natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The second article concerns the regulation of CO2 emissions from the energy use of logging residues.
Toinen osajulkaisu koskee hakkuutähteiden energiakäytön ohjausta.
This thesis focuses on the optimal (i.e. welfare-maximizing) regulation of land use sector climate impacts using market-based instruments, such as taxes and subsidies.
Ensimmäisessä osajulkaisussa esitetään eräs tapa muotoilla kattava maankäyttösektorin ilmasto-ohjaus siten, että useimmat tuet ja verot kohdistetaan helposti suoraan havaittaviin toimenpiteisiin (kuten pellonraivaus tai puunkäyttö) vaikeammin havaittavien reaaliaikaisten hiilivirtojen sijaan.
In the stand-level context it appears that the additionality principle can be implemented without distorting the optimal rotation, by reclaiming subsidies for baseline carbon storage by a site productivity tax on forests.
Tutkimuksessa tarkastellaan, kuinka optimaalinen ilmasto-ohjaus voitaisiin toteuttaa tukemalla vain lisäistä (eli ilman tukia saavutettavan tason ylittävää) hiilen varastointia.
Each article focuses on a separate aspect of land use sector climate policy.
Väitöskirjassani tarkastelen maankäyttösektorin ilmastopoliittista ohjausta.
Human land use affects the climate through various channels.
Ilmastopolitiikkaa voidaan tehostaa tuomalla maankäyttö ohjauksen piiriin.
The first article outlines a comprehensive tax policy for jointly regulating carbon storage in biomass, soils and products.
Päästökauppa ja hiiliverot kannustavat päästövähennyksiin teollisuudessa ja energiantuotannossa.
Forcing agents’ prices that are based on the SCF are consistent with the Social Cost of Carbon, and can therefore be consistently applied in cost-benefit analysis or utilized to harmonize the regulation of non-CO2 forcing agents.
Hiilivirtojen johdonmukainen hinnoittelu tarkoittaa metsien hiilen varastoinnin tukemista, mutta kaikesta varastoinnista maksaminen voi olla kallista.
The fourth article presents a new concept: the Social Cost of Forcing (SCF), which is the social cost of the marginal unit of radiative forcing at a given moment.
Kunkin ilmastoa lämmittävän tekijän (kuten päästetyn hiilidioksiditonnin) hinta perustuu sen tuottaman yhteiskunnallisen haitan arvoon.
On the optimal regulation of land use sector climate impacts
Vastaavaa ilmastovaikutusten hinnoitteluun perustuvaa kattavaa ohjausta ei ole toistaiseksi ulotettu maankäyttösektorille.
A small amount of vitamin D is also free in the circulation.
Pieni määrä D-vitamiinia on myös vapaana verenkierrossa.
These studies consisted of 233 Finnish children and adolescents (7–19 years) (Study I) and of 622 Finnish women and men (37–47 years) (Studies II and III).
Tutkimusaineisto koostuu 233 suomalaisesta lapsesta ja nuoresta (I), sekä 622 suomalaisesta naisesta ja miehestä (II-III).
These free metabolites are suggested to be more active because they can enter the cells without a receptor.
Vapaan D-vitamiinin on ehdotettu olevan pienestä pitoisuudestaan huolimatta aktiivisempi muoto, koska se pääsee soluihin ilman reseptoria.
PTH was also low in GC2/2.
PTH pitoisuus oli myös matalin genotyypillä GC2/2.
Vitamin D binding protein (DBP) transports vitamin D metabolites into target tissues.
D-vitamiinin kuljettajaproteiini (DBP) kuljettaa D-vitamiinimuotoja kohdekudoksiin.
It is metabolized in the liver to the main circulating form, 25-hydroxyvitamin D (25(OH)D).
D-vitamiinin pääasiallinen veressä kiertävä muoto on 25-hydroksi- D-vitamiini (25(OH)D).
In Study III, the adults were stratified by body mass index into normal-weight, overweight, and obese.
Osatyössä III tutkittavat jaettiin painoindeksin mukaan normaalipainoisiin, ylipainoisiin ja lihaviin.
Bone traits were measured with Dual energy X-ray-absorptiometry and peripheral quantitative computed tomography.
Luusto kuvattiin röntgenabsorptiometrialla ja/tai tietokonetomografialla.
This study investigated the association of DBP genetic variation on vitamin D metabolism and bone traits.
Tämän väitöskirjan tavoite oli tutkia DBP:n geneettisen vaihtelun vaikutusta D-vitamiiniaineenvaihduntaan ja värttinä- ja sääriluun muuttujiin.
In addition, DBP and PTH were higher in obese women and in both genders combined than in their normal weight peers.
DBP- ja PTH-pitoisuudet olivat korkeammat lihavilla naisilla sekä naisten ja miesten yhdistetyllä ryhmällä verrattuna normaalipainoisiin verrokkeihin.
Study also aimed to examine whether obese individuals differ in their vitamin D metabolism from the normal-weight individuals and do these potential differences affect bone.
Lisäksi tavoite oli tutkia eroaako lihavien D-vitamiiniaineenvaihdunta normaalipainoisista ja onko mahdollisilla eroilla vaikutuksia luustoon.
Genetic variation of DBP coding gene affects the protein’s ability to bind 25(OH)D, thereby influencing bound and free 25(OH)D concentrations.
DBP:n kyky sitoa 25(OH)D:ta vaihtelee genotyypin mukaan ja voi vaikuttaa siten sitoutuneen ja vapaan 25(OH)D:n pitoisuuksiin veressä.
In men, both bound and free 25(OH)D were lower in obese than in those of normal-weight.
Miehillä sekä sitoutuneen, että vapaan 25(OH)D:n pitoisuudet olivat matalammat lihavilla kuin normaalipainoisilla.
In boys, genotype was negatively associated with hip bone mineral content (BMC) and lumbar spine bone mineral density (BMD).
Molemmilla sukupuolilla DBP:n genotyyppi oli yhteydessä lannerangan luun mineraalipitoisuuteen ja luun vahvuuten sekä pojilla löytyi yhteys luun mineraalipitoisuuteen lonkassa ja mineraalitiheyteen lannerangassa.
Furthermore, vitamin D concentrations have been reported to be lower in obese individuals than in their normal-weight peers.
Aikaisemmissa tutkimuksissa on havaittu, että lihavilla on alhaisemmat D-vitamiinipitoisuudet veressä kuin normaalipainoisilla.
In Study III, free and bioavailable 25(OH)D concentrations were lower in obese women than in normal-weight.
Osatyössä III lihavilla naisilla oli matalammat vapaan 25(OH)D:n pitoisuudet kuin normaalipainoisilla.
Serum 25(OH)D concentrations were lowest in GC diplotypes 1S/2, 1S/1F, and 2/2, but adjusted free and bioavailable 25(OH)D concentrations were highest in GC2/2.
DBP pitoisuus oli alhaisin genotyypillä GC2/2 ja matalimmat 25(OH)D pitoisuudet havaittiin GC diplotyypeillä 1S/2, 1S/1F ja 2/2.
In obese women, 25(OH)D was negatively associated with distal radius trabecular density and tibial shaft cortical strength index (CSI).
Lihavilla naisilla 25(OH)D oli käänteisessä yhteydessä hohkaluun tiheyteen värttinäluussa ja kuoriluun lujuuteen sääriluussa.
Intake of vitamin D and calcium, medications and physical activity were collected.
Havainnolla voi olla merkitystä, kun D-vitamiinitilaa sekä sen metaboliaa ja toimintoja tutkitaan.
In Study I, 25(OH)D and PTH were lowest in genotype GC2/2.
Osatyössä I genotyypillä GC 2/2 oli matalimmat 25(OH)D ja PTH-pitoisuudet.
In Study II, variation were found among genotypes in DBP, total, free, and bioavailable 25(OH)D, and PTH concentrations.
Osatyössä II DBP:n, sitoutuneen- ja vapaan 25(OH)D:n sekä PTH:n pitoisuudet erosivat genotyyppien välillä.
Vitamin D is crucial for the human body and it has a significant role in bone growth and for maintenance of the skeleton throughout life.
D-vitamiinin puutos lapsuudessa ja nuoruudessa voi vaikuttaa luuston kehitykseen ja kasvuun.
Furthermore, free and bioavailable 25(OH)D were negative determinants of distal radius CSI, radial shaft cortical density, and tibial shaft CSI in obese women.
Lisäksi vapaan 25(OH)D:n pitoisuudet olivat lihavilla käänteisessä yhteydessä värttinäluun pään lujuusindeksiin, värttinäluun varren tiheyteen kuoriluussa sekä sääriluun varren tiheyteen kuoriluussa.
Furthermore, altered vitamin D metabolism in the obese may influence bone.
Aikuisuudessa D-vitamiinin puutos voi olla osallisena luukatoon.
In addition, free 25(OH)D concentrations were calculated and in Study II adjusted with genotype specific affinity values.
Kun vapaan 25(OH)D:n pitoisuudet adjustoitiin genotyyppikohtaisilla sitoutumisvakioilla, genotyypillä GC2/2 havaittiin korkeimmat pitoisuudet.
Associations among Vitamin D Binding Protein Gene Polymorphisms, Total, Free and Bioavailable 25-Hydroxyvitamin D and Skeletal Outcomes : Studies in Children, Adolescents, and Middle-aged Finns
Tulokset osoittavat, että kuljettajaproteiinin geneettinen vaihtelu vaikuttaa sekä vapaan, että sitoutuneen 25(OH)D:n, kuljettajaproteiinin sekä PTH:n pitoisuuksiin.
25(OH)D, parathyroid hormone (PTH), albumin, and bone turnover markers as well as single nucleotide polymorphisms (SNPs) rs4588 and 7041 in the GC gene (Study I and II) were determined.
Tiedot muun muassa tutkittavien D-vitamiinin saannista ja fyysisestä aktiivisuudesta selvitettiin kyselylomakkeella sekä sitoutuneen, että vapaan 25(OH)D:n, PTH, sekä DBP pitoisuudet määritettiin.
In conclusion, genetic variation in DBP is associated with bound and unbound forms of 25(OH)D, DBP and PTH concentrations and genetic variation of DBP can be one factor affecting bone mass accrual in adolescence.
DBP:n geneettinen vaihtelu voi olla yksi tekijä, joka vaikuttaa luumassan kertymiseen nuoruudessa.
No extensive variation was noted among three studied growing years, even though the weather conditions varied markedly.
Valittujen lajikkeiden seuranta kolmen vuoden ajalta ei osoittanut merkittäviä muutoksia pitoisuuksissa, vaikka sääolosuhteet vaihtelivat huomattavasti seurantajakson aikana.
The levels in the studied cultivars varied from 5.2–7.6 mg/g dry matter (DM) and 2.1–3.6 mg/g DM within one growing year for vicine and convicine, respectively.
Suomessa kasvaneet härkäpapulajikkeet sisälsivät 5,2–7,6 mg/g visiiniä ja 2,1–3,6 mg/g konvisiiniä kuiva-ainetta kohden.
Legumes are a sustainable source of plant protein, and their production could be increased in Europe.
Palkokasvit ovat merkittäviä kasviproteiinin lähteitä.
The compounds of interest were quantified using reversed phase high performance liquid chromatography (RP-HPLC) with ultraviolet (UV) detection against an internal standard uridine.
Käänteisfaasi-nestekromatografinen menetelmä UV-detektiolla (RP-HPLC-UV) otettiin käyttöön, ja yhdisteet kvantitoitiin sisäistä standardia uridiinia käyttämällä.
Vicine and convicine were hydrolysed in faba bean extracts, in vicine and convicine fractions and in faba bean suspensions by using β-glucosidase to study the formation and stability of the aglycones.
Visiiniä ja konvisiiniä hydrolysoitiin malliolosuhteissa sekä härkäpapumateriaaleissa beta-glukosidaasientsyymillä vastaaviksi aglykoneiksi niiden muodostumisen ja stabiilisuuden tutkimista varten.
The performance of the HPLC method was suitable for the analysis of vicine and convicine.
Valittu, optimoitu HPLC-menetelmä soveltui sekä visiinin ja konvisiinin että niiden aglykonien tutkimiseen.
The aglycones formed in the vicine and convicine fractions decreased in amount and finally lost their UV absorptivity after 2 h at pH 5 at 37 °C.
Aglykonien UV-absorptio hävisi malliolosuhteissa (pH 5, 37 °C) kahdessa tunnissa.
The main aim of this study was to implement methods for the total elimination of vicine and convicine, with a focus on the aglycones.
Tutkimuksen tavoitteena oli selvittää mahdollisuuksia visiinin, konvisiinin ja niiden aglykonien poistamiseksi tarkoitusta varten käyttöönotetuilla menetelmillä.
The aglycones were measured from sourdoughs fermented at 25 °C and from the corresponding doughs, but not from the breads.
Aglykonit havaittiin hapantaikinoista ja taikinoista, mutta ei leivistä.
Practical processing methods for removal of vicine, convicine and their aglycones are still required.
Härkäpapujen käsittelyssä on kiinnitettävä huomiota sekä visiinin, konvisiinin että niiden aglykonien poistamiseen.
The amounts of vicine and convicine in wheat breads, containing 30% faba bean, were comparable to the amounts that were in sourdoughs after 24 h of fermentation.
Leivät lopputuotteina (30 % härkäpapua) sisälsivät hapantaikinoita vastaavan määrän visiiniä ja konvisiiniä.
Different processing methods have reduced the vicine and convicine contents to varying levels, but the formation of the aglycones have not been studied.
Aiemmat käsittelyt visiinin ja konvisiinin poistamiseksi ovat onnistuneet osittain tai kokonaan, mutta niissä ei ole kuitenkaan otettu huomioon vielä haitallisempien aglykonien vapautumista.
The contents of vicine and convicine were determined in cultivars grown in Finland, and the contents were compared within a selected growing year and among three growing years.
Suomessa kasvaneiden härkäpapulajikkeiden visiini- ja konvisiinipitoisuudet määritettiin lähtötasojen selvittämiseksi.
Cultivar comparison showed that the cultivar ‘Kontu’, the commonly grown cultivar in Finland, contained high amounts of vicine and convicine.
Suomessa yleisesti käytetty lajike Kontu sisälsi runsaasti visiiniä ja konvisiiniä.
Fermentation can induce losses of vicine and convicine, but the efficiency of hydrolysis depends on the selection of strains and the fermentation conditions.
Fermentointi beta-glukosidaasipositiivisilla maitohappobakteerikannoilla sen sijaan osoitti, että visiini ja konvisiini voidaan hydrolysoida, mutta olosuhteiden optimointi voi olla haastavaa.
Finally, the formation and stability reactions were studied under selected model conditions and in sourdoughs and breads.
Visiinin ja konvisiinin aglykonimuotojen stabiilisuudesta eri olosuhteissa saatiin aiempaa laajempaa tietoa.
Selected lactic acid bacteria (LAB) strains were able to hydrolyse vicine and convicine in faba bean sourdoughs at 25 °C, 24 h; the hydrolysis depended on the fermentation temperature.
Valituissa, hallituissa fermentointiolosuhteissa (25 °C fermentointi 24 tunnin ajan) parhaimmillaan noin 80 % visiinistä ja noin 40 % konvisiinistä saatiin poistettua.
Vicine and convicine, and particularly their aglycones, can cause a form of haemolytic anaemia called favism in individuals who have genetic deficiency in the glucose-6-phosphate dehydrogenase (G6PD) enzyme.
Ilman lisättyä entsyymiä visiini ja konvisiini eivät merkittävästi hydrolysoituneet härkäpapususpensioissa, joten hydrolyysi vaatii ulkoisen, lisätyn entsyymin lähteen.
The use of faba bean (Vicia faba L.) is limited in part due to the presence of the pyrimidine glycosides vicine and convicine.
Häiriö glukoosi-6-dehydrogenaasientsyymin (G6PD) tuotannossa altistaa punasolut näiden yhdisteiden hapetuskyvylle, koska kyseistä entsyymiä tarvitaan hallitsemaan hapettumisreaktioita.
Furthermore, controlled acidification is necessary for maintain acceptable sensory quality.
Fermentointi oli lupaava menetelmä visiinin ja konvisiinin poistamiseksi härkäpavusta, mutta aistinvaraisen laadun säilyttäminen on tärkeää.
Occurrence of vicine and convicine in faba bean and their removal by hydrolysis
Visiinin ja konvisiinin hydrolysoiminen vastaaviksi aglykoneiksi oli toimiva ratkaisu, ja hydrolyysissä vapautuvien aglykoneiden havaittiin olevan epästabiileja.
In practice, however, risk communication proceedings are still characterized by the traditional deficit model.
Käytännössä riskiviestinnän toimenpiteitä leimaa kuitenkin edelleen perinteinen tiedon puute -malli.
In terms of policy research, both conflicting and consensual policies should be avoided.
Politiikan tutkimuksen termein tavoitteena olisi välttää niin konfliktoivaa kuin konsensuaalistakin politiikkaa.
The study will consider how interaction could be practiced in the case of controversy.
Tutkimuksessa pohditaan, miten vuorovaikutus voisi käytännössä toteutua erimielisyyden vallitessa.
As an alternative to these, a dialogic approach is presented to systematically address disagreements and increase understanding of controversy.
Näille vaihtoehdoksi esitetään dialogista pyrkimystä, jonka tavoitteena on erimielisyyden systemaattinen käsitteleminen ja erimielisyyttä koskevan ymmärryksen lisääminen.
In the case example, the ambiguity is con-nected to what extent areas of ambiguity, uncertainty and ignorance are taken into account when assessing the overall picture of the risk.
Tapausesimerkissä epäselvyyttä aiheuttaa se, missä määrin epäselvyyden, epävarmuuden ja tietämättömyyden osa-alueita otetaan huomioon riskin kokonaiskuvaa arvioitaessa.
Interactive risk communication should contribute to the discussion so that both strong and weak knowledge are involved in the discussion.
Vuorovaikutteisen riskiviestinnän tulisi edesauttaa keskustelua toteutumaan niin, että sekä vahvan että heikon tiedon osa-alueet ovat mukana keskustelussa.
In the case example, the expert contradiction is analysed exerting definitions for risk, ambiguity, uncertainty and ignorance (Stirling & Gee 2002).
Tapausesimerkissä ilmenevää asiantuntijatiedon ristiriitaisuutta tarkastellaan riskin, epäselvyyden, epävarmuuden ja tietämättömyyden käsitteiden avulla (Stirling & Gee 2002).
The conclusion is that, in the case of risk as characterized by high ambiguity, risk communication should structure contradictory information in the frame of strong and weak information rather than in the frame of true and false information, as connected to traditional risk communication.
Johtopäätöksenä esitetään, että epäselvän riskin tapauksessa ristiriitaista tietoa tulisi viestinnässä ja vuorovaikutuksessa jäsentää tiedon vahvuuden ja heikkouden kehyksessä ennemmin kuin perinteisen riskiviestinnän mukaisessa oikean ja väärän tiedon kehyksessä.
Communication should structure and create more understanding concerning the discussion as a whole and the disagreement related to it.
Viestinnän tulisi jäsentää ja tehdä ymmärrettäväksi keskustelun kokonaisuutta ja siihen liittyvää erimielisyyttä.
The current theoretical discussion on risk communication emphasizes a dialogic and participatory approach.
Riskiviestintää koskeva teoreettinen keskustelu korostaa nykyään viestinnän dialogista ja osallistavaa näkökulmaa.
The study focuses on analysing risk communication in the risk case characterized by high ambiguity (Renn 2015).
Tutkimus keskittyy analysoimaan riskiviestintää epäselvässä riskitapauksessa (Renn 2015).
The aim of this study is to consid-er the conditions for implementing participatory formats and interaction in risk communication.
Tämän tutkimuksen tavoitteena on pohtia vuorovaikutteisen riskiviestinnän toteuttamisen edellytyksiä.
A controversial public debate on the potential health risks connected to wireless communications technology is being analysed as a case example.
Tapausesimerkkinä analysoidaan langattoman viestintätekniikan mahdollisia terveysriskejä koskevaa ristiriitaista julkista keskustelua.
The research mate-rial consists of newspaper material, webpage material and expert debate collected by the eDelphi method.
Aineistoina käytetään sanomalehtiaineistoa, verkkosivuaineistoa ja tutkimusta varten eDelfoi-menetelmällä kerättyä asiantuntijapuhetta.
In these cases, according to Ortwin Renn (2015), the process of evaluation needs to be open to public scrutiny and new forms of delibera-tion.
Epäselvien riskitapausten käsitteleminen edellyttää Ortwin Rennin (2015) mukaan avointa vuorovaikutusta ja osallistamista.
Communication and interaction should be introduced as a force affecting the struc-ture of the conversation.
Epäselvän riskin tapauksessa viestintä ja vuorovaikutus tulisi ottaa käyttöön keskustelun rakenteeseen vaikuttavana voimana.
According to a formal definition, risk is a condition under which it is possible both to define a comprehensive set of all possible outcomes and to resolve a discrete set of probabili-ties across this array of outcomes (ibid.).
Riski voidaan määritellä, kun arvioitavan ongelman seurauksia ja niiden todennäköisyyttä koskeva tieto on vahvaa.
Approximately 1,5 billion people in the world are suffering from iodine deficiency.
Maailmanlaajuisesti noin 1,5 miljardia ihmistä kärsii jodin puutoksesta.
Loss of iodine can be caused by several factors, for example heat treatments, storage conditions and processing.
Jodihävikki voi tapahtua monista tekijöistä, kuten lämpökäsittelyistä, varastointiolosuhteista ja prosessoinnista.
For example, for 18–44 years old women in 2017, the iodine intake was 228 µg/day with iodized salt and 88 µg/day without iodized salt.
Esimerkiksi vuonna 2017 18–44-vuotiaiden naisten laskennallinen jodin saanti oli 228 µg/vrk, kun käytetty suola oli jodioitua ja 88 µg/vrk, kun suola oli jodioimatonta.
In Finland, mild iodine deficiency has occurred in adults according to national surveys.
Suomessa on havaittu aikuisilla lievä jodin puutos kansallisten tutkimusten perusteella.
The recommendation of iodine intake is 150 µg/day for adults.
Jodin saantisuositus aikuisille on 150 µg/vrk.
The iodine intake in 2012 and 2017, was estimated for different population groups.
Jodin saantia vuosina 2012 ja 2017 arvioitiin eri väestöryhmissä.
Iodine is an essential nutrient for humans and it is needed for the synthesis of thyroid hormones.
Jodi on välttämätön hivenaine ihmisille ja sitä tarvitaan kilpirauhashormonien tuotantoon.
According to the National FinDiet 2017 survey, iodine intake of men was at the recommended level, but women had mild iodine deficiency.
FinRavinto 2017 -tutkimuksen perusteella miesten jodin saanti oli suositellulla tasolla ja naisilla oli yhä havaittavissa lievää jodin puutosta.
Finnish food industry should continue using iodized salt, because it is an efficient way to prevent iodine deficiency in Finnish population.
Suomen elintarviketeollisuuden kannattaa jatkaa jodioidun suolan käyttöä, sillä se on tehokas keino ehkäistä väestön jodin puutosta.
The most important sources of iodine are cereal products and dairy products.
Tärkeimpiä jodin lähteitä suomalaisten ruokavaliossa ovat viljavalmisteet ja maitovalmisteet.
The consumption data of different food groups were from the National FinDiet 2012 and 2017 surveys.
Elintarvikkeiden kulutustiedot saatiin laskelmia varten FinRavinto 2012 ja 2017 -tutkimuksista.
There is still no concern about excessive iodine intake at the iodine concentration 25 mg/kg NaCl.
Jodin liikasaannista ei ole laskelmien perusteella vaaraa, kun suolan jodipitoisuus on 25 mg/kg NaCl.
There are many categories, where most of the manufacturers use iodized salt: breads, convenience foods, sauces, cold cuts and sausages.
Jodioitua suolaa sisältäviä elintarvikkeita oli huomattava osuus seuraavissa kategorioissa: leivät, valmisruoat, kastikkeet, leikkeleet ja ruokamakkarat.
Iodized salt is added to several foods, but iodine loss may occur.
Moniin elintarvikkeisiin lisätään jodioitua suolaa, mutta niissä voi tapahtua jodihävikkiä.
The objective of this thesis was to investigate the use of iodized salt in Finnish food industry and find out the amount of iodine in food products that contain iodized salt.
Tutkielman tavoitteena oli kartoittaa jodioidun suolan käyttöä Suomen elintarviketeollisuudessa ja tutkia jodin määrää ja säilyvyyttä elintarvikkeissa.
There was big difference in iodine intake, depending on if calculations were done with or without iodized salt.
Jodin saannissa oli suuri ero riippuen siitä, tehtiinkö laskelmat jodioitua vai jodioimatonta suolaa sisältävien elintarvikkeiden jodipitoisuuksilla.
The use of iodized salt in Finnish food industry was investigated mostly with Foodie-website and food manufacturers’ websites.
Jodioidun suolan käytön kartoitusta tehtiin Foodie-sivuston ja elintarvikevalmistajien internetsivujen avulla.
The use of iodized salt in the Finnish food industry seems to be at a good level, but there are differences between categories.
Kartoituksen perusteella vaikuttaa siltä, että Suomen elintarviketeollisuus käyttää melko laajasti jodioitua suolaa, mutta vaihtelua on eri elintarvikekategorioiden välillä.
The amount and stability of iodine in food products varies a lot, but it was seen that there is still significant amount of iodine in processed food products.
Jodin määrä ja säilyvyys vaihtelivat näytteiden välillä, mutta voidaan kuitenkin todeta, että jodia säilyy elintarvikkeissa prosessoinnista huolimatta ainakin huomattava osuus.
The iodine content of different foods were from analyzed food samples and Fineli-database.
Elintarvikkeiden jodipitoisuudet olivat joko tutkielmaa varten analysoituja tai Fineli-tietokannasta.