natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For this purpose, we studied a total of 117 stenotic valves obtained at valve replacement surgery, and 49 control valves obtained at cardiac transplantations, at valve replacement surgery due to aortic valve regurgitation, or from deceased organ donors whose hearts were unsuitable for use as grafts.
49 kontrolliläppää kerättiin aorttavuodon vuoksi leikatuilta potilailta, sydämensiirroissa poistetuista sydämistä ja käyttämättä jääneistä sydänsiirteistä.
We found that the mRNA expression levels of cathepsins S, K, and V, and their inhibitor cystatin C were higher in stenotic aortic valves than in control valves.
Ensimmäinen osatyö käsitteli katepsiineja S, K, ja V, sekä niiden estäjää kystatiini C:tä.
This thesis aimed at elucidating the mechanisms behind the pathological neovascularization of the stenotic aortic valves.
Tässä väitöskirjassa on kuvattu useita ahtautuneiden aorttaläppien uudissuonittumisen mekanismeja.
Furthermore, valvular interstitial cells undergo phenotypic differentiation into actively proliferating myofibroblasts, which contribute to the local inflammatory response as well as extracellular matrix remodeling in stenotic aortic valves.
Lisäksi läpän sidekudossolut aktivoituvat sidekudostumista edistävään suuntaan myofibroblasteiksi ja läpissä tuotetaan runsaasti sidekudosta hajottavia proteaaseja.
These include mast cell-derived components, the inflammatory cytokine TNF-α, hypoxia, and cigarette smoke.
Taudin riskitekijöitä ovat korkean iän lisäksi miessukupuoli, korkea verenpaine, tupakointi, diabetes ja veren suuri LDL-kolesterolin pitoisuus.
This imbalance, in turn, could facilitate the harmful infiltration of inflammatory cells and lipoproteins into the stenotic aortic valves and ultimately contribute to the progression of the disease.
Näin ollen tämän epätasapainon taustatekijät, kuten läpän syöttösolujen ja myofibroblastien vuorovaikutukset, voivat myös edistää aorttaläpän ahtauman etenemistä.
Myofibroblasts were also able to promote VEGF-A secretion by cultured human mast cells, suggesting potential angiogenic interplay between these two valvular cell types.
Lisäksi tutkimme myofibroblastien ja syöttösolujen vaikutuksia toisiinsa soluviljelymallissa ja osoitimme, että niiden välisellä vuorovaikutuksella voi olla uudissuonittumista edistäviä vaikutuksia.
Histological features of the disease resemble those of atherosclerosis, including the accumulation and modification of lipoproteins, inflammation, extracellular matrix remodeling, and calcification.
Tämän väitöskirjan osatyöt tähtäsivät ahtautuneiden aorttaläppien uudissuonittumisen luonnehdintaan sekä uudissuoni- ja imusuonikasvun taustalla olevien tekijöiden kartoittamiseen.
Furthermore, we characterized valvular lymphangiogenesis and investigated potential factors contributing to the balance between valvular angiogenesis and lymphangiogenesis, focusing on the role of valvular myofibroblasts and mast cells.
Lisäksi eristimme ihmisen aorttaläpistä myofibroblasteja ja tutkimme niiden vastetta erilaisiin ärsykkeisiin, kuten tulehdusvälittäjäaineisiin, hapenpuutteeseen ja tupakansavuun.
We found that in addition to immature microvessels, the stenotic aortic valves contained organized arterioles, indicating an advanced stage of angiogenesis.
Havaitsimme, että uudissuonten ja imusuonten välinen tasapaino on ahtautuneissa aorttaläpissä häiriintynyt suosien mm. tulehdussolujen kertymistä läpän rakenteisiin.
The observed changes in valvular scavenger receptor expression particularly favor inflammation and angiogenesis.
Havaitsimme, että näiden hiukkasten vaikutuksia välittävien jätereseptorien ilmentyminen on ahtautuneissa aorttaläpissä muuttunut tulehdusta ja uudissuonittumista edistävään suuntaan.
Aortic valve stenosis (AVS) is the most common valvular disease in Western countries.
Aorttaläpän ahtauma on väestön ikääntymisen myötä yleistynyt sairaus, johon ei ole lääkehoitoa.
In immunohistochemical stainings, the expressions of cathepsin S, cathepsin V, and cystatin C localized to valvular macrophages, chondroblast-like cells, and endothelial cells lining both the valvular surface and the neovessels in the stenotic valves.
Toisessa ja kolmannessa osatyössä selvitimme uudissuonten ja imusuonten määrää ja laatua ahtautuneissa ja terveissä aorttaläpissä sekä niiden yhteyksiä läpän kalkkiutumiseen ja tulehdusasteeseen.
The etiology of AVS is multifactorial, both genetic and external risk factors predisposing to the active pathological process eventually leading to clinically manifest stenosis.
Kudostasolla läpän ahtautumiseen johtaa aktiivinen tapahtumaketju, jonka katsotaan alkavan läpän pintaa verhoavan endoteelisolukerroksen vaurioitumisesta.
Furthermore, valvular mast cells and myofibroblasts were identified as potential players promoting valvular angiogenesis and contributing to the pathological imbalance between valvular angiogenesis and lymphangiogenesis.
Lisäksi verisuonien kuljettamat ravinteet ja happi mahdollistavat tulehdussolujen ja sidekudossolujen haitallisen toiminnan.
The mRNA expression levels of scavenger receptor class A type 1 (SR-A1) and Lectin-like oxidized LDL receptor-1 (LOX-1) were increased in AVS, whereas CD36 was downregulated in stenotic valves.
Aorttaläpän ahtautuminen johtaa sydämen vasemman kammion painekuormitukseen ja lopulta vajaatoimintaan, ja jo taudin lievään muotoon liittyy kohonnut sydänperäisen äkkikuoleman riski.
Finally, we investigated the potential effects of oxidized low-density lipoprotein (oxLDL) on valvular angiogenesis.
Neljännessä osatyössä selvitimme aiemmin ahtautuneista läpistä löydettyjen hapettuneiden LDL-hiukkasten vaikutuksia uudissuonittumiseen.
The general aim was to investigate the side effects and risks related to use of drugs with anticholinergic properties (DAPs) among older people.
Tutkimuksen päätavoitteena oli tutkia tämän lääkeryhmän käyttöön liittyviä sivuvaikutuksia ja riskejä ikääntyneillä tarkemmin.
The relation of DAP use, cognitive status and detailed cognitive functions, risk for delirium, hospitalizations, and mortality was assessed.
- Arvioida antikolinergien käytön yhteyttä sekavuustilan esiintyvyyteen, sairaalapalveluiden käyttöön ja kuolleisuuteen.
Aging is associated with multimorbidity and increased drug consumption.
Sairastavuus ja lääkkeiden käyttö lisääntyvät ikääntyessä.
Many commonly used drugs have anticholinergic properties predisposing older people to side effects such as cognitive decline, delirium, dizziness, constipation, urinary retention, and risk for glaucoma.
Näiden lääkkeiden käyttö on aiemmin liitetty mm. muistin heikkenemiseen, huimaukseen, virtsarakon ja suolen toiminnan häiriöihin ja aivojen vajaatoiminnasta johtuvaan sekavuustilaan.
Although they do not have significant effect on mortality or prevalence of delirium, they may increase the risk of hospitalizations.
Antikolinergien käyttö liittyi alentuneeseen muistiin ja lisääntyneeseen sairaalapalveluiden käyttöön, mutta ei näissä tutkimuksissa näyttänyt lisäävän kuolleisuutta tai sekavuustilan riskiä.
Adverse events among older people associated with use of drugs with anticholinergic properties
Antikolinergisten lääkkeiden vaikutus kognitioon
Aspects of CERAD test assessing episodic memory, most sensitive to detection of early Alzheimer's disease, did not show differences between users and non-users of DAPs.
Muistin alenema antikolinergien käyttäjillä muistutti ikääntymiseen liittyvää muistin heikkoutta ja oli erilainen kuin vanhusten yleisin dementian muoto, Alzheimerin tauti.
This study consists of four substudies.
Tutkimuksen kohteena oleva geeniperimä liittyi alentuneeseen muistiin.
Use of DAPs has small but clinically significant effect on older people s cognition, especially on executive functions and semantic memory.
Usea ikääntyneiden yleisesti käyttämä lääke heikentää keskus- ja ääreishermoston toimintaa ns. antikolinergisen ominaisuutensa vuoksi.
The research is based on fieldwork which was conducted in three rural villages in Cambodia.
Tutkimus pohjautuu kenttätyöhön, joka toteutettiin kolmessa maaseutukylässä Kambodžassa.
Attributions given to the success or failure of microlending were planning and effort, motivation, devotion, ability and features of personality, influence of other people or the lack of it, as well as chance, conditions and the model used in lending.
Mikrolainansaajien nimeämiä attribuutioita mikrolainauksen onnistumiselle ja epäonnistumiselle olivat suunnittelu ja yrittäminen, motivaatio, omistautuminen, osaaminen ja persoonallisuuden piirteet, ulkopuolinen tuki tai tuen puute, sekä sattuma, lainamalli ja olosuhteet.
Thirty members of a local non-governmental organisation's Village Bank programme who had been granted a microloan were used as informants in this study.
Tutkimuksen informantteina toimivat 30 paikallisen kansalaisjärjestön kyläpankkihankkeen jäsentä, jotka olivat ottaneet mikrolainan.
The data was then analysed using qualitative content analysis that was guided by the attribution theory, which describes how individuals develop causal explanations for behaviours and outcomes.
Aineisto analysoitiin käyttäen kvalitatiivista sisällönanalyysiä, jota ohjasi attribuutioteoria, joka korostaa yksilön onnistuneelle ja epäonnistuneelle toiminnalleen antamia kausaalitulkintoja.
Microfinance as a self help strategy depicts the microborrower as an active actor who helps oneself.
Mikrorahoituksen taustalla on self help-retoriikan mukaisesti oletus mikrolainansaajasta aktiivisena itseään auttavana toimijana.
Also the various attributions given to the success and failure of microlending were seen through local context.
Myös moninaiset mikrolainauksen onnistumiselle ja epäonnistumiselle annetut attribuutiot käsitettiin usein paikallisten olojen ja kontekstin kautta.
Also, in the locus of controllability, uncontrollable attributions were told more often, especially in stories on the failure of microlending.
Lisäksi annetut attribuutiot painottuivat kontrolloimattomiin attribuutioihin, mikä ilmeni erityisesti mikrolainauksen epäonnistumista kuvaavissa tarinoissa.
The movement has received significant support worldwide and as a result microfinance is considered an essential part of the current development discourse.
Mikrorahoitus esitetään keinona niin taloudellisen kuin sosiaalisen kehityksen edistämiseksi ja mikrorahoitusliikkeen vankka globaali kannatus on tuonut mikrorahoituksen keskeiseksi osaksi nykyistä kehitysdiskurssia.
The results of the research implicate that borrowers have limited possibilities to change the course of the microlending process.
Tulokset viittaavat lainansaajien rajallisiin mahdollisuuksiin muuttaa mikrolainauksen tapahtumakulkuja myönteiseen suuntaan.
Although microborrowers are considered responsible for 'climbing out of poverty' themselves, only little theoretical understanding of the perspective of the customer exists.
On kuitenkin edelleen epäselvää miten ja milloin mikrorahoitus toimii, ja vaikka lainansaajien nähdään pitkälti olevan itse vastuussa 'köyhyydestä nousemisesta', on mikrorahoituksesta sen asiakkaiden näkökulmasta olemassa vain vähän teoreettista tietoa.
In reality, the possibilities and limitations of ones' action always form in relation to the local institutional, social, cultural and historical context of microfinance.
Tämän tutkimuksen tulosten perusteella mielikuva itsensä köyhyydestä nostavasta lainasaajasta näyttäytyy idealistisena ja romantisoituna, sillä todellisuudessa lainansaajien toiminnan mahdollisuudet ja rajoitukset muotoutuvat aina suhteessa mikrolainauksen paikalliseen institutionaaliseen, sosiaaliseen, kulttuuriseen sekä historialliseen kontekstiin.
Attributions given to success as well as failure of microlending were distributed evenly in the locus of control, but in the locus of stability, stable attributions were somewhat emphasised.
Sekä mikrolainauksen onnistumiselle että epäonnistumiselle annetut attribuutiot jakautuivat melko tasaisesti sisäisiin ja ulkoisiin attribuutioihin, mutta painottuivat hieman enemmän pysyviin kuin muuttuviin attribuutioihin.
Against this backgroud the purpose of this study is to research the attributions that microborrowers give to explain the success or failure of microlending.
Tätä taustaa vasten tutkimuksessa tarkastellaan niitä attribuutioita, joita mikrolainansaajat antavat mikrolainauksen onnistumiselle ja epäonnistumiselle, sekä sitä, millaisena näiden annettujen attribuutioiden perusteella lainansaajien mahdollisuudet vaikuttaa mikrolainauksen onnistumiseen näyttäytyvät.
On the other hand, other actors than borrowers themselves can have an influence on many of the given attributions.
Toisaalta suurin osa lainansaajien nimeämistä attribuutioista on sellaisia, että niihin voidaan ulkopuolelta vaikuttaa joko suoraan tai välillisesti.
Since local aspects define the possibilities of the microlending process, the question of wether microfinancing can perform to further development should always be examined and resolved locally.
Kysymystä mikrolainauksen toimivuudesta onkin lähestyttävä joustavin ja paikalliset olosuhteet huomioivin ratkaisuin, sillä lopulta tämä paikallisuus luo puitteet ja haasteensa mikrorahoituksen mahdollisuuksille kussakin tapauksessa.
The borrowers were asked to tell stories on the success or failure of microlending based on two short frame stories.
Aineisto kertättiin eläytymismenetelmällä, jonka avaulla lainansaajat kertoivat mahdollisimman vapaasti tarinoita mikrolainauksen onnistumisesta ja epäonnistumisesta pienen kehyskertomuksen virittäminä.
Attributions found in the stories were distributed in dimensions of control, stability and controllability according to the attribution theory.
Lainansaajan mahdollisuudet vaikuttaa mikrolainauksen onnistumiseen tulivat esitettyjen attribuutioiden perusteella näkyviksi kun annetut attribuutiot sijoitettiin attribuutioteorian mukaisiin ulottuvuuksiin attribuution sijainnin, pysyvyyden ja kontrolloitavuuden suhteen.
The aim of this research is to give voice to the borrowers themselves, thus the data was gathered by using the method of empathy based stories.
Tutkimuksen tavoitteena on äänen antaminen lainansaajille itselleen.
On individual level, pain causes occupational and functional disability, suffering, and impairs quality of life.
Se aiheuttaa tuskaa ja kärsimystä ja heikentää toiminta- ja työkykyä.
Catechol-O-methyltransferase and pain in rodents and humans
Katekooli-O-metyylitransferaasi ja kipu jyrsijöillä ja ihmisillä.
Genetic factors and mechanisms underlying susceptibility to chronic pain have recently raised significant scientific interest.
Kivun pitkittymisen mekanismit ja niiden taustalla olevat tekijät ovat herättäneet runsaasti tieteellistä kiinnostusta.
Acute pain is an important warning signal, however, neuropathic pain and often chronic pain,lack a physiological function.
Akuutti kipu on elimistölle tärkeä varoitussignaali mutta etenkin hermoperäinen ja pitkittynyt kipu ovat usein fysiologisesti hyödyttömiä ja niitä on vaikeata hoitaa.
Together, these results confirm the role of COMT in pain and opioid responses.
Yhdessä nämä tulokset osoittavat, että COMT säätelee kipua.
In humans, mutations in COMT gene affect pain.
Ihmisillä COMT-geenin mutaatiot vaikuttavat kipuun.
In humans, genetic variation of COMT gene was associated with pain phenotypes.
Ihmisillä geneettinen vaihtelu COMT-geenissä vaikutti kipuherkkyyteen.
The strongest effect was observed in the SNP located in the 3´UTR-region of COMT, rs887200, pointing to importance of this region in regulation of nociceptive phenotypes and confirming the results in rodents.
Kipuherkkyyteen voimakkaimmin vaikuttaneet mutaatiot, rs165774 ja rs887200, sijaitsivat COMT-geenin ei-koodaavalla alueella.
The predictive value of individual SNPs, however, is limited and several SNPs of COMT as well as other genetic factors should be included in the same analysis or treatment algorithms possibly utilizing a haplotypic approach.
Yksittäisten mutaatioiden ennustusvoima on kuitenkin rajallinen ja kipuoireita ennustavissa malleissa ja analyyseissä tulisi ottaa huomioon myös muut, samanaikaisesti esiintyvät kipuun vaikuttavat COMT-mutaatiot sekä muut perinnölliset ja ei-perinnölliset tekijät.
The antiallodynic effects of COMT inhibitors should be further studied in neuropathic pain since the safety and efficacy of current therapies are not satisfactory.
COMT-estäjien hermoperäistä kipua lievittävät vaikutukset antavat aihetta jatkotutkimuksille, sillä tällä hetkellä neuropaattisen kivun lääkehoito on puutteellista, kliinisessä käytössä olevien lääkkeiden teho on rajallinen ja haittavaikutukset rajoittavat tehokkaan annostelun.
COMT-gene, which codes for catechol-O-methyltransferase (COMT), is subject for genetic polymorphic variation and COMT polymorphisms modulate pain and opioid analgesia in humans.
Näistä tunnetuimpia on COMT-geeni, joka tuottaa katekoli-O-metyylitransferaasia (COMT).
Pain is a major clinical challenge and especially chronic and neuropathic pain are difficult to treat.
Kipu on merkittävä kliininen ja kansanterveydellinen ongelma.
The effects of COMT on pain and opioid responses were studied in rodents and humans.
Olemme selvittäneet COMTin vaikutuksia kipuun ja niiden vaikutusmekanismeja erilaisissa koe-eläinmalleissa.
In normal mice, COMT inhibitors reduced thresholds of mechanical nociception and shortened thermal nociceptive latencies and thus increased nociceptive sensitivity in models of acute and inflammatory pain.
Hiiret, joille annosteltiin COMT-estäjiä, olivat herkempiä sekä kuuma- että mekaaniselle ärsykkeille sekä normaalitilassa että tulehduksen aikana.
In mice, COMT deficiency was associated with altered stress- and morphine-induced analgesia reflecting weakened capacity of endogenous pain modulation and changes in opioidergic transmission.
Ihmisillä selvitimme COMT- geenin mutaatioiden vaikutuksia kokeelliseen kuuma- ja kylmäkipuun sekä leikkauksen jälkeiseen kipuun ja kipulääkevasteisiin tuhannella suomalaisella rintasyöpäleikkauspotilaalla.
In the spinal nerve ligation model of neuropathic pain in rats nitecapone decreased nociceptive symptoms - cold and mechanical hyperalgesia and allodynia.
Kliinisesti tärkeässä hermovauriokivussa, COMT-estäjä nitekaponi vähensi tehokkaasti kipuoireita.
Pronociceptive effects were COMT-dependent.
Perinnölliset tekijät vaikuttavat kipuun.
For MMP-9, a validation series of 213 patients treated between 1998 and 2001 was included.
Lisäksi MMP-9-työssä käytettiin vertailusarjaa, joka koostui 213:sta potilaasta vuosilta 1998-2001.
In Study V, EGFR+TATI+ patients had significantly better prognosis than did those with EGFR+TATI-, EGFR-TATI+, or EGFR-TATI-.
Osatyö V:ssä EGFR+TATI+ potilailla oli merkitsevästi parempi ennuste kuin EGFR+TATI-, EGFR-TATI+ tai EGFR-TATI- potilailla.
Survival analysis was performed by the Kaplan-Meier method, and multivariate Cox proportional hazards model.
Eloonjäämisanalyysinä käytettiin Kaplan-Meierin menetelmää sekä Cox:n monimuuttuja-analyysia.
Clinical data and archival tissue specimens were available from 623 cases.
Kliiniset tiedot ja kudosnäytteet olivat saatavana 623:sta potilaasta.
TMA slides were stained with MMP-2, MMP-7, MMP-8, MMP-9, TATI, trypsinogen-1, trypsinogen-2, p53, Ki-67, and EGFR antibodies.
Tutkitut kasvainmerkkiaineet olivat MMP-2, MMP-7, MMP-8, MMP-9, TATI, trypsinogeeni-1, trypsinogeeni-2, p53, Ki-67 ja EGFR.
Correlation of immunoexpression of markers with clinicopathological variables was assessed.
Immunoekspression ja kliinispatologisten muuttujien välinen korrelaatio analysoitiin.
In order to identify better those patients requires additional prognostic factors like biomarkers.
Jotta uusiutumisriskissä olevat potilaat havaittaisiin paremmin, tarvitaan lisää ennustetta tarkentavia apuvälineitä, kuten kasvainmerkkiaineita.
Survival data came from the Population Register Centre of Finland and Statistics Finland.
Elossaolotiedot saatiin Väestörekisteristä ja Tilastokeskuksesta.
Material and methods: Clinical data came from 643 consecutive patients who underwent surgery for colorectal cancer at the Department of Surgery, Meilahti Hospital, Helsinki University Central Hospital, between 1982 and 1998.
Menetelmät: Tutkimuksen potilasaineisto koostui 643:stä vuosina 1982-1998 Helsingin yliopistollisen keskussairaalan Meilahden yksikössä operatiivisesti hoidetusta paksu- ja peräsuolisyöpäpotilaasta.
Results: Study I showed strong MMP-7 to be an independent prognostic marker for 5-year survival, but later the difference faded.
Tulokset: Osatyö I:ssä todettiin voimakkaan MMP-7-ekspression olevan itsenäinen ennustetekijä viiden vuoden seuranta-aikana, mutta pidemmällä seuranta-aikavälillä eroa ei enää voitu osoittaa.
In Study II, no association was observable between p53 or Ki-67 expression and survival.
Osatyö II:ssa todettiin, että p53- ja Ki-67-ekspressio ei vaikuta ennusteeseen.
Prognostic Biomarkers in Colorectal Cancer
Ennusteeseen vaikuttavia kasvainmerkkiaineita paksu- ja peräsuolisyövässä
MMP-2 and MMP-8 immunoexpression lacked any correlation with prognosis.
MMP-2:n ja MMP-8:n immunoekspressio ei vaikuttaneet potilaiden ennusteeseen.
In Study IV, MMP-9 expression was an independent prognostic marker of favourable survival in Dukes B patients, but the validation series did not confirm these results.
Osatyö IV:ssä MMP-9-ekspressio osoittautui itsenäiseksi hyvän ennusteen merkkiaineeksi stage II potilailla, tosin vertailuaineistossa tulosta ei saatu vahvistettua.
Prognosis of local tumours is good, but in tumours with lymph node or distant metastasis, the prognosis is worse.
Paikallisissa kasvaimissa ennuste on hyvä, mutta imusolmukkeisiin tai laajemmin levinneissä kasvaimissa ennuste on huonompi.
Conclusion: MMP-7, MMP-9, TATI, and the TATI-EGFR combination can all serve as prognostic biomarkers in CRC.
Yhteenveto: MMP-7:a, MMP-9:a, TATI:a ja TATI-EGFR-yhdistelmää voidaan käyttää ennusteen arvioimisessa paksu- ja peräsuolisyöpäpotilailla.
Background and aims: The most important prognostic factor in colorectal cancer (CRC) is tumour stage.
Tausta: Tärkein paksu- ja peräsuolisyövän ennustetta arvioiva tekijä on kasvaimen levinneisyys (stage).
Tissue microarray (TMA) blocks were prepared from re-evaluated histological archive blocks.
Kasvaimista valmistettiin nk. tissue microarray (TMA)-näytteet, jotka värjättiin immunohistokemiallisella menetelmällä.
In stage II (Dukes B) disease, adjuvant chemotherapy is recommended for patients at risk for recurrence, such as with tumours with vascular or perineural invasion, or in cases with emergency surgery or insufficient lymph-node harvest.
Tässä ryhmässä liitännäissytostaatteja suositellaan käytettäväksi kasvaimissa, joihin liittyy uusiutumisriskiä lisääviä ominaisuuksia, kuten kasvaimen työntyminen suoni- tai hermorakenteisiin, jos leikkaus on tehty tukostilanteessa, tai jos suoliliepeen poistettujen imusolmukkeiden määrä on riittämätön.
Patients with stage IV (Dukes D) tumours cannot be treated curatively by surgery alone and usually receive chemotherapy.
Stage IV kasvaimia, joissa tauti on lähettänyt etäpesäkkeitä muihin elimiin, pelkästään kirurgisella hoidolla ei päästä parantavaan lopputulokseen, vaan näitä potilaita hoidetaan sytostaattilääkityksellä.
In Study III, TATI immunoexpression was an independent prognostic marker for improved survival, particularly in subgroups of trypsinogen-1- and trypsinogen-2-positive patients, although trypsinogen-1 and trypsinogen-2 were not prognostic factors.
Erityisesti trypsinogeeni-1-ja trypsinogeeni-2-positiivisilla potilailla TATI oli voimakas ennustetekijä.
Patients with stage III (Dukes C) tumours usually receive adjuvant chemotherapy.
Imusolmukkeisiin levinneessä (stage III) paksu- ja peräsuolisyövässä käytetään liitännäissolusalpaajahoitoa.
For example, populations of the molluscs Arianta arbustorum and Arion lusitanicus have increased in many parts of northern Europe in recent years.
Esimerkiksi lehtokotilot (Arianta arbustorum) ja espanjansiruetanat (Arion lusitanicus) ovat lisääntyneet viime vuosina runsaasti aiheuttaen ongelmia erityisesti kotipuutarhoissa.
The initial risk assessment indicated the risks of WV (PIENEMPI 400 L ha-1) to soil and aquatic organisms to be negligible.
Riskinarviointiaineiston perusteella koivutisleen (PIENEMPI400 L ha-1) ympäristölle aiheuttamat riskit voidaan arvioida vähäisiksi.