natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, these risk factors do not fully explain the differences in individual outcomes.
Nämä riskitekijät eivät kuitenkaan täysin selitä yksilöllisiä eroja bronkioliitin jälkeisessä sairastavuudessa.
MATERIAL AND METHODS: In all, 166 children hospitalised for bronchiolitis under 6 months of age were invited to a follow-up visit at 11–13 years of age, and 138 of them attended.
AINEISTO JA MENETELMÄT: Kaiken kaikkiaan 166 lasta, jotka olivat joutuneet sairaalahoitoon bronkioliitin vuoksi alle 6kk iässä, kutsuttiin seurantakäynnille 11–13 vuoden iässä ja 138 heistä osallistui.
BACKGROUND: Bronchiolitis is a lower respiratory tract infection caused by a virus and often leading to hospitalisation, especially in the youngest infants.
TAUSTA: Bronkioliitti on viruksen aiheuttama alahengitystieinfektio, joka usein johtaa sairaalahoitoon, erityisesti nuorimmilla imeväisillä.
The third was to evaluate the clinical factors in early childhood and at preschool age that could have value in predicting the long-term prognosis.
Tarkoitus oli myös arvioida niitä varhaislapsuuden ja esikouluiän riskitekijöitä, joilla voisi olla merkitystä taudin pitkäaikaisennusteessa.
RESULTS: The prevalence of asthma was 13.0% in the bronchiolitis group and 10.7% in the control group at 11–13 years of age.
TULOKSET: Bronkioliitin jälkeisen astman ilmaantuvuus oli 13,0% bronkioliittiryhmässä ja 10,7% kontrolliryhmässä 11–13 vuoden iässä.
Blood samples for genetic studies were available only for the bronchiolitis group as the samples were obtained during earlier phases of this cohort study.
Verinäytteet geneettisiä tutkimuksia varten oli saatavilla ainoastaan bronkioliittiryhmän osalta, koska ne oli kerätty tämän kohortin aiemmassa vaiheessa.
The function of TLRs is genetically determined, and the encoding genes are highly polymorphic.
TLR:ien toiminta on geneettisesti määräytynyttä ja niitä koodavissa geeneissä esiintyy runsaasti polymorfiaa.
Recurrent wheezing episodes are common in the years following the contraction of bronchiolitis, and long-term follow-up studies have shown that children infected as infants are at high risk of developing asthma, which may be persistent at least until early adulthood.
Toistuvat hengenahdistukset ovat yleisiä bronkioliitin jälkeisinä vuosina ja pitkäaikaiset seurantatutkimukset ovat osoittaneet, että näillä lapsilla on korkea riski astman kehittymiseen, joka voi olla pysyvä ainakin varhaiseen aikuisikään saakka.
The percentage is lower than in previous post-bronchiolitis studies performed at the same age.
Luku on pienempi kuin aiemmissa bronkioliittitutkimuksissa, jotka on tehty saman ikäisillä lapsilla.
Prospective Cohort Study on Infant Bronchiolitis : The role of Toll-like receptors and allergy in the long-term outcome
Prospektiivinen kohorttitutkimus imeväisiän bronkioliitista : Tollin-kaltaisten reseptoreiden ja allergian merkitys pitkäaikaisennusteen kannalta
Early-life tobacco smoke exposure was significantly more common among the former bronchiolitis patients than in the control group, but it was not associated with the later asthma risk.
Varhaisvaiheen tupakan savulle altistuminen oli merkittävästi yleisempää bronkioliittiryhmässä kuin kontrolliryhmässä, mutta se ei ollut yhteydessä myöhempään astmariskiin.
Respiratory syncytial virus (RSV) was the major causative agent of bronchiolitis, but viral aetiology was not significantly associated with the long-term outcome.
Respiratory syncytial virus (RSV) oli bronkioliitin yleisin aiheuttaja, mutta virusetiologialla ei ollut merkittävää yhteyttä pitkän aikavälin ennusteeseen.
Lung function was tested with flow-volume spirometry and a bronchodilation test.
Keuhkojen toimintaa testattiin virtausspirometrialla ja bronkodilataatiokokeella.
Variations in innate immunity, such as Toll-like receptors (TLRs), may alter the susceptibility to infectious and allergic diseases and, thus, contribute to a person’s outcome.
Variaatio synnynnäisen immuniteetin geeneissä, kuten Tollin kaltaisia reseptoreita (TLR) koodaavissa geeneissä, voi muuttaa alttiutta infektiotaudeille sekä allergisille sairauksille ja siten osaltaan vaikuttaa bronkioliitin ennusteeseen.
Established risk factors for post-bronchiolitis asthma include atopic predisposition, exposure to tobacco smoke in infancy, blood eosinophilia during bronchiolitis and rhinovirus as a causative agent of bronchiolitis.
Tunnettuja riskitekijöitä bronkioliitin jälkeisen astman kehittymiselle ovat atooppinen alttius, varhainen tupakansavulle altistuminen, veren eosinofilia bronkioliitin aikana ja rinovirus bronkioliitin aiheuttajana.
Thus, the prevalence of asthma was rather similar in both groups, as was the prevalence of allergic rhinitis and atopic eczema.
Astman ilmaantuvuus oli siis varsin samankaltainen molemmissa ryhmissä, kuten oli myös allergisen ja nuhan ja atooppisen ihottuman ilmaantuvuus.
Variations in the TLR1 and TLR10 genes were significantly associated with post-bronchiolitis asthma, assessed with an asthma surrogate—specifically, ICS use for asthma at 11–13 years of age.
Variaatio TLR1 ja TLR10 geeneissä oli yhteydessä bronkioliitin jälkeiseen astmaan, arvioituna astmaan viittaavan hengitettävän kortisonilääkityksen käytöllä 11–13 vuoden iässä.
CONCLUSIONS: In those children 11–13 years of age who were hospitalised for bronchiolitis before 6 months of age, the 13.0% prevalence of asthma means a two-fold asthma risk compared to the general school-aged child population.
JOHTOPÄÄTÖKSET: 13,0%:lla bronkioliitin vuoksi sairaalahoitoon alle 6 kuukauden iässä joutuneista lapsista oli astma 11–13 vuoden iässä, mikä tarkoittaa kaksinkertaista riskiä tavalliseen kouluikäiseen lapsiväestöön verrattuna.
Data on current and past doctor-diagnosed asthma and allergies were collected by structured questionnaires identical for both groups.
Tiedot nykyisistä ja aiemmista lääkärin toteamista astmasta ja allergioista sekä astmaan viittaavista oireista, astmalääkityksistä ja varhaisvaiheen tupakan savulle altistumisesta kerättiin strukturoiduilla kyselykaavakkeilla, jotka olivat identtiset molemmille ryhmille.
Maternal asthma, as well as allergic rhinitis and SPT positivity at preschool age were predictors of post-bronchiolitis asthma at early teenage years.
Äidin astma ja allerginen nuha sekä ihotestipositiivisuus esikouluiässä olivat riskitekijöitä bronkioliitin jälkeiselle astmalle varhaisessa teini-iässä.
In addition, the TLR1 rs5743168 variant genotype was marginally associated with current ICS use at 11–13 years of age (adjusted OR 4.04, 95% CI 0.99–16.54).
TLR1 rs5743168 variantti genotyyppi oli marginaalisesti yhteydessä hengitettävän kortisonilääkityksen käyttöön 11–13 vuoden iässä (vakioitu OR 4.04, 95% CI 0.99–16.54).
Allergic rhinitis and skin prick test (SPT) positivity, which is an indicator of allergic sensitisation, were risk factors at preschool age (adjusted ORs 4.06, 95% CI 1.35–12.25, and 5.01, 95% CI 1.47–17.10, respectively).
Allerginen nuha sekä ihotestipositiivisuus, joka viittaa allergiseen herkistymiseen, olivat merkittäviä esikouluiän riskitekijöitä (vakioidut ORt 4.06, 95% CI 1.35–12.25 ja 5.01, 95% CI 1.47–17.10).
The TLR10 rs4129009 variant genotype was significantly associated with current asthma at 5–7 years of age (adjusted OR 4.30, 95% CI 1.30–14.29) and, supporting this finding, with both current inhaled corticosteroid (ICS) use and persistent asthma at 11–13 years of age (adjusted ORs 7.02, 95% CI 1.56–31.53, and 7.69, 95% CI 1.35–43.95, respectively).
TLR10 rs4129009 variantti genotyyppi oli yhteydessä astmaan 5-7 vuoden iässä (vakioitu OR 4.30, 95% CI 1.30–14.29) ja löydöstä tukien, sekä hengitettävän kortisonilääkityksen käyttöön että pysyvään astmaan 11-13 vuoden iässä (vakioidut ORt 7.02, 95% CI 1.56–31.53 ja 7.69, 95% CI 1.35–43.95).
Maternal asthma was a significant early-life risk factor for post-bronchiolitis asthma (adjusted odds ratio (OR) 3.45, 95% confidence interval (95% CI) 1.07–11.74).
Äidin astma oli merkittävä varhaisvaiheen riskitekijä bronkioliitin jälkeiselle astmalle (vakioitu vetosuhde, englanniksi odds ratio, OR 3.45, 95% luottamusväli, englanniksi confidence interval CI 1.07–11.74).
In addition, a control group of 112 children, matched with age and gender and with no history of bronchiolitis in infancy, were recruited for the follow-up study of 11–13-year-olds.
Lisäksi tutkimukseen rekrytointiin 112 iän ja sukupuolen suhteen vakioitua kontrollia, jotka eivät olleet sairastaneet bronkioliittia imeväisiässä.
The fourth objective was to evaluate the role of single nucleotide polymorphisms (SNPs) of TLR 3, 4, 5, 7, 8, 9 and 10 genes in the post-bronchiolitis outcome at 5–7 years of age.
Tutkimuksen tavoitteena oli myös tutkia TLR3, 4, 5, 7, 8, 9 ja 10 geenien yksittäisten nukleotidien polymorfismien merkitystä 5–7-vuoden ennusteen kannalta bronkioliitin jälkeen ja lisäksi vahvistaa havaittu TLR1 ja 10 geenien polymorfismien yhteys bronkioliitin jälkeiseen astmaan 11–13-vuotiaana.
The second was to compare the prevalence of asthma, allergic rhinitis and atopic eczema in the original bronchiolitis group and age- and sex-matched control group.
TUTKIMUKSEN TAVOITTEET: Tämän väitöskirjatutkimuksen tarkoitus oli tutkia astman ja siihen liittyvien allergisten sairauksien esiintyvyyttä imeväisiän bronkioliitin jälkeen ja verrata astman, allergisen nuhan ja atooppisen ihottuman esiintyvyyttä bronkioliittiryhmän sekä iän ja sukupuolen vakioidun verrokkiryhmän välillä.
The Public Sphere and the Nomenclature.
Julkisuus ja nomenklatuura.
A Study of Blockages of Conversation and Threat of Violence.
Tutkielma keskustelun vaikeutumisesta ja väkivallan uhkasta
This research as a whole shows that the earlier models of commitment to work do not suffice alone to describe commitment to care work, as they do not provide a sufficiently holistic perspective on the relationship between employer and employee.
Tulosten mukaan työhön sitoutumisen aikaisemmat teoreettiset mallinnukset eivät riitä sellaisinaan kuvaamaan hyvinvointityöhön sitoutumista, sillä niissä ei ole riittävän kokonaisvaltainen näkökulma työntekijän ja työn väliseen suhteeseen.
The research data consisted of written (14) and spoken (19) narration of commitment to work.
Tutkimusaineisto koostuu vuosina 2005-2007 kerätystä kirjoitetusta (14 kpl) ja suullisesta (19 kpl) työhön sitoutumisen kerronnasta.
The results suggest that the commitment to care work should be examined through several dimensions and relationships.
Hyvinvointityöhön sitoutumista tuleekin tarkastella useiden eri merkityksiä ja suhteita sisältävien ulottuvuuksien kautta.
In addition to the relationship between organization and worker other meaningful relationships are workers´ personal relationship to care work, their relationship to professionalism and customers and to the structures of the institutionalized care work.
Näitä ulottuvuuksia ovat työntekijän ja organisaation suhteen lisäksi työntekijän henkilökohtainen suhde hyvinvointityöhön, työntekijän suhde omaan ammatillisuuteen ja asiakkaisiin sekä työntekijän suhde hyvinvointityön institutionalisoituneisiin rakenteisiin.
The aim of this research is with discourse analysis to investigate how workers in social- and health care are interpreting their relationship to work and make meanings and discourses of commitment to work.
Tutkimuksessa on diskurssianalyysin keinoin selvitetty, minkälaisia merkityksiä ja diskursseja työntekijät konstruoivat työhön sitoutumisesta ja miten he tulkitsevat suhdettaan työhön.
The workers construct their commitment also via work welfare and the meanings of the family life.
Työntekijät tulkitsivat työhön sitoutumista edelleen työhyvinvoinnin ja perheelle annettujen merkitysten kautta.
The earlier models do not sufficiently consider the reciprocity and trust inherent in commitment, workers other life dimensions, professionalism and customer relationship.
Mallinnuksissa ei myöskään ole riittävästi huomioitu sitoutumisen edellyttämää vastavuoroisuutta ja luottamusta, työntekijän muita elämänosa-alueita tai hyvinvointityölle tärkeää ammatillisuutta ja asiakassuhdetta.
However, if the organization is functioning in a way that the aim of care work is hindered, the work may become a burden to the workers and undermine their commitment.
Hyvinvointityöntekijöille on ominaista sekä perhe- että työkeskeisyys, mutta muun muassa heikosti toimiva organisaatio, jossa työn tavoitteisiin pääseminen estyy, voi aiheuttaa kuormittavuutta työhön ja heikentää sitoutumista.
The workers construct work commitment by interpreting the subjective meaning of the care work.
Hyvinvointityöntekijät konstruoivat työhön sitoutumista ensinnäkin pohtimalla hyvinvointityön subjektiivista merkitystä ja luovat näin pohjan työhön sitoutumiselleen.
Finally the study asks what consequences the narration of work commitment may have to the organizations of social- and health care and to the institutionalized care.
Mielenkiinnon kohteena on ollut myös työntekijöiden konstruoima jännitteinen tulkinta työhön sitoutumisesta sekä se, mitä seurauksia työhön sitoutumisen kerronnalla voidaan tulkita olevan sosiaali- ja terveydenhuoltoalan organisaatioille ja institutionalisoidulle hoivalle.
Commitment for the workers means above all strong professionalism and its ongoing development, quality of work, ethics of the care work and customer oriented approach.
Keskeisinä työhön sitoutumisen merkityksinä korostuivat myös hyvinvointityön arvot ja eettisyys, ammatillisuus ja asiakaslähtöisyys sekä työn ja työelämän laatuun liittyvät seikat.
Commitment to care work is a multi-dimensional phenomenon that consists of multiple meanings.
Työhön sitoutumisen merkitykset ja diskurssit osoittavat, että hyvinvointityöhön sitoutuminen on moniulotteinen ja monimerkityksellinen ilmiö.
The dissertation focuses on the care worker´s commitment to work.
Väitöstutkimuksen keskiössä on sosiaali- ja terveydenhuoltoalan työntekijöiden työhön sitoutuminen.
When to society, working life and the institutionalized structure of the care changes the commitment to care work may change as well.
Työhön sitoutuminen muuttuu myös yhteiskunnan, työelämän ja institutionalisoituneen hoivan tuottamien ehtojen muuttuessa.
However, the results of our research have been very surprising and they refuted this assumption.
Päinvastoin tutkimuksemme tulokset olivatkin hyvin yllättäviä ja ne kumosivat tämän olettamuksen.
This effect of preliminary training is manifests itself immediately after severe hypoxia.
Tämä ehdollistamisen vaikutus on nähtävissä heti vakavan hapenpuutteen jälkeen.
At the beginning of the study we assumed that a protective levels of antioxidants in the cell progressively increases during the training, and it increases the cells protective potential.
Tutkimuksen alussa oletimme, että antioksidanttien suojaava taso soluissa kasvaa progressiivisesti ehdollistamisen aikana ja se on soluja suojaava tekijä.
Therefore, the endogenous antioxidants (molecules produced by the organism itself ) play a key role in protection against the oxidative stress induced by hypoxia and many other damaging factors.
Siksi endogeeniset (eli organismin itse tuottamat) antioksidantit näyttelevät keskeistä roolia suojasssa oksidatiivista stressiä vastaan, jonka happivaje ja monet muut vahingolliset tekijät aiheuttivat.
The obtained results may have important practical significance for the treatment and prevention of disorders associated with cerebral ischemia, including stroke, acute and chronic hypoxic states, and possibly neurodegenerations of various etiologies.
Saaduilla tuloksilla saattaa olla tärkeä käytännöllinen merkitys oksidatiivisen stressin hoidolle ja ehkäisylle joka liittyy aivoiskemiaan, mukaan lukien aivohalvaus, äkilliset ja krooniset happivajeet ja mahdollisesti eri syistä johtuvat hermostoa rappeuttavat sairaudet.
This finding fundamentally changes our understanding of the molecular mechanism of generation of the resistance to oxygen deficiency and possibly to other damaging factors associated with the oxidative stress.
Tämä havainto muuttaa käsitystämme hapenpuutteen vastustuskyvyn molekyylimekanismista, ja mahdollisesti muihin vahingollisiin tekijöihin, joihin liittyy lisääntynyt oksidatiivinen stressi.
New knowledge about prevention of brain damage to severe hypoxia Decrease in antioxidants during respiratory training – the paradoxical mechanism of neuronal protection A sharp increase in the level of free radicals in cells is one of the main damaging factors during and after acute oxygen deficiency (hypoxia ).
Uutta tietoa aivojen vakavan hapenpuutteen vaurioiden ehkäisystä Endogeenisten antioksidatiivisten proteiinien väheneminen hermosolujen sopeutumisessa hapen puutteelle – neuronaalisen suojelun paradoksaalinen mekanismi hapen puutteelle Vapaiden radikaalien tason äkillinen nousu (oksidatiivinen stressi) soluissa on yksi pääasiallisista vahingollisista tekijöistä äkillisen happivajeen (esim. aivohalvaus) aikana ja sen jälkeen.
It appears that this rapid and intense increase in antioxidants level saves the neuronal cells of trained animals at the early period after hypoxia when in non-trained animals, the program of delayed cell death is induced.
Näyttää siltä, että tämä antioksidanttien nopea ja voimakas nousu edistää ehdollistettujen eläimien neuronien pelastumista varhaisen happivajauksen aikana, joilloin ei-ehdollistetuissa eläimissä viivästynyt ohjelmoitu solukuolema (apoptoosi) käynnistyy.
It has been shown that in neural cells of trained rats, as a response to severe hypoxia the level of endogenous antioxidants increases significantly more intensively than in the cells of non-trained rats.
On osoitettu, että, ehdollistettujen rottien neuraalisissa soluissa vakava hapenpuute aikaansaa endogeenisten antioksidanttien tason merkittävästi intensiivisemmän ja nopeamman nousun kuin ei-ehdollistettujen rottien soluissa.
In this research the role of endogenous antioxidants in the molecular mechanism of this resistance augmentation was studied.
Tutkimuksessa selvitettiin endogeenisten antioksidanttien roolia tämän suojaavan vaikutuksen molekyylibiologisessa mekanismissa.
The role of endogenous protein antioxidants in neuronal adaptation to hypobaric hypoxia
Endogeenisten antioksidatiivisten proteiinien rooli hermosolujen adaptaatiossa hapen puutteelle
In trained animals, the levels of structural damages and functional disorders are significantly lower than in non-trained ones.
Ehdollistetuissa (koe-eläimet jotka on altististettu lievälle happivajeelle 3 kertaaa) eläimissä rakenteellisten vaurioiden ja toiminnallisten häiriöiden taso on merkittävästi pienempi kuin ei-ehdollistetuilla vakavan hapenpuutten jälkeen.
They has the potential to be of use for the training of persons for which hypoxia is a professional risk factor, such as pilots, mountain climbers, mountain rescuers, divers etc.
Tuloksista voi mahdollisesti myös olla hyötyä kliinisissä hoidoissa ja sairauksien ehkäisyssä vastasyntyneillä ja myös henkilöiden koulutuksessa, joille happivaje on ammatillinen riskitekijä, kuten esimerkiksi lentäjät, vuorikiipeilijät ja sukeltajat.
Perhaps the periodic reduction of antioxidant levels during the hypoxic respiratory training is necessary to improve the sensitivity of neurons to "alarm signal", which is mediated by free radicals.
Mahdollisesti ehdollistamisen yhteydessä toistuva antioksidanttitasojen väheneminen tarvitaan herkistämään neuronit vapaiden radikaalien "hälytys signaaliin" vakavan happivajeen yhteydessä.Täten antioksidantisuojelu on dynaamista ja sitä säädellään palautemekanismien kautta.
On the contrary, the periods of paradox reduce of antioxidant levels significantly below compared with the control were discovered and first described during the training.
Ehdollistamiskäsittelyt vähensivät antioksidanttitasoja merkittävästi verrattuna kontrolleihin.
Long-term unemployment increased steeply in Finland in the recession years in the first half of 1990s, and ever since tens of thousands of people have faced long-term unemployment annually.
Pitkäaikaistyöttömien määrä lisääntyi Suomessa hyppäyksenomaisesti 1990-luvun lamavuosina, ja siitä lähtien pitkäaikaistyöttömyys on kohdannut joka vuosi kymmeniä tuhansia ihmisiä.
Disability pension was granted to 56 percent of the EDIPE-clients, and to 71 per cent those who applied for the pension.
Myönteisen eläkepäätöksen sai 56 prosenttia ELMA-asiakkaista, 71 prosenttia eläkettä hakeneista.
Long-term unemployed or permanently disabled : types and narratives from an industrial town of the 2000s
Pitkäaikaistyötön vai pysyvästi työkyvytön : Tyyppitarinoita 2000-luvun teollisuuskaupungista
Men and women of this type are presented by separate narratives.
Ryhmän miehet ja naiset saavat omat tarinansa.
The most common client type (14 percent of the examined) has a relatively long working history in physically demanding jobs, and has gradually lost the working capacity due to cumulative physical illness.
Tutkimustuloksena tyypillisin ELMA-asiakas (14 % tutkituista) on tehnyt suhteellisen pitkän työuran fyysisesti kuormittavissa työtehtävissä, ja fyysisten sairauksien kumuloituessa hän on vähitellen menettänyt terveytensä sekä työkykynsä.
Until 2004 the assessments were carried out in bigger towns until 2004, and in 2005–2009 nationwide.
Työvoimaviranomaiset valitsivat työministeriön ohjeen mukaisesti työkyvyttömiksi arvioimansa henkilöt selvityksiin, joita toteutettiin vuoteen 2004 asti suurissa kaupungeissa ja sen jälkeen koko maassa lisärahoituksella jatkettuna vuoteen 2009 asti.
The assessment was guided by local resources, the directive of the Finnish ministry of labour and "The Social medicine guidebook for the Eligibility for a Disability Pension" authored by docent Ilkka Taipale.
Selvitysprosessien sisältöä ohjasivat paikalliset resurssit, Työministeriön ohjeistus sekä dosentti Ilkka Taipaleen kirjoittama Sosiaalilääketieteellinen eläke-edellytysten selvittelyopas.
Moreover, the study conveys description of the EDIPE-process in Tampere, as well as figures and qualitative categorical outcomes in the dimensions of health history, work history and the use of health services of the entire study population.
Lisäksi kuvaan tamperelaista ELMA-prosessia, koko aineiston määrällisiä tunnuslukuja ja sijoittumista laadullisesti muodostettuihin sairastamista, työuraa ja terveydenhuollossa asiointia kuvaaviin kategorioihin.
Utilising registry data of the participants of EPIDE examinations in Tampere in years 2001–2007 (n=505), the present study aims to elucidate the backgrounds of their stalemate-like situations.
Tarkastelen tässä tutkimuksessa vuosina 2001–2007 Tampereella ELMA-selvityksissä olleiden 505 asiakkaan rekisteriaineiston kautta tutkimuskohteeni umpikujamaisen tilanteen taustatekijöitä sekä pitkäaikaistyöttömyyden, työkyvyttömyyden ja työkyvyn arvioinnin teemoja.
The second largest group (13%) consists of clients who have been socially disadvantaged already in the early life, have been excluded from working life at a young age, and have a long history of substance abuse history that has led to health problems.
Toiseksi yleisimmän ryhmän asiakkaita (13 %) luonnehtivat sosiaalisesti niukat lähtökohdat, varhainen työelämästä syrjäytyminen ja pitkään päihdehistoriaan liittyvä terveyden menettäminen.
This was performed by analysing the data quantitatively and qualitatively; the Mixed Method analysis resulted in seven typical narratives of the EDIPE clients, comprising 54 percent of the total of 505 clients.
Tutkimuksen päätuloksena esitän seitsemän tyypillistä ELMA-asiakkaan konstruoitua esimerkkitarinaa, jotka kattavat 54 prosenttia tutkittavista.
Research on EDIPE is sparse.
Tutkimustietoa ELMA-selvittelystä ja ELMA-asiakkaista on niukasti.
Third place (11%) is shared by two groups, one consisting of persons whose relatively stable work career had been interrupted by psychophysical illness, and one consisting of persons whose dropout from a moderately stable life course evidently was related to increasing substance abuse.
Kolmanneksi tyypillisimpiä (11 %) tarinoita on kaksi: pitkältä työuralta psykofyysisen sairastamisen vuoksi syrjäytyneet henkilöt ja suhteellisen pitkän työuran tehneet henkilöt, joilla nähdään elämän taitekohdasta suistuminen päihdesairastajaksi.