaan on solujen sähköisen toiminnan kannalta keskeinen alkuaine.
In a mixture of plasma, AFCF and added radioactive Cs tracer (134Cs), the amount of AFCF-bound activity depends o n the amount of stable Cs in plasma.
Poistuminen on erityisen hidasta lihaksesta, minkä vuoksi ydinlaskeuman radioaktiivisten Cs-isotooppien (137Cs ja 134Cs) kriittinen elin on nimenomaan luurankolihas.
Using standard samples prepared from plasma collected prior to an intravenously given Cs dose, the Cs concentration in plasma samples after the dose can be determined.
Tulokset antavat aiheen olettaa, että välittömästi suonensisäisen annoksen jälkeen tapahtuva nopea veren Cs-konsentraation aleneminen johtuu etupäässä Cs:n siirtymisestä sidekudokseen, munuaisiin ja ruuansulatuskanavaan.
When originally ciprofloxacin-susceptible C. jejuni strains were subjected to low-level (0.125 or 1 mg/l) ciprofloxacin, the MIC values for these strains increased up to 32 mg/l.
Kun siprofloksasiinille herkkiä C. jejuni -kantoja altistettiin vähäiselle määrälle siprofloksasiinia (0,125 mg/l tai 1 mg/l), lisääntyi näiden kantojen siprofloksasiinikestävyys jopa 32 mg:aan/l.
It is mainly caused by Campylobacter jejuni and Campylobacter coli, but the pathogenic role of other species, such as Campylobacter hyointestinalis, remains unclear.
Yleisimmät tautia aiheuttavat kampylobakteerilajit ovat Campylobacter jejuni ja Campylobacter coli, mutta muiden tautia aiheuttavien lajien, kuten Campylobacter hyointestinaliksen, patogeeninen merkitys on vielä selvittämättä.
The aim of this thesis was to study the various resistance mechanisms of C. jejuni, C. coli and C. hyointestinalis towards antimicrobial agents.
Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli tutkia C. jejunin, C. colin ja C. hyointestinaliksen resistenssimekanismeja.
In industrialized countries, campylobacteriosis is the most common cause of human gastroenteric infection.
Teollistuneissa maissa, kuten Suomessa, suolisto-oireita ja ripulia yleisimmin ihmisille aiheuttava bakteeri on kampylobakteeri.
When susceptibility to 12 different antimicrobials was tested, it was concluded that Finnish C. hyointestinalis strains remain susceptible to most antimicrobials of veterinary importance.
Tutkittaessa C. hyointestinalis -kantojen (24 kantaa poroista ja 25 naudoista) herkkyyttä 12 eri mikrobilääkkeelle havaittiin, että laji on edelleen hyvin herkkä suurelle osalle lääkkeistä.
Subsequent sequencing of the QRDR revealed multiple peaks at nucleotide positions 256 and 267, but some variants had ciprofloxacin MIC levels of up to 16 mg/l, even though no peaks corresponding to mutated nucleotides in the QRDR were observed; this suggests the presence of a QRDR-independent resistance mechanism in these strains.
Kuitenkin joissain tapauksessa kannan kestävyys saattoi olla jopa 16 mg/l vaikka sekvensoinnissa ei paljastunut yhtään mutaatiota QRDR-alueella.
The predominant antimicrobial agents for treating Campylobacter infections are erythromycin and ciprofloxacin.
Kampylobakteeri-infektiota hoidetaan tarvittaessa antimikrobisilla lääkkeillä, kuten siprofloksasiinilla tai erytromysiinillä.
All the 24 reindeer strains included in the study proved susceptible, but resistance to streptomycin and sulphonamides was observed in 32% and 24% of the 25 bovine strains, respectively.
Sulfonamideille resistenttejä kantoja oli 12 % ja streptomysiinille resistenttejä kantoja oli 16 %, kaikkien resistenttien kantojen ollessa peräisin naudoista.
Another inhibitor, NMP, had similar but smaller effect on erythromycin, rifampicin and tetracycline MIC values of C. jejuni and C. coli.
NMP puolestaan vähentää C. jejunin erytromysiini-, rifampisiini- ja tetrasykliinikestävyyttä.
The high MIC values persisted even when the strains were repeatedly subcultured in the absence of ciprofloxacin.
Tämä resistenssi säilyi, vaikka kannat myöhemmin siirrettiin alustalle, jossa ei siprofloksasiinia ollut.
The relatively large proportion (25%) of hypermutable strains may facilitate the adaptation of C. jejuni and C. coli to selective environments.
Kannoista verrattain suuri osa oli erittäin alttiita mutaatioille, mikä saattaa helpottaa niiden adaptoitumista selektiivisiin ympäristöihin.
It was concluded that the most potent was an efflux pump inhibitor, PAβN, which decreased inherent resistance of C. hyointestinalis to nalidixic acid 2- to 8-fold, and of C. jejuni and C. coli to rifampicin 8- to 64-fold.
Havaittiin, että PAβN selvästi vähentää C. jejunin ja C. colin kestävyyttä rifampisiinille ja erytromysiinille sekä C. hyointestinaliksen kestävyyttä nalidiksiinihapolle.
Since target mutation is an important resistance mechanism in C. jejuni and C. coli, the mutation frequencies of C. jejuni and C. coli strains were determined.
Monet kampylobakteerien resistenssimekanismeista perustuvat mutaatioihin, mistä syystä tutkittiin C. jejuni- ja C. coli -kantojen mutaatiofrekvenssit.
The two tested putative efflux pump inducers, sodium salicylate and bile salts, did not have any major effect on the MIC values of the studied antimicrobials.
Tämän pumpun toimintaa estämään on kehitetty kaksi ainetta, PAβN ja NMP, joiden tehokkuutta tässä tutkimuksessa testattiin.
An efflux pump system, CmeABC, has been established to play an important role in the resistance of C. jejuni and C. coli to various antimicrobial agents.
C. jejunissa ja C. colissa on karakterisoitu pumppujärjestelmä, CmeABC, joka pystyy pumppaamaan bakteereista ulos antimikrobisia aineita ja siten parantamaan bakteerien mikrobilääkekestävyyttä.
However, during the past few decades resistant C. jejuni and C. coli strains have rapidly emerged.
Viimeisen parinkymmenen vuoden aikana bakteerien vastustuskyky antimikrobisille aineille on kuitenkin voimakkaasti lisääntynyt.
The difference in the susceptibility profile of the bovine and reindeer strains most probably reflects the veterinary use of these substances in bovine husbandry, but not in reindeer.
Porojen lääkeherkkyyttä voidaan selittää sillä, että päinvastoin kuin nautoja, poroja tuskin koskaan lääkitään mikrobilääkkeillä.
Unlike C. jejuni and C. coli, C. hyointestinalis is inherently resistant to nalidixic acid, but the mutations in the quinolone resistance-determining region (QRDR) of gyrA involved in the acquired quinolone resistance of C. jejuni were not present in C. hyointestinalis.
Resistenssimekanismin selvittämiseksi sekvensoitiin QRDR-geeni, jonka mutaatiot liittyvät hankittuun nalidiksiini- ja siprofloksasiiniresistenssiin C. jejunilla.
The effect of putative efflux pump inducers and inhibitors on the minimum inhibitory concentration (MIC) values of C. jejuni, C. coli and C. hyointestinalis was evaluated.
Näillä mutaatioilla ei kuitenkaan voitu selittää C. hyointestinaliksen luontaista nalidiksiinihapporesistenssiä.
The conclusion is drawn that the official measures complemented by voluntary actions for control and eradication have for the most part been adequate.
Johtopäätöksinä todetaan, että viralliset vastustustoimet yhdistettyinä vapaaehtoisiin ohjelmiin ovat olleet pääosin riittäviä.
The monitoring and control of infectious animal diseases, limiting or prevention of their spread and efforts towards their eradication are central tasks of the veterinary civil service.
Tarttuvien eläintautien vastustaminen, niiden leviämisen rajoittaminen tai estäminen ja niiden juuriminen kuuluvat eläinlääkintöviranomaisten keskeisiin tehtäviin.
The first recorded entries of the occurrence of BVD and EBL in Finland date back to the 1960s, those of IBR to the beginning of the 1970s and of MV to the beginning of the 1980s.
Ensimmäiset kirjatut havainnot virusripulin ja tarttuvan leukoosin esiintymisestä Suomessa ovat 1960-luvulta, rinotrakeiitin osalta 1970-luvun alusta ja maedi-visnan osalta 1980-luvun alkupuolelta.
Control and eradication of viral diseases of ruminants
Märehtijöiden virustautien vastustus ja juuriminen
In the case of BVD the decisive measures for final eradication have only been available since 2004 and their impact will be seen in the next few years.
Erityisesti virusripulin osalta v. 2004 annetun asetuksen mukaisten tehokkaiden vastustustoimien vaikutus alkaa näkyä vasta lähivuosina.
The role of continued surveillance and health monitoring for both overseeing the situation with BVD and MV, and maintaining an IBR and EBL-free status is emphasized.
Jatkuvan tautiseurannan ja terveystarkkailun merkitystä korostetaan sekä virusripulin ja maedi-visnan tilanteen hallinnan että rinotrakeiitti- ja tarttuva leukoosi vapauden säilyttämisen kannalta.
The domestic and EU legislation that forms the official framework for disease control and eradication, as well as the official measures and the voluntary programmes are reviewed.
Työn toisessa osassa kuvataan tautivastustukselle Suomessa puitteet luova kotimainen ja EU -lainsäädäntö sekä vapaaehtoiset vastustusohjelmat.
The selected infections or diseases are bovine viral diarrhoea / mucosal disease (BVD), infectious bovine rhinotracheitis / infectious pustular vulvovaginitis (IBR), enzootic bovine leukosis (EBL) and maedi-visna (MV) of sheep.
Työssä käsitellyt taudit ovat naudan virusripuli, naudan tarttuva rinotrakeiitti, naudan tarttuva leukoosi sekä lampaiden maedi-visna.
The efficacies of the official control and eradication measures and of the voluntary control programmes are analyzed further with a heuristic formulation for the infection reproduction number (R), i.e. the number of secondary cases produced by one infective animal.
Vastustus- ja juurimistoimenpiteiden tehokkuutta eritellään tarkemmin käyttäen apuna tartuntatautien teoreettisen epidemiologian suuretta, tartunnan kertautumislukua (R).
In addition to the cost-effectiveness of prophylaxis over disease and treatment, the animal welfare aspect is also involved.
Tärkeiksi nämä tehtävät tekee erityisesti sekä tautien ennalta ehkäisemisen edullisuus verrattuna taudin ilmenemisen ja hoidon aiheuttamiin kustannuksiin että eläinsuojelulliset näkökohdat.
Decisive control and eradication measures are necessarily based on the biological, veterinary and diagnostic characteristics of the afflictions, as well as on their epidemiology in terms of the intrinsic determinants of the hosts, host-agent relationships, transmission of the infection and occurrence of these infections or diseases.
Työn kirjallisuuskatsauksessa kuvataan näiden tautien biologisia, eläinlääketieteellisiä ja diagnostisia ominaispiirteitä, sekä tautien yleistä esiintyvyyttä.
The successful eradication of IBR and EBL in 1994 and 1996, respectively, and the significant reduction in the occurrences of BVD and MV from 1990 to date, are reported in detail.
Tautien esiintyminen erityisesti vuoden 1990 jälkeen, rinotrakeiitin ja tarttuvan leukoosin onnistunut juuriminen sekä virusripulin ja maedi-visnan ilmaantuvuuden väheneminen kuvataan yksityiskohtaisesti.
Large-scale surveillance and health monitoring among dairy, suckler-cow and beef herds and sheep flocks, starting during the first half of the 1990s, enabled the estimation of actual prevalences of these infections and diseases.
Vuonna 1990 aloitetut laajat seulonta- ja terveys-tarkkailututkimukset tekivät mahdollisiksi tautien esiintyvyyksien aiempaa luotettavammat määritykset.
This information is compiled with special reference to available or possible control and eradication measures, and those employed in major cattle and sheep producing countries are outlined and assessed briefly.
Tautien epidemiologiaa käsitellään vastustustoimenpiteiden kannalta keskeisten eläinlajikohtaisten piirteiden ja isäntäeläinlajin ja taudinaiheuttajan välisten vuorovaikutusten osalta.Tautien vastustustoimia ja juurimishankkeita eräissä tärkeissä nautakarjaa ja lampaita tuottavissa maissa ja erityisesti Pohjoismaissa kuvataan lyhyesti.
The purpose of this work is to review, describe and assess the available control measures against selected viral infections or diseases of domestic ruminants.
Tämä työ kohdistuu kotieläiminä pidettävien märehtijöiden neljän merkittävän virustaudin vastustus- ja juurimistoimenpiteiden kuvaamiseen ja niiden tehokkuuden arviointiin.
The incidence of haemorrhagic anovulatory follicles was lower during the winter and early spring and increased during the summer months.
Hemorragisten anovulatoristen follikkeleiden insidenssi oli alhaisempi talvella ja alkukeväästä ja nousi kesäkuukausien aikana.
The majority of these side effects are associated with hormonal changes resulting from induced luteolysis at non-physiological stages of the oestrous cycle.
Suurimpaan osaan näistä sivuvaikutuksista liittyy hormonaalisia muutoksia, jotka johtuvat epäfysiologisena kiimakierron aikana indusoidusta luteolyysistä.
However, when the consecutive oestrus was induced by cloprostenol, the follicular diameter decreased significantly, which was probably due to an enhanced follicular maturation rate.
Mutta kun seuraava kiima indusoitiin kloprostenolilla, follikkelien halkaisijat pienenivät merkitsevästi, mikä johtui luultavasti follikkelien kiihtyneestä kypsymisnopeudesta.
Mares which ovulated spontaneously had similar preovulatory follicular diameters in two consecutive cycles.
Tammoilla, jotka ovuloivat spontaanisti, oli samankokoiset preovulatoriset follikkelit kahdessa peräkkäisessä kiimakierrossa.
The age of the mare did not significantly affect the occurrence of haemorrhagic anovulatory follicles.
Tamman ikä ei vaikuttanut merkittävästi hemorragisten anovulatoristen follikkelien esiintymiseen.
Records from clinical observations of ovarian and uterine ultrasonography, treatment protocols and reproductive management of mares were obtained from two types of settings: a commercial Thoroughbred stud farm and a veterinary clinic.
Potilastiedot kliinisistä munasarjojen ja kohdun ultrasonografisista tutkimuksista, hoitomuodoista ja tammojen tiinehdyttämismenetelmistä saatiin kahdesta eri paikasta: kaupallisesta täysiverisiittolasta ja eläinlääkäriklinikalta.
However, cloprostenol may be responsible for several other biological reproductive effects than the main indications of its use, which may influence the reproductive outcome and management of the mare.
Kloprostenolilla voi olla kuitenkin monia muita biologisia vaikutuksia reproduktioon, jotka saattavat vaikuttaa lopputulokseen ja tamman tiineyttämiseen.
These data were analyzed retrospectively to determine and characterize some of the side effects of cloprostenol associated with its clinical use in inducing oestrus in mares.
Nämä tiedot analysoitiin retrospektiivisesti tarkoituksena tutkia ja kuvata joitain kloprostenolin sivuvaikutuksia, jotka liittyvät sen kliiniseen käyttöön tammojen kiiman induktiossa.
In conclusion, the use of cloprostenol in a clinical setting is associated with different side effects that are undesirable for equine fertility and management in most cases.
Johtopäätös on, että kloprostenolin kliiniseen käyttöön liittyy erilaisia sivuvaikutuksia, jotka useimmissa tapauksissa eivät ole toivottavia hevosten hedelmällisyydelle eivätkä tiineyttämiselle.
The objective of this study was largely the characterization of these side effects observed in a clinical setting of equine practice and to determine their impact on the reproductive management of mares.
Tämän tutkimuksen pääasiallisena tarkoituksena oli näiden sivuvaikutusten karakterisointi sellaisina kuin ne esiintyvät kliinisessä tammapraktiikassa ja selvittää niiden vaikutuksia tammojen tiinehdyttämiskäytäntöihin.
Higher cloprostenol doses from 125 µg upwards and large follicles at the time of treatment resulted in shorter intervals to ovulation.
Yli 125 µg:n kloprostenoliannokset ja isot follikkelit hoitoajankohtana lyhensivät aikaa ovulaatioon.
Moreover, these proposed side effects include advancement of ovulation, enhancement of follicular development, an increase in multiple ovulation rate and ovulatory failure in cyclic mares and a reduction in fertility.
Mahdollisiin sivuvaikutuksiin kuuluvat ovulaation aikaistuminen, follikkelikehityksen edistyminen, multippelien ovulaatioiden ja ovulaatiohäiriöiden lisääntyminen sekä fertiliteetin alentuminen.
Mares were more likely to develop haemorrhagic anovulatory follicles during oestrus after having had cloprostenol treatment than during spontaneous cycles.
Tammat kehittivät todennäköisemmin hemorragisia anovulatorisia follikkeleita kiiman aikana, jos ne olivat saaneet kloprostenolihoitoa , kuin spontaanin, hoitamattoman kierron aikana.
Mares treated with cloprostenol on day 5 to 7 post-ovulation with an interval from treatment to ovulation >7 days, had a higher multiple ovulation rate than mares with either a shorter interval from treatment to ovulation or those that ovulated spontaneously.
Tammoilla, jotka hoidettiin kloprostenolilla 5-7 pv ovulaation jälkeen ja joiden aikaväli hoidosta ovulaatioon oli > 7 pv, oli enemmän useita ovulaatioita kuin tammoilla, joilla oli joko lyhyempi aika hoidosta ovulaatioon tai jotka ovuloivat spontaanisti.
Its main indications in equine reproduction are termination of the luteal phase and early pregnancy, evacuation of uterine fluid and induction of parturition.
Kloprostenolin käytön tärkeimmät indikaattorit hevosten reproduktiossa ovat luteaalivaiheen ja varhaisen tiineyden katkaisu, kohdun tyhjentäminen ja partusinduktio.
Fertility of mares mated and ovulated soon after cloprostenol treatment (4 to 7 days) was reduced by about 20 to 30% compared to mares with longer intervals or to untreated mares.
Pian kloprostenolihoidon jälkeen (4-7 pv) astutettujen ja ovuloineiden tammojen fertiliteetti oli 20-30 % huonompi kuin tammoilla, joilla oli pidempi aika hoidosta ovulaatioon tai hoitamattomilla tammoilla.
Treatment of dioestrous mares with cloprostenol, who had relatively large follicles resulted in higher uterine oedema scores in the peri-ovulatory period than mares who had returned to oestrus spontaneously.
Kloprostenolilla diestruksen aikana hoidetuilla tammoilla, joilla oli suhteellisen isoja follikkeleita, oli korkeammat kohdun ödeemiä kuvaavat luvut periovulatorisena aikana kuin tammoilla, jotka tulivat spontaanisti kiimaan.