natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The traditional view of a 'rural idyll' as the favourable environment for growing up influences both adult and child experiences in different residential environments.
On tunnistettu, että perinteinen käsitys 'maalaisidyllistä' lapsille suotuisana kasvupaikkana vaikuttaa sekä lasten että vanhempien kokemuksiin erilaisissa asuinympäristöissä.
In particular, I examine the concept of urban childhood and the rural-urban dichotomy when speaking about childhood.
Erityisesti tutkin kaupunkilaislapsuuden käsitettä sekä kaupungin ja maaseudun vastakkainasettelua lapsuudesta puhuttaessa.
Some of the narratives reproduce the traditional views of childhood for example by emphasizing the centrality of nature, creativity and play.
Osa tarinoista toisti perinteisiä käsityksiä lapsuudesta, kuten luonnon, luovuuden ja leikkimisen keskeisyys hyvälle lapsuudelle.
The participants appreciate the fact they are able to spend more family time due to a short commute over having a bigger apartment or their own yard outside the city.
Haastattelemani vanhemmat arvostavat enemmän lyhyen työmatkan suomaa yhteistä aikaa lastensa kanssa kuin isompaa asuntoa tai omaa pihaa kaupungin ulkopuolella.
I think it is interesting to compare the results of this study to the narratives about childhood circulating in the public discourse that mostly repeat the traditional views on childhood.
Tämän tutkimuksen tuloksia on mielestäni kiinnostavaa verrata julkisessa keskustelussa toistuviin lapsuutta kuvaaviin narratiiveihin, jotka toistavat usein totuttuja kaavoja ja perinteisiä ajatusmalleja.
They believe that children’s natural openness and tolerance towards difference is preserved as they grow up in a city, because they are subjected to encountering difference from early on and difference becomes normalized as a part of their world view.
Vanhempien mukaan Kalliossa asuminen säilyttää lasten luontaisen avoimuuden ja hyväksynnän erilaisuutta kohtaan, sillä nämä altistuvat erilaisuudelle lapsesta asti ja täten erilaisuus normalisoituu osaksi heidän maailmankuvaansa.
In the interviews we addressed various themes about childhood and its relationship with the residential environment.
Haastatteluissa kävimme läpi erilaisia teemoja, jotka koskevat lasten elämää Kalliossa.
Mostly the dichotomy is used to highlight how inner city living is the best option for these parents and their children.
Suurimmassa osassa tarinoista vanhemmat korostavat sitä, että kaupunkimainen asuinympäristö on sekä heille että heidän lapsilleen paras vaihtoehto.
This topic is current and relevant because more and more children are born in cities and raised in urban environments due to ongoing trend of urbanization in Finland.
Aihe on merkittävä ja ajankohtainen, sillä kaupungistuvassa Suomessa entistä useampi lapsi viettää lapsuutensa kaupungeissa ja on tärkeää tutkia sitä, minkälaisia käsityksiä ja olettamuksia suomalaisessa yhteiskunnassa vallitsee kaupunkilaislapsuuden ympärillä.
I used thematic narrative analysis to study these narratives, which means I analysed what the narratives were 'about' either literally or figuratively.
Haastattelumateriaalini analysoimiseen käytin temaattista narratiivianalyysia eli tarkastelin tekstistä tunnistamieni narratiivien aihepiirejä.
Personal narratives are influenced by the rules of storytelling that we begin to adopt as children, as well as popular narratives repeated in the public discourse.
Narratiiveja ohjaavat lapsesta asti opitut tarinankerronnan säännöt sekä julkisessa keskustelussa usein toistuvat tarinat.
In this study I also utilized Margaret Somers’ theory about the narrative identity, according to which narratives are a way of portraying personal experiences, entertain and share information, but also they are cognitive tools for perceiving the surrounding world.
Teorian mukaan narratiivit ovat tapa jakaa opittua tietoa ja henkilökohtaisia kokemuksia, viihdyttää, muistaa sekä hahmottaa maailmaa.
One of the main conclusions is that the dichotomy of urban and rural is widely present in the narratives by Kallio parents.
Loppupäätelmäni on, että kaupungin ja maaseudun välinen vastakkainasettelu on selvästi läsnä vanhempien kertomissa tarinoissa lähes joka teeman osalta.
However the dichotomy of urban and rural childhoods is ever present and got reinforced by the narratives which my participants shared.
Kuitenkin vastakkainasettelu kaupunkilaislapsuuden ja maalaislapsuuden välillä pitää pintansa ja vanhempien tarinat pitkälti vahvistavat sitä.
In this Master’s Thesis I study the meanings that parents attach to childhood in relation to the residential environment in their narratives.
Tutkimuksessani tarkastelen sitä, minkälaisia merkityksiä liittyy lapsuuden ja asuinympäristön väliseen suhteeseen lapsiperheiden vanhempien kertomuksissa.
This literature suggests that childhood is constructed differently in urban and rural environments and that a traditional view of a good childhood is associated with a rural residential environment.
Heidän mukaansa perinteinen käsitys lapsuudesta on yhdistänyt lapsuuden maalaismaiseen asuinympäristöön, mikä ilmenee muun muassa lasten satukirjallisuudessa sekä yhteiskunnallisessa keskustelussa.
Thirdly, human creativity is a process of symbolic exchange and meaning-making.
Kolmanneksi inhimillinen luova prosessi perustuu symboliseen merkitysten rakentamiseen.
The problems of the 21st Century are inherently complex and require the creative contributions of multiple stakeholders to solve them.
Tämän ajan ongelmat ovat monimutkaisia ja niiden ratkaiseminen edellyttää useiden sidosryhmien luovaa panosta.
This argument is investigated in this study by developing a research framework based on the theories of complex systems and examining creative collaboration through empirical case studies that were conducted in the context of innovation camps.
Tätä väitettä tutkitaan kehittämällä kompleksisten systeemien teorioihin perustuva tutkimuksellinen viitekehys, jota sovelletaan innovaatioleireillä toteutettujen empiiristen tapaustutkimusten erittelyyn.
These theories conceptualize creative collaboration as an interactive and emergent phenomenon, in which creativity emerges continuously and unpredictably from the interactions of the actors and elements of the system.
Tämän näkökulman avulla luova yhteistoiminta voidaan käsittää vuorovaikutteiseksi ja emergentiksi ilmiöksi, jossa luovuus ilmaantuu ennustamattomalla tavalla osallistujien vuorovaikutusprosesseista ja systeemin muista osista.
This dissertation incorporates two conceptual and three empirical articles that are further developed in the concluding article.
Väitöskirja sisältää kaksi käsitteellistä ja kolme empiiristä tieteellistä artikkelia, joiden löydöksiä kootaan yhteen ja kehitetään edelleen väitöskirjan yhteenvetoluvussa.
This dissertation argues that creative collaboration can be approached through the lens of the theories about complex systems.
Väitöskirjassa esitetään, että luovaa yhteistoimintaa voidaan ymmärtää kompleksisten systeemien teorioiden kautta.
The acknowledgement of the constructive communicative nature of the creative process helps individuals involved in a creative collaborative process understand how different interpretative frames can contribute to a creative process, which stands in contrast to the information transmission-based understanding of communication and knowledge building.
Konstruktiivisuuden tunnustaminen avaa luovaan yhteistoimintaan näkökulman, joka huomioi myös yksilöllisten tulkinnallisten kehysten arvon luovalle prosessille.
Firstly, the creative process seems to follow unanticipated temporal orders, including points of sudden discontinuities.
Ensinnäkin luova työprosessi vaikuttaisi noudattavan osin ennustamatonta ajallista dynamiikkaa sisältäen yhtäkkisiä epäjatkuvuuskohtia.
The findings of the explorative research suggest several interesting research avenues.
Tutkimus on luonteeltaan eksploratiivinen, ja sen löydökset viittaavat useisiin kiinnostaviin luovan prosessin piirteisiin.
The proposed research framework emphasises three important points of attention when studying creative collaboration: temporal patterns, social mechanisms, and meanings and communication.
Kolme keskeistä näkökulmaa ohjaavat viitekehyksen käyttöä: keskittyminen ajassa eteneviin vuorovaikutusprosesseihin, toimintaa tuottavien sosiaalisten mekanismien tunnistaminen ja viestinnän ymmärtäminen vuorovaikutteisena merkitysten rakentamisena.
This suggests that the emergence of shared practices in a group setting requires a certain level of autonomy and self-direction.
Tämän perusteella voidaan päätellä, että ryhmän yhteisten työtapojen ilmaantuminen edellyttää jonkinasteista itseohjautuvuutta ja itsenäisyyttä päätöksenteossa.
Therefore, new approaches that account for the complexity of human interaction and collaboration need to be developed to better understand what creativity is and how it can emerge from synergy between people who are very different from each other.
Yhteisöjen erilaisuudesta kumpuavan luovuuden ymmärtämiseksi ja tukemiseksi tarvitaan uutta näkökulmaa, joka huomio inhimillisen vuorovaikutuksen ja yhteistoiminnan ulottuvuudet.
However, creativity has been predominantly studied from the individual perspective, meaning the research tradition is out of step with changes in working practices as it does not provide guidance for complex creative and interactional processes.
Tästä huolimatta luovuuden tutkimus on lähes yksinomaan painottanut luovaa yksilöä, mistä johtuen tutkimusperinne on jäänyt jälkeen työelämän muutoksista, eikä kykene tarjoamaan ymmärrystä nyt vaadittavan monitahoisen ja vuorovaikutteisen yhdessä luomisen tueksi.
Furthermore, working life settings are often ad hoc and diverse in their nature, making collaboration challenging in terms of creative synergy.
Työnteosta on tullut myös tilannekohtaisiin ja nopeasti syttyviin tarpeisiin reagoimista, mikä tekee luovasta yhteistyöstä haasteellista.
This suggests that a creative process requires patience for an efficient working mode to emerge.
Siksi luova työprosessi edellyttää kärsivällisyyttä tehokkaan työtavan löytymiseksi ja ylläpitämiseksi.
Secondly, the mechanism of emergence describes how a system of contributors includes both individual and collective level knowledge, skills and memory.
Toiseksi luova yhteistoiminta on emergenttiä, mikä tarkoittaa sitä että sekä yksilö- että yhteisötasot ovat läsnä tiedon ja taitojen tuotannossa ja säilömisessä.
The data was provided by the Electric Brain project.
Datan tuotti Electric Brain-projekti.
For analyzing the time series we used techniques based on Fourier analysis, wavelet analysis, cross-correlation and k-means clustering algorithm.
Aikasarjojen analysoinnissa käytettiin tekniikoita jotka perustuivat Fourier analyysiin, wavelet analyysiin, ristikorrelaatioon ja k-means algorithmiin.
In this research we had two different time series and two different aims for the analyze.
Tässä tutkimuksessa käsiteltiin kahta eri aikasarjaa, joilla molemmilla oli yksilöllinen tavoite analyysille.
Especially the wavelet analysis approach performed a very good reconstruction for a missing year of temperatures using data from two to five surrounding years.
Erityisesti wavelet-pohjainen lähestymistapa tuotti todella hyviä paikkauksia kokonaiselle puuttuvalle vuodelle, kun käytössä oli dataa ympäröiviltä kahdelta ja viideltä vuodelta.
The missing values are problematic when analyzing time series: some of the common analyzing methods are not applicable to a data containing gaps and even a small, unfilled gap reduces the reliability of the observation analysis such as future value predictions.
Tällaiset aukot aiheuttavat ongelmia aikasarja-analyysissa: jotkut yleisesti käytetyistä metodeista eivät sovellu aukkoja sisältävän datan käsittelyyn, ja jopa pieni täyttämatön aukko vähentää analyysin tulosten luotettavuutta.
Time series are very common in many fields of science as well as in, for example, economics.
Aikasarjat ovat yleisiä sekä tieteessä että erilaisissa sovelluksissa.
As the results presented in the chapter 3 present, the gap filling for the one-dimensional temperature data was performed successfully with two different approaches based on Fourier and wavelet analysis.
Kuten tulokset kappaleessa 3 esittävät, yksiulotteisen datan aukon paikkaus onnistui hyvin Fourier ja wavelet analyyseihin perustuvilla tekniikoilla.
Desire for a time series analysis usually rises from a wish to both understand a time-related data and interpolate missing values.
Tarve aikasarja-analyysille syntyy usein tarpeesta sekä ymmärtää aikasidonnaista dataa että pystyä tuottamaan siitä haluttuja puuttuvia arvoja.
The goal was to analyze the time series of images, aiming to find some common features between different land types and by using these features divide the image pixels into five different clusters, depending on the land types the pixels were representing.
Tavoite oli analysoida kuvista koostuvaa aikasarjaa ja löytää siitä eri maatyypeille ominaisia piirteitä, joiden avulla kuvien pikselit jaettaisiin viiteen eri klusteriin.
Missing values are commonly present in a real life measurement data, often caused by a failure of a measurement device or a simple human error.
Puuttuvat arvot ovat yleisiä mittausdatassa mittauslaitteiston ongelmista ja inhimillisistä erehdyksistä johtuen.
The motivation behind such analysis was to test feature recognition possibilities for the recently collected satellite image data, which was measured using the synthetic aperture radar imaging.
Tavoite oli löytää tällaisen ominaisuuksiin perustuvan jaon mahdollisuuksia uudella datalla, joka oli kerätty käyttäen SAR-kuvausta (synthetic aperture radar imaging).
Nowadays time series are a more common way of expressing data because of the wide range of sensors and equipments collecting ordered data, such as stock prices and wind speed.
Yleistyneet sensorit ja laitteistot, jotka keräävät järjestettyä dataa kuten osakkeiden hintoja ja tuulen nopeutta, ovat lisänneet aika-sarjojen yleisyyttä datan ilmaisun keinona.
The results of the feature recognition of the two-dimensional satellite image data were not as successful and results did not offer a good land type based separation of the pixels.
Kaksiulotteisen datan jaottelu ominaisuuksien mukaan ei tuottanut tyydyttävää tulosta tämänhetkisellä data-aineistolla.
The second aim was to work with a selection of satellite image data.
Toinen tavoite oli samasta sijainnista kerätyistä satelliittikuvista koostuvan kaksiuloitteisen aikasarjan analysointi.
The first goal was to analyze one-dimensional time series of temperature measurements and try to fill in a self-created gap in the time series.
Tutkimuksen tavoite oli analysoida kyseistä aikasarjaa ja paikata siihen luotu aukko.
These satellite images were all taken from the same location and together they formed a two-dimensional time series.
Ensimmäinen aikasarja oli yksiulotteinen ja koostui lämpötiladatasta.
We tackle the arising classification problem with two approaches; with supervised and unsupervised machine learning methods.
Lähestymme luokitteluongelmaa kahdesta lähtökohdasta: ohjatun ja ohjaamattoman koneoppimisen menetelmillä.
This study is part of the TEKES funded Electric Brain -project of VTT and University of Helsinki where the goal is to develop novel techniques for automatic big data analysis.
Tutkielma on osa TEKES-rahoitteista VTT:n ja Helsingin yliopiston Electric Brain -projektia, jonka tarkoituksena on kehittää tekniikoita automaattiseen suurien datamäärien käsittelyyn.
Developing techniques to identify different environments would be beneficial in monitoring the effects of natural phenomena, forest fires, development of urbanization or climate change.
Tällaiset automaattiset seurantamentelmät olisivat hyödyllisiä erilaisten luonnon- ja muiden ilmiöiden tarkkailuun; mahdollisia seurantakohteita ovat esimerkiksi metsäpalot, urbaanien alueiden kehittyminen ja ilmastonmuutoksen aiheuttamien muutosten tarkkailu.
From the former category we use a technique called support vector machine (SVM), while from the latter we consider Gaussian mixture model clustering technique and its simpler variant, k-means.
Ensimmäisestä kategoriasta käytämme tekniikkaa nimeltä tukivektorikone, kun taas jälkimmäisessä keskitymme klusterointiin Gaussisilla sekoitemalleilla ja niiden yksinkertaisemmalla versiolla, k-means -menetelmällä.
In this study we focus on studying potential methods for automated land cover type classification from time series satellite data.
Tämä työ keskittyy tutkimaan potentiaalisia menetelmiä automaattiseen maanpeittotyyppien tunnistukseen aikasarjaluonteisesta sateliittidatasta.
We introduce the techniques used in the study in chapter 1 as well as give motivation for the work.
Esittelemme työssä käytettävät tekniikat ja motivaatiota työlle kappaleessa yksi.
The obtained results suggest that the support vector machines could be suitable for the task of automated land cover type identification.
Saadut tulokset viittaavat siihen, että tukivektorikone voisi olla soveltuva menetelmä tämäntyyppiseen sateliittidatan analysointiin.
While clustering methods were not as successful, we were able to obtain as high as 93 % accuracy with the data available for this study with the supervised implementation.
Korkein saavutettu tarkkuus tukivektorikoneilla maanpeittotyyppejä luokitellessa oli 93 %, joka oli huomattavasti parempi kuin klusterointimenetelmillä saavutetut tulokset.
The obtained results for both the simulated data and the satellite data are presented in chapter 3 and discussed in chapter 4, along with the considerations for possible future works.
Tulokset sekä simuloidulla että oikealla datalla esitellään kappaleessa kolme.
In that chapter we also present the simulated data that is created to be a proof of concept for the methods.
Tarkemmin nämä tekniikat käsitellään kappaleessa kaksi, jossa myös esitellään työss\ä käytettävä data, sekä simuloitu data joka on luotu tekniikoiden toimivuuden testaamiseksi.
The 490 consenting patients were interviewed with a semi-structured interview (SCID-I/P).
Tutkimushaastatteluun suostui 490 potilasta, jotka haastateltiin puolistrukturoidulla haastattelumenetelmällä (SCID-I/P).
A clinical diagnosis of ICD-10 schizophrenia was an exclusion criterion for screening.
Kliininen ICD-10 skitsofreniadiagnoosi oli poissulkukriteeri seulontaan.
Of the patients with a maintenance phase in follow-up, adequate maintenance treatment was received by 75% for some time, but by only 61% throughout the maintenance phase and for 69% of the total maintenance time.
Niistä joilla oli ylläpitojakso seurannassa, sai 75% asianmukaista lääkehoitoa jonkin aikaa, mutta vain 61% koko ylläpitovaiheen ajan ja 69% ylläpitovaiheen kokonais ajasta.
The patients participating were interviewed again 6 and 18 months after baseline.
Potilaat haastateltiin uudelleen 6- ja 18- kuukautta tutkimukseen ottamisen jälkeen.
However, the predictors may vary depending on the subtype of illness, gender, and age group of the patient.
Ennustavat tekijät kuitenkin vaihtelivat sairauden tyypistä, sukupuolesta ja iästä riippuen.
Moreover, patients subjective estimations of their vocational ability were surprisingly accurate in forecasting the granting of a future disability pension.
Lisäksi potilaiden omat arviot työkyvystään alkuhaastattelussa olivat yllättävän tarkkoja ennustamaan työkyvyttömyyseläkkeen myöntämistä.
Lack of attention to the longitudinal course of the illness was another major problem area of treatment.
Puuttuva huomio taudin pitkittäiseen kulkuun oli merkittävä ongelma-alue.
During the 18-month follow-up after an acute episode, a quarter of the patients belonging to the labor force were granted a disability pension.
Akuuttia vaihetta seuranneiden 18 kuukauden aikana neljäsosalle työvoimaan kuuluvista potilaista myönnettiin työkyvyttömyyseläke.
Only 42% of all 191 patients and 65% of those diagnosed with bipolar disorder received adequate treatment for the acute index phase.
Vain 42% kaikista 191 potilaasta ja 65% niistä, joilla oli kliininen kaksisuuntaisen mielialahäiriön diagnoosi, saivat asianmukaista hoitoa akuuttivaiheessa.
Outpatients received adequate treatment markedly less often than inpatients.
Avohoidossa olevat potilaat saivat asianmukaista hoitoa merkittävästi harvemmin kuin sairaalahoidossa olevat potilaat.
Next, our aim was to investigate the adequacy of the maintenance-phase pharmacotherapy received during the first maintenance phase after an acute episode, following the same patients as in the first study.
Seuraavaksi tavoitteena oli selvittää, miten asianmukaista on hoito ensimmäisessä ylläpitojaksossa akuutin vaiheen jälkeen, seuraten samoja potilaita kuin ensimmäisen tutkimuksen akuuttivaiheessa.
Also, a quarter of the patients receiving psychosocial treatments did not adhere to the treatment.
Myös neljäsosa niistä potilasta jotka saivat psykososiaalista hoitoa olivat huonosti hoitoon sitoutuneita.
The highest risk for discontinuing pharmacotherapy was present when the patients were depressed.
Suurin riski lääkkeen lopettamiseen liittyi masennusvaiheisiin.
Definitions of adequate acute-phase pharmacotherapy were based on published treatment guidelines.
Asianmukaisen lääkehoidon määritelmät perustuivat hoitosuosituksiin.
The course of the disease, with timing and durations of different phases, was examined by gathering all available data, which were then combined in the form of a graphical life chart.
Taudin kulku, vaiheiden ajoitus ja kesto tutkittiin keräämällä kaikki käytettävissä oleva tieto, joka koottiin yksityiskohtaiseksi graafiseksi kuvaajaksi, oirekortiksi.
In addition, the depression-related cumulative burden and the proportion of time spent in depression during the follow-up were important predictors.
Myös masennuksen osuus seurannan aikana oli tärkeä ennustava tekijä.
During the 18-month follow-up, a quarter of the patients using mood stabilizers or atypical antipsychotics discontinued medication by their own decision, and of the medications continued, a third were not used regularly enough to provide a benefit.
Neljäsosa niistä potilaista joilla oli mielialaa tasaava tai epätyyppillinen psykoosilääke käytössä, lopetti lääkityksen omalla päätöksellään ja niistäkin jotka jatkoivat kolmasosa ei käyttänyt lääkkeitä riittävän säännöllisesti saadakseen siitä hyötyä.
Also, the treatments provided were investigated at baseline and at both follow-up interviews.
Myös määrätyt hoidot tutkittiin sekä alku- että seurantahaastatteluissa.
Overall, more than half of BD patients either discontinued pharmacotherapy or used it irregularly.
Yhteensä yli puolet kaksisuuntaista mielialahäiriötä sairastavista potilaista joko lopetti lääkityksen tai käytti sitä epäsäännöllisesti 18 kuukauden seuranan aikana.
Higher age, male gender, depressive index episode, comorbidity with generalized anxiety disorder (GAD) or avoidant personality disorder, and a higher number of psychiatric hospital treatments all independently predicted the granting of a disability pension.
Työkyvyttömyyseläkkeelle jäämistä ennustivat korkeampi ikä, miessukupuoli, masennus tutkimuksen alkuvaiheessa, samanaikainen yleistynyt ahdistuneisuushäiriö tai estynyt persoonallisuus, sekä suurempi psykiatristen sairaalahoitojen lukumäärä.
The aim in the first study was to investigate the adequacy of acute phase pharmacotherapy received by psychiatric in- and outpatients with a research diagnosis of BD I or BD II, including patients with and without a clinical diagnosis of BD. Information about treatments received during the index acute episode was gathered in the interview and from psychiatric records.
Tutkimuksen ensimmäinen tavoite oli selvittää miten asianmukaista akuutin vaiheen lääkehoitoa saavat psykiatriset sairaala- ja avohoitopotilaat, joille on asetettu tutkimusdiagnoosiksi kaksisuuntainen mielialahäiriö tyyppi I tai II, mukaan lukien ne potilaat joilla ei ole kliinistä kaksisuuntaisen mielialahäiriön diagnoosia.