natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Currently, occupational health physicians have better abilities to treat obesity in terms of care pathways, interdisciplinary teams and, resources than PCPs in public healthcare.
Työterveyslääkäreillä on tällä hetkellä paremmat valmiudet hoitaa lihavuutta hoitoketjujen, moniammatillisuuden ja resurssien puolesta kuin terveyskeskuslääkäreillä.
The most significant barrier to prescribe the anti-obesity drugs, was the price of the products and the lack of reimbursement.
Merkittävimpänä esteenä lääkehoidon aloittamiselle erityisesti terveyskeskuksissa on valmisteiden hinta ja KELA-korvattavuuden puute.
The ability of primary care physicians to treat obesity and the factors influencing the initiation of anti-obesity pharmacotherapy
Lääkäreiden valmiudet hoitaa lihavuutta ja lihavuuslääkkeiden aloittamiseen vaikuttavat tekijät perusterveydenhuollossa
The aim of this study was to understand, what are the abilities of primary care physician (PCP) to treat obesity, considering their knowledge, resources and, local care pathways.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli lisätä ymmärrystä siitä, minkälaiset valmiudet perusterveydenhuollon lääkäreillä on tällä hetkellä hoitaa lihavuutta osaamisen, resurssien ja hoitopolkujen puolesta sekä mitkä ovat merkittävimmät tekijät, jotka vaikuttavat lihavuuden lääkehoidon aloittamiseen.
Generated information can be used, for example, in the development of new cocktails.
Näitä tietoja voidaan hyödyntää esimerkiksi uusien cocktailien kehityksessä.
Finally, suitable probe substrate concentrations and the composition of cocktails was evaluated based on the obtained results.
Lopuksi sopivia substraattikonsentraatioita sekä cocktailien koostumuksia arviointiin saatujen tulosten avulla.
This method is practical especially in ADME studies of drug development, as it offers lower costs, consumption of fewer reagents and faster implementation in comparison to conventional methods.
Tämä menetelmä on hyödyllinen erityisesti lääkekehityksen ADME-tutkimuksissa, sillä se mahdollistaa perinteisiin menetelmiin verrattuna pienemmät kustannukset, vähemmän tarvittavia reagensseja sekä nopeamman toteutuksen.
Both direct and time-dependent inhibition can be efficiently screened with the so-called cocktail method containing several CYP-selective probe substrates in a single reaction mixture.
Sekä suoraa että ajasta riippuvaa inhibitiota voidaan tutkia tehokkaasti ns. cocktail-menetelmän avulla, joka sisältää useita CYP-selektiivisiä koetinsubstraatteja samassa reaktioliuoksessa.
Cytochrome P450 (CYP) enzyme inhibition is one of the most common reasons for adverse drug-drug interactions.
Sytokromi P450 (CYP) -entsyymien inhibitio on yksi yleisimmistä syistä haitallisille lääke-lääkeyhteisvaikutuksille.
The aim of this Master’s thesis was to participate in the development and optimization of a new cocktail assay method.
Tämän erikoistyön tarkoituksena oli osallistua uuden cocktail-menetelmän kehittämiseen ja optimointiin.
As a result of assay optimization, optimal incubation conditions for yet unoptimized cocktail II were established.
Menetelmän optimoinnin tuloksena saavutettiin optimaaliset inkubaatio-olosuhteet toistaiseksi optimoimattomalle cocktailille II.
In addition, the cocktail method can be used to establish new diagnostic CYP inhibitors in vitro.
Lisäksi cocktail-menetelmää hyödyntämällä voidaan kuvata uusia diagnostisia CYP inhibiittoreita in vitro.
Lastly, validation of the method with known time-dependent model inhibitors should also be conducted.
Lopuksi menetelmä on myös validoitava hyödyntämällä tunnettuja ajasta riippuvia malli-inhibiittoreita.
Based on preliminary testing, included probe substrates were divided into two cocktails to avoid significant inter-substrate interactions: cocktail I containing tacrine/CYP1A2, bupropion/CYP2B6, amodiaquine/CYP2C8, tolbutamide/CYP2C9 and midazolam/CYP3A4, and cocktail II containing coumarin/CYP2A6, (S)-mephenytoin/CYP2C19, dextromethorphan/CYP2D6 and astemizole/CYP2J2.
Alustavien kokeiden perusteella koetinsubstraatit oli jaettu kahteen erilliseen cocktailiin merkittävien substraattien välisten interaktioiden välttämiseksi: cocktail I sisältää: takriini/CYP1A2, bupropioni/CYP2B6, amodiakiini/CYP2C8, tolbutamidi/CYP2C9 ja midatsolaami/CYP3A4 ja cocktail II sisältää: kumariini/CYP2A6, (S)-mefenytoiini/CYP2C19, dekstrometorfaani/CYP2D6 ja astemitsoli/CYP2J2.
The method was developed for screening of major drug-metabolizing CYP enzymes in vitro both in a direct and time-dependent manner using pooled human liver microsomes.
Menetelmä kehitettiin keskeisimpien lääkeaineita metaboloivien CYP-entsyymien tutkimiseksi suoran ja ajasta riippuvan inhibition suhteen in vitro hyödyntäen poolattuja ihmisen maksan mikrosomeja.
Development and optimization of a cocktail method for evaluating inhibition of major drug-metabolizing cytochrome P450 enzymes in vitro
Cocktail-menetelmän kehittäminen ja optimointi keskeisimpien lääkeaineita metaboloivien sytokromi P450-entsyymien inhibition arviointiin in vitro
Prior to the deployment of the method, some adjustments of probe substrate concentrations are still required in addition to consideration of the suitability of less commonly used CYP3A4 and CYP2E1 probe reactions to improve cocktail coverage.
Ennen menetelmän käyttöönottoa joitakin muutoksia tarvitaan substraattikonsentraatioihin, minkä lisäksi tulisi harkita harvemmin käytettyjen CYP3A4- ja CYP2E1-koetinreaktioiden sopivuutta cocktailin kattavuuden parantamiseksi.
Dual-substrate incubation assays demonstrated a need for the reduction of bupropion concentration below 100 µM due to its inhibitory effects on CYP2C8 and CYP3A4.
Koetinsubstraattien pari-inkubaatiot osoittivat tarpeen pienentää bupropionipitoisuutta alle 100 µM johtuen bupropionin CYP2C8:aa ja CYP3A4:tä estävistä vaikutuksista.
An especially harmful form of inhibition is time-dependent inhibition (TDI) in which the inhibition potency increases over time and persists even after discontinuation of the drug.
time-dependent inhibition, TDI), jonka vaikutus voimistuu ajan kuluessa ja säilyy vielä lääkkeen lopettamisen jälkeenkin.
In addition, chlorzoxazone/CYP2E1 and testosterone/CYP3A4 were tested as complementary probe substrates for the cocktails; however, they proved to be unsuitable for both cocktails due to significant interactions (>40% inhibition).
Lisäksi cocktaileja täydentävänä testattiin klooratsoksatsoni/CYP2E1 ja testosteroni/CYP3A4, jotka osoittautuivat sopimattomiksi kummankin cocktailin osalta merkittävien yhteisvaikutusten vuoksi (>40% inhibitio).
First, cocktail incubation conditions were optimized, followed by the determination of probe reaction kinetics, kinetic parameters (Km, Vmax) and inter-substrate interactions with single- or dual-substrate incubations.
Ensimmäiseksi cocktailin inkubaatio-olosuhteet optimoitiin, minkä jälkeen määritettiin koetinreaktioiden kinetiikka, kineettiset parametrit (Km, Vmax) sekä koetinsubstraattien yhteensopivuus yhden tai kahden substraatin inkubaatioissa.
In optimized incubation conditions, all probe reactions exhibited saturable Michaelis-Menten kinetics except for tacrine 1-hydroxylation (CYP1A2), which exhibited biphasic kinetics instead (Km1: 7.36, Km2: 517).
Optimoiduissa inkubaatio-olosuhteissa kaikki koetinreaktiot noudattivat saturoituvaa, Michaelis-Menten-kinetiikkaa lukuun ottamatta takriinin 1-hydroksylaatiota (CYP1A2), jolla oli sen sijaan kaksivaiheinen (engl.
The selected probe substrate concentrations were all below or near their respective Km values except for (S)-mephenytoin 4’-hydroxylation (40 µM vs. Km of 12.5 µM); however, its concentration could not be reduced in order to maintain sufficient metabolite formation for UHPLC-MS/MS-analysis.
Valitut koetinsubstraattien konsentraatiot olivat matalampia kuin reaktioita vastaavat Km-arvot tai niiden läheisyydessä lukuun ottamatta (S)-mefenytoiinin 4'-hydroksylaatiota (40 µM vs.
Besides to improvement of the cocktails, new information was generated on inter-cocktail probe-probe interactions and enzyme kinetics of probe reactions, especially for the less-studied astemizole O-demethylation (CYP2J2) and tacrine 1-hydroxylation (CYP1A2).
Tässä työssä tuotettiin menetelmän kehityksen lisäksi uutta tietoa cocktailien sisältämien koetinsubstraattien välisistä yhteisvaikutuksista sekä entsyymikinetiikasta, erityisesti vähän käytettyjen astemitsolin O-demetylaation (CYP2J2) ja takriinin 1-hydroksylaation (CYP1A2) osalta.
Though both manuscripts are well known to scholars, their direct relation to the pictorial decoration of the Desiderian basilica has never been demonstrated before.
Molemmat käsikirjoitukset ovat keskiajan tutkijoiden hyvin tuntemia mutta niiden suoraa yhteyttä Desideriuksen ajan basilikaan ei ole aikaisemmin osoitettu.
I argue that the pictorial decoration of the Desiderian basilica can be largely reconstructed based on the material found in two late eleventh-century manuscripts, Codex Casinensis 280 and Vaticanus Latinus 1202.
Katson, että maalausohjelma voidaan rekonstruktuoida kahden 1000-luvun lopulla tehdyn käsikirjoituksen, Codex Casinensis 280 ja Vaticanus Latinus 1202, avulla.
The new basilica of Monte Cassino, consecrated in 1071, was a highly conscious manifestation of the Cassinese monastic identity.
Monte Cassinon uusi pääkirkko, joka pyhitettiin käyttöön vuonna 1071, oli cassinolaisen identiteetin näyttävin esitys.
Apparently, the wall paintings of the church served to intermediate the pictorial traditions which harked back to the great Roman fourth-century basilicas of Old St. Peter’s and San Paolo fuori le mura.
On selvää, että kirkkoon valmistetut seinämaalaukset olivat osa roomalaista traditiota, jonka juuret olivat 300-luvun suurissa basilikoissa, vanhassa Pietarinkirkossa ja San Paolo fuori le Murassa.
On the grounds of my reconstruction of the fresco program, I discuss the intended reading by the members of the monastic community and the function of the pictorial narratives in the reformulation of the Cassinese monastic identity.
Tekemääni rekonstruktioon pohjaten pohdin väitöskirjassani, kuinka seinämaalausohjelma oli tarkoitettu luettavaksi luostariyhteisössä ja kuinka kuvallinen narratiivi toimi cassinolaisen luostari-identiteetin ilmentäjänä ja muovaajana.
The church is regarded as one of the most important edifices of the Italian Middle Ages due to its role in the formation of Romanesque art.
Aikaisemmassa tutkimuksessa kirkolle on annettu keskeinen rooli osana Italian keskiaikaa ja romaanisen taiteen syntyä.
In the second half of the eleventh century, the abbey’s prestige reached its peak under Abbot Desiderius, later Pope Victor III (d. 1087).
Apotti Desideriuksen aikaan (myöhemmin paavi Victor III, k. 1087) Monte Cassino eli loistokauttaan.
In the present study, I propose a reconstruction of the program of fresco decoration that covered the walls of the nave and aisles of the basilica of Monte Cassino.
Esitän väitöskirjassani rekonstruktion Monte Cassinon kirkon pää- ja sivulaivoissa olleesta kuvaohjelmasta ennen maanjäristystä.
As the community to which Benedict of Nursia had composed the Benedictine Rule, Monte Cassino enjoyed unquestioned authority in the Christian societies in the Middle Ages.
Tälle luostarille Benedictus Nursialainen kirjoitti säännön, joka levisi ympäri kristikuntaa.
At the time, Cassinese monks played an important role in the ecclesiastical reform that was changing the face of the Roman Church.
Useat luostariyhteisön jäsenet toimivat paavin kuuriassa ja olivat siten osallisina reformiliikkeessa, joka muutti syvällisesti katolista kirkkoa 1000-luvun lopussa.
Unfortunately, the Desiderian basilica was destroyed in an earthquake in 1348, and it has proved difficult for scholars to determine whether the church contained a fresco program and if it did, of what the program consisted.
Hankalaksi kysymyksen Monte Cassinon basilikan seinämaalausten kuvaohjelmasta ja sijainnista on kuitenkin tehnyt kirkon tuhoutuminen maanjäristyksessä vuonna 1348.
In addition, two computational tools, Compid and Pripper, were developed to simplify the analysis of our proteomic data.
Työn yhteydessä kehitettiin myös kaksi uutta bioinformatiikan työkalua, Compid ja Pripper, helpottamaan monimutkaisen proteomiikkatiedon analyysiä.
Our studies showed that both influenza A virus and viral RNA trigger significant changes in the proteomes of macrophages and HaCaT keratinocytes.
Tutkimuksemme osoittivat, että sekä influenssa A virus infektio että virusperäinen RNA aiheuttavat suuria muutoksia isäntäsolun proteiinikoostumuksessa.
When host cell recognizes the invading virus, multiple cell signaling cascades are activated resulting in antiviral immune responses, inflammation and programmed cell death of the infected cell.
Tämän seurauksena isäntäsolussa aktivoituu lukuisia eri signalointireittejä, jotka johtavat antiviraalisen immuunivasteen ja tulehdusvasteen aktivoitumiseen sekä lopulta infektoidun solun ohjattuun kuolemaan.
Finally, we showed that viral stimulation triggered extensive protein secretion from macrophages.
Lisäksi osoitimme, että virusinfektio laukaisee lukuisien eri proteiinien erityksen ulos isäntäsoluista.
Three different proteomic approaches were used in this project to study virus-induced changes in human epithelial cells and macrophages.
Tässä tutkimuksessa erilaisia proteomiikan menetelmiä on käytetty virusinfektion aikaansaamien vasteiden tutkimiseen ihmisen soluissa.
Viral RNA-induced responses in HaCaT keratinocytes were studied using two-dimensional gel electrophoresis and MS.
Kvantitatiivisissa ja kvalitatiivisissa analyyseissä on käytetty yksi- ja kaksisuuntaista geelielektroforeesia sekä nestekromatografisia menetelmiä yhdistettynä massaspektrometrisiin analyyseihin.
In addition, various bioinformatics tools have become increasingly important in the interpretation of complex proteomic data.
Lisäksi kerätyn tiedon analyysissä on käytetty erilaisia bioinformatiikan työkaluja.
Proteomics is defined as large-scale study of proteins, and with current proteomic methods thousands of proteins can be characterized in a single experiment.
Proteiinit osallistuvat lähes kaikkiin solun toimintoihin ja niitä säädellään koko ajan usealla eri tavalla.
In conclusion, our proteomic experiments have given an in-depth view of cellular events activated in human primary macrophages and HaCaT keratinocytes after viral infection.
Kaiken kaikkiaan tutkimuksemme antavat kattavan kuvan virusinfektion laukaisemista tapahtumista isäntäsolussa.
Our studies with macrophages also showed that several inflammatory pathways, and especially the NLRP3 inflammasome, are activated as a result of viral RNA and influenza A virus infection.
Tutkimme erityisesti tulehdusvasteen muodostumisessa keskeisen proteiinikompleksin, NLRP3 inflammasomin, aktivoitumista sekä siihen liittyviä proteiineja.
The detailed mechanisms of host cell defense responses activated upon viral infection are still partially unknown.
Vaikka luontaisen immuunivasteen aktivoitumista on tutkittu paljon, on suuri osa signalointireittien yksityiskohdista edelleen epäselviä.
Influenza A virus-induced changes in the intracellular compartments and secretomes of human primary macrophages were characterized using iTRAQ labeling-based quantitative proteomics.
Tässä työssä on tutkittu influenssa A viruksen ja virusperäisen RNA:n aiheuttamia muutoksia isäntäsolun proteiinien ilmentymisessä.
Proteomic characterization of host response to viral infection
Luontaisen immuunivasteen signalointireitit muodostavat monimutkaisen verkoston, jonka tarkoituksena on suojata isäntäorganismia infektion alkuvaiheessa.
The combination of proteomics and bioinformatics is nowadays an important tool to study cellular signaling mechanisms.
Proteomiikalla tarkoitetaan solun tai kudoksen proteiinien laajamittaista tutkimista.
Virus-induced changes in the expression of 14-3-3 signaling proteins as well as rearrangement of host cell cytoskeleton were detected in HaCaT keratinocytes.
Virusinfektion havaittiin aiheuttavan mm. solutukirangan uudelleenjärjestäytymistä ja eri tulehdusvastereittien aktivoitumista sekä johtavan lopulta ohjattuun solukuolemaan.
Most rare diseases currently have no cure.
Useimpiin harvinaissairauksiin ei ole tarjolla hoitokeinoja.
Understanding of the causes and mechanisms of rare diseases is needed for improving diagnostics, therapeutic development and personalized treatments.
Harvinaissairauksien aiheuttajien ja solutason mekanismien ymmärrystä tarvitaan diagnostiikan, hoitokeinojen ja henkilökohtaisten hoitojen kehittämiseksi.
Rare diseases are a heterogenous group of disorders, which together affect a large number of people.
Harvinaissairaudet ovat laaja tautien kirjo, joita sairastaa suuri määrä ihmisiä.
This research showed that GANP regulates gene expression in a cell type specific manner.
Tämä tutkimus osoitti, että GANP säätelee geenien ilmaisua solutyypistä riippuen.
Through international collaboration, patients from multiple families and the disease variants in MCM3AP were identified.
Kansainvälisen yhteistyön avulla tunnistimme potilaita useista perheistä, jonka avulla tunnistimme tautia aiheuttavat geenivirheet MCM3AP geenissä.
One of the key processes in the cell is RNA metabolism, which is crucial for gene expression.
Yksi tärkeistä tapahtumista soluissa on ribonukleiinihapon (RNA) kiertokulku, joka on tärkeä geenien säätelylle ja ilmaisulle.
These diseases typically have a genetic cause, which affects various cellular processes and pathways.
Kyseiset sairaudet ovat tyypillisesti perinnöllisiä, ja vaikuttavat soluissa useisiin tärkeisiin prosesseihin.
Germinal center associated nuclear protein (GANP), encoded by MCM3AP, is a large scaffold protein in the Transcription and Export 2 (TREX-2) complex, which is responsible for the transport of mRNAs from nucleus to the cytoplasm.
GANP (Germinal center associated nuclear protein), jota koodaa MCM3AP geeni, on merkittävä proteiini TREX-2 (Transcription and Export 2) kompleksissa.
Defects in RNA processing steps contribute to a variety of human diseases ranging from motor neuron diseases to cancer.
Ongelmat RNA:n prosessoinnin eri vaiheissa johtavat erilaisiin sairauksiin liikehermosairauksista syöpään.
In patient fibroblasts, GANP was found to dysregulate genes depending on intron content.
Potilaiden fibroblasteissa GANP sääteli geenejä intronien määrästä riippuen.
In addition, stem cell-based technology and genome editing was utilized to allow modeling of GANP defects in human cultured motor neurons.
Lisäksi tässä tutkimuksessa hyödynnettiin kantasoluteknologiaa ja geenieditointia, joka mahdollisti GANP proteiinin puutteen vaikutuksien analysoimisen ihmisen liikehermosoluissa.
The different cellular models including patient-specific motor neurons used in this study have revealed molecular pathways that may be targets for treatment in preclinical trials.
Tässä työssä hyödynnetyt erilaiset solumallit, kuten potilaiden kantasoluista erilaistetut hermosolut, ovat lisänneet ymmärrystä molekyylitason muutoksista, joita voidaan tulevaisuudessa hyödyntää lääkekehityksessä.
In this dissertation, biallelic variants in Minichromosome maintenance complex 3 associated protein (MCM3AP) gene were found to underlie a neurological syndrome: early-onset peripheral neuropathy with/without intellectual disability.
Tässä väitöskirjassa MCM3AP (Minichromosome maintenance complex 3 associated protein) geeni todettiin taudinaiheuttajaksi lapsuusiällä alkavalle neurologiselle oireyhtymälle.
In this dissertation, the foundation for understanding the mechanisms of MCM3AP-linked neurological syndrome has been established through identification of the causative gene and description of the disease phenotype.
Tässä väitöskirjassa perusteet MCM3AP geenivirheiden aiheuttaman neurologisen tautikirjon ymmärtämiseksi on luotu geenivirheiden löytymisestä taudinkuvan määrittelyyn.
The effects of different disease-causing variants on GANP abundance on the nuclear envelope were determined, which led to establishment of a genotype/phenotype correlation regarding the severity of the motor phenotype.
Geenivirheiden vaikutukset GANP proteiinin määrään tumakalvolla auttoivat määrittämään perimän ja ilmiasun välisen korrelaation potilaiden liikkumisvaikeuksien suhteen.
We found that GANP is a major regulator of gene expression in developing motor neurons, with GANP defects altering the expression of genes related to synaptic functions and resulting in compensatory induction of protein synthesis and mitochondrial pathways.
Geenivirheet muuttivat geenien ilmaisun säätelyä erityisesti hermoliitoksiin liittyvissä geeneissä ja lisäsivät kompensaatiota proteiinisynteesiin ja mitokondrioihin liittyvissä geeneissä.
Henoch-Schönlein purpura (HSP) is a vasculitis occurring predominantly in children.
Henoch-Schönleinin purppura (HSP) on pääasiassa lapsilla esiintyvä verisuonitulehdus, johon sairastuu Suomessa vuosittain noin 200 lasta.
Analysis also involved imputation of human leukocyte antigen (HLA) alleles.
Geenimuodot sijaitsevat immuunipuolustukseen vaikuttavalla HLA (Human leukocyte antigen) -alueella.
Additionally, 18 (29%) patients had persisting urinary abnormalities, which justifies long-term follow-up after severe HSN.
Potilaista kuitenkin 29 %:lla todettiin edelleen valkuais- tai verivirtsaisuutta, jotka voivat pitkäaikaisseurannassa huonontaa munuaisten toimintaa.
Our results thus suggest that it is possible to develop a more sensitive histologic classification for HSN than the current ISKDC classification.
Tulokset viittaavat, että HSP:lle kannattaisi luoda histologinen luokittelujärjestelmä, joka huomioisi laajalti erilaisia koepalamuutoksia.
This thesis aimed to evaluate the prognostic capability and clinical utility of diagnostic and follow-up kidney biopsies in HSN, to describe the long-term outcome of HSN patients treated in Finland with methylprednisolone (MP) pulses and cyclosporine A (CyA), and to perform a genome-wide association study (GWAS) in HSP patients.
Vaikean HSP:n aiheuttamaan munuaistaudin aktiivisen hoidon vaikutusta tutkimme selvittämällä siklosporiinilla ja kortisonipulssihoidolla hoidettujen potilaiden pitkäaikaisennustetta.
Long-term follow-up after severe HSN is nonetheless needed as also patients with favorable outcome developed progressive chronic lesions in the follow-up biopsy.
Vaikean HSP-munuaistulehduksen sairastaneet potilaat tarvitsevat näin ollen pitkäaikaisen seurannan taudin hoidon jälkeenkin.
Our results suggest that in predicting the outcome of HSN, follow-up kidney biopsies provide limited additive information to ongoing clinical symptoms.
Tulostemme mukaan nämä geenimuodot liittyvät lisääntyneeseen alttiuteen sairastua HSP-tautiin.
The ability of the ISKDC classification and SQC to predict unfavorable outcome was evaluated comparatively with two methods: receiver operating characteristics and logistic regression analyses.
Munuaiskoepalojen ennusteellista merkitystä tutkimme luokittelemalla munuaisten koepalanäytteiden muutokset eri luokitusjärjestelmillä ja vertaamalla tuloksia potilaiden ennusteeseen.
Histologic findings from diagnostic kidney biopsies in 53 pediatric HSN patients were retrospectively scored with the ISKDC classification and a new semiquantitative classification (SQC).
Genominlaajuisessa assosiaatiotutkimuksessa havaitsimme, että HSP:aan sairastuneilla potilailla tietyt geenimuodot olivat yleisempiä kuin terveiltä ihmisiltä otetuissa kontrollinäytteissä.
Symptoms of HSP typically manifest in the skin, joints, gastrointestinal tract, and kidneys; the severity of kidney symptoms principally determines the long-term outcome of HSP.
Yleensä HSP on hyväennusteinen ja itsestään rauhoittuva tauti, mutta osalla potilaista HSP voi aiheuttaa vaikean munuaistulehduksen.
One patient developed kidney failure and one patient had reduced kidney function; both received MP pulses as an initial treatment.
Hoitotulos lääkehoidon jälkeen oli varsin hyvä, sillä potilaista ainoastaan 2 % oli ajautunut dialyysiin tai munuaisensiirtoon.