natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Furthermore, the results support the need of subphenotype analysis with sample sizes large enough to reveal possible specific disease associations in order to better understand the heterogeneous nature and clinical specificities of the disease.
Sairauden monimuotoisuuden ymmärtämiseksi on tärkeää analysoida kliinisten erityispiirteiden ja geneettisten tekijöiden välistä yhteyttä.
The correlation between relevant clinical manifestations and risk genotypes was investigated in order to find specific subphenotype associations.
Tutkimuksessa selvitettiin LE:n ihomuotojen geneettisiä tekijöitä ja mahdollisia geeni-geeni-vuorovaikutuksia.
Both genetic and environmental factors contribute to the disease, although the precise aetiology is still elusive.
Täsmällistä sairastumismekanismia ei tunneta, mutta perintötekijöiden ja ympäristötekijöiden tiedetään vaikuttavan sairastumisalttiuteen.
The purpose of this study was to gain insight into genetic regulation of pubertal timing.
Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää murrosiän aikataulun geneettistä säätelyä.
Timing of puberty : Genetic regulation
Murrosiän aikataulun geneettinen säätely
By using 383 multiallelic markers and subsequently fine-mapping with 25 additional markers, significant linkage for CDGP was detected to the pericentromeric region of chromosome 2, to 2p13-2q13 (multipoint HLOD 4.44, α 0.41).
Koko genomin kartoituksella ja kytkentäanalyysillä hienokartoituksineen viivästyneeseen puberteettiin kytkeytyi merkitsevästi kromosomialue 2p13-2q13 (multipoint HLOD 4.44; α 0.41).
Familial occurrence of strict CDGP was explored in families of 124 patients (95 males and 29 females) from two clinics in Southern Finland.
Viivästyneen murrosiän (2 SD kriteeri) periytymistä tutkittiin 124 (95 pojan, 29 tytön) pääkaupunkiseudun potilaan suvussa, kun taas kytkentäanalyysiin valittiin 52 sukua koko Suomesta.
This variation is determined by genetic and environmental factors, but the exact mechanisms underlying these influences remain elusive.
Tätä vaihtelua määräävät vaikutusmekanismeiltaan osin vielä puutteellisesti tunnetut geneettiset ja ympäristötekijät.
In 74% (17 of 23) of the extended families with only one affected parent, familial patterns were consistent with autosomal dominant inheritance.
Viivästynyt murrosikä periytyi vallitsevasti 74%:ssa (17/23) niistä kaukaisempiinkin sukulaisiin laajennetuista suvuista, joissa vain toinen potilaan vanhemmista oli murrosiässään viivästynyt.
The timing of puberty was estimated from height growth, i.e. change in the relative height between the age when pubertal growth velocity peaks in the general population and adulthood.
Murrosiän aikataulun mittarina käytettiin suhteellisen pituuden muutosta aikuisiän ja väestön keskimääräisen murrosiän kasvupyrähdyksen huippunopeusiän välillä, mikä heijastaa ko. murrosiän ajankohdan jälkeen jäljellä olevaa kasvua ja siten murrosiän aikataulua.
Contributions of genetic versus environmental factors to the normal variation of pubertal timing were explored in twins.
Tervettä väestöä edustavilla kaksosilla tutkittiin geneettisen ja ympäristövaikutuksen osuutta murrosiän aikataulun normaalivaihteluun.
Based on twin data, genetic factors explain 86% and 82% of the variance of pubertal timing in girls and boys, respectively.
Kaksostutkimuksen perusteella murrosiän alkamisiän normaalivaihtelusta 86% (tytöt) ja 82% (pojat) on geneettisistä tekijöistä johtuvaa.
Delayed puberty was defined by onset of pubertal growth spurt or peak height velocity taking place 1.5 (relaxed criterion) or 2 SD (strict criterion) beyond the mean.
Murrosikä todettiin viivästyneeksi, mikäli kasvupyrähdyksen alku tai huippunopeus ajoittui 1.5 tai 2 SD:ta keskimääräistä myöhäisempään ikään.
The timing of puberty in all family members was primarily assessed from longitudinal growth data.
Murrosiän ajoitus perheenjäsenillä määritettiin kasvukäyriltä murrosiän kasvupyrähdyksen ajankohdan perusteella.
To ultimately detect genes involved in the regulation of pubertal timing, genetic loci conferring susceptibility to CDGP were mapped by linkage analysis in the same family cohort.
Viivästyneen murrosiän usein vallitseva periytymistaipumus kertoo geneettisten tekijöiden vahvasta vaikutuksesta ilmiasuun ja mahdollisuudesta paikantaa tätä ominaisuutta määrääviä geneettisiä tekijöitä kytkentäanalyysillä.
The findings of the large twin study imply that the vast majority of the normal variation of pubertal timing is attributed to genetic effects.
Tutkimus osoittaa, että geneettiset tekijät määräävät suurelta osin murrosiän aikataulun normaalivaihtelua ja pääasiassa siis säätelevät murrosiän käynnistymistä.
In the general population, the timing of puberty is normally distributed.
Murrosiän alkamisen ajankohta noudattaa terveessä väestössä normaalijakaumaa.
In linkage analysis, we used relaxed CDGP criteria; 52 families with solely growth data-based CDGP diagnoses were selected from all clinics.
Kytkentäanalyysiin sopiviksi katsottiin suvut, joissa kasvutietoihin perustuva viivästynyt murrosikä (1.5 SD kriteeri) todettiin vain toisella potilaan vanhemmista ja osalla tämän sukulaisista.
In families, 80% of male and 76% of female probands had affected first-degree relatives, in whom CDGP was 15 times more common than the expected (2.5%).
Viivästyneen murrosiän vuoksi tutkituista pojista 80%:lla ja tytöistä 76%:lla todettiin samanlainen ominaisuus myös vähintään yhdellä ensimmäisen asteen sukulaisella.
When possible, families were extended to include also second-, third-, or fourth-degree relatives.
Konstitutionaalisesti viivästyneen murrosiän vuoksi kuudessa suomalaisessa sairaalassa tutkittuja poikia ja tyttöjä vanhempineen, sisaruksineen ja mahdollisuuksien mukaan myös kaukasempine sukulaisineen pyydettiin osallistumaan tutkimukseen.
Detection of the locus 2p13-2q13 in the pericentromeric region of chromosome 2 associating with CDGP is one step towards unraveling the genes that determine pubertal timing.
Tutkimuksessa viivästyneeseen murrosikään kytkeytyikin merkitsevästi 2p13-2q13 kromosomialue.
If growth data were unavailable, pubertal timing was based on interviews.
Kaikki tutkittavat myös haastateltiin, mitä käytettiin hyväksi murrosiän ajankohdan määrittämisessä kasvutietojen puuttuessa.
Familial occurrence and inheritance patterns of constitutional delay of growth and puberty, CDGP (a variant of normal pubertal timing), were studied in pedigrees of patients with this condition.
Normaalia ääripäätä edustavan myöhäisen murrosiän esiintymistä suvuissa ja periytymismalleja tutkittiin perheaineistossa.
This reflects the percentage of adult height achieved at the average peak height velocity age, and thus, pubertal timing.
Ominaisuus kehittyä murrosiässään keskimääräistä myöhäisemmin on vahvasti perinnöllinen.
Study IV showed that the increased level of C3/C4 ratio was a new risk factor and was associated with recurrent cardiovascular end-points.
Tutkimuksessa pystyttiin osoittamaan, että kohonnut C3/C4-suhde on uusi riskitekijä uusivalle akuutille koronaarisyndroomalle.
In conclusion, the present studies show that the CAD susceptibility haplotype (HLA-A3− B35− DR1 -related haplotypes, Study I) partially explains the development of CAD in patients possessing several recognized and novel risk factors: diabetes mellitus, increased LDL, smoking, C4B*Q0, C. pneumnoiae, periodontitis, P. gingivalis, and complement C3/C4 ratio (Study II, III, and IV).
Väitöskirjan työt osoittivat, että haplotyyppi HLA-A3– B35– DR1 altistaa sepelvaltimotaudille ja liittyy niin perinteisiin kuin uusiin sepelvaltimotaudin riskitekijöihin, joita ovat mm. diabetes, veren suuri kolesterolipitoisuus, tupakointi, C4B*Q0-alleeli, Chlamydia pneumoniae, paradontiitti, Porphyromonas gingivalis, sekä komplementin C3/C4 -suhde.
These genes might serve as a candidate region for infection and inflammation associated diseases.
HLA-geenit sopivatkin ehdokasgeeneiksi monille tulehdus- ja infektiosairauksille, myös sepelvaltimotaudille.
The increased C3 and decreased C4 concentrations in serum explained the increased level of the C3/C4 ratio.
Sekä kohonnut C3- että alentunut C4 -pitoisuuden vaikuttivat kohonneeseen C3/C4-suhteeseen.
The presence of C4 null alleles associated with decreased serum C4 concentration, and increased C3/C4 ratio.
Tämän lisäksi C4-puutokset alentuneen C4 -pitoisuus kanssa nostivat C3/C4-suhdetta.
HLA-B*35 or -related haplotypes associated with the C. pneumoniae infection markers.
Tutkimus osoitti, että HLA-B*35 liittyi sepelvaltimotautipotilailla Chlamydia pneumoniae-infektioon.
Most of the genes in the MHC region are involveed in adaptive and innate immunity, with essential function in inflammatory reactions and in protection against infections.
Monet näistä geeneistä säätelevät hankittua ja luonnollista immuunivastetta sekä tulehdusreaktioita.
The ACS study further showed the HLA-B*07 and -DRB1*15 -related haplotype as a protective MHC haplotype for CAD. Study II showed that patients with CAD showed signs of chronic C. pneumoniae infection when compared to age- and sex-matched healthy controls.
Akuutti koronaarisyndrooma -työssä todettiin myös, että sepelvaltimotaudilta suojaavissa haplotyypeissä olivat HLA-B*07 ja -DRB1*15 alleelit.
The present set of studies was performed to assess whether the MHC region harbors genetic markers for CAD, and whether these genetic markers explain the CAD risk factors: e.g., C. pneumoniae, periodontitis, and periodontal pathogens.
Tämän väitöskirjan tavoitteena oli selvittää altistavatko MHC-alueen geenit tai geenipoikkevuudet sepelvaltimotaudille.
Both studies consistently showed the HLA-A3– B35– DR1 (35 ancestral haplotype) haplotype as a susceptible MHC genetic marker for CAD. HLA-DR1 alone was associated not only with CAD, but also with CAD risk factor diseases, e.g., diabetes mellitus, and hyperlipidemia.
Molemmat tutkimukset osoittivat johdonmukaisesti, että haplotyyppi HLA-A3–B35–DR1 altistaa sepelvaltimotaudille.
Study I was performed using two separate patient materials and age- and sex-matched healthy controls, categorizing them into two independent studies: the HTx and ACS studies.
Kirjan ensimmäisessä osatyössä käytettiin kahta potilasmateriaalia, jossa ensimmäisessä tutkittiin eri indikaatioilla hoidettuja sydänsiirtopotilaita ja toisessa vertailtiin akuutti koronaarisyndroomapotilaita ikä- ja sukupuolivakioituihin kontrolleihin.
LTA+496C strongly associated with periodontitis, while HLA-DRB1*01 with periodontitis and with the elevated serum antibodies of P. gingivalis.
HLA-DRB1*01 esiintyi puolestaan potilailla, joilla oli sekä paradontiittia että Porphyromonas gingivalis -vasta-ainetta seerumissa.
Study III showed that CAD patients with periodontitis had elevated serum markers of P. gingivalis and occurrence of the pathogen in saliva.
Syljestä viljeltiin bakteerit, seerumista määritettiin muun muassa Porphyromonas gingivalis vasta-aineet ja parodontiiti määritettiin tomografialla.
Major histocompatibility complex and coronary artery disease : Special emphasis on Chlamydia pneumoniae, and periodontitis
Human leukocyte antigen (HLA)-geenit sijaitsevat kromosomin 6 Major Histocompatibility Complex (MHC)-alueella.
Among these haplotype carriers, males and smokers associated with elevated C. pneumoniae infection markers.
Kolmas osatyö keskittyi sepelvaltimotautipotilaisiin, joilla oli hampaan juurikalvon tulehdus eli parodontiitti.
In the following studies, analyses were performed in the Scientific Laboratory of the Hospital for Children and Adolescents.
Kaikki muut laboratoriotutkimukset toteutettiin Lasten ja nuorten sairaalan Tieteellisessä laboratoriossa.
In Study I, ENaC expression analyses were performed in the Research Institute of the Hospital for Sick Children in Toronto, Ontario, Canada.
Tutkimuksissa II ja III mittasimme N-PD:n sekä LC:n. Tutkimuksen I osalta potilasnäytteiden ENaC:n ilmentyminen mitattiin Hospital for Sick Children -sairaalan tutkimusinstituutissa Kanadan Ontariossa, Torontossa.
The patient population was formed of selected term newborn infants born in the Department of Obstetrics (Studies II-IV) and selected preterm newborn infants treated in the neonatal intensive care unit of the Hospital for Children and Adolescents (Studies I and IV) of the Helsinki University Central Hospital in Finland.
Potilasaineisto muodostui Naistenklinikalla täysi-aikaisina syntyneistä lapsista (tutkimukset I-IV) sekä Lasten-klinikan vastasyntyneiden teho-osastolla hoidossa olleista ennenaikaisina syntyneistä lapsista (tutkimukset I ja IV).
In term newborn infants, the percentage of amiloride-sensitive N-PD, a surrogate for ENaC activity, measured during the first 4 postnatal hours correlates positively with LC measured 1 to 2 days postnatally.
Toiminnallisten tutkimusten avulla selvitimme, että ensimmäisten elintuntien aikana mitattu ENaC:n toimintaa kuvaava amiloridiherkän N-PD:n prosenttiosuus oli yhteydessä LC:n arvoon kahden ensimmäisen syntymän jälkeisen päivän aikana.
N-PD and LC measurements were performed at bedside in these hospitals.
Kaikki N-PD- ja LC-mittaukset suoritettiin joko Naistenklinikan tai Lastenklinikan osastoilla.
Term newborn infants delivered vaginally had a significantly smaller airway epithelial expression of αENaC after the first postnatal day than did those delivered by cesarean section.
Alateitse syntyneillä täysiaikaisilla lapsilla ilmateiden αENaC:n ilmentyminen oli merkitsevästi alhaisempi ensimmäisen elinpäivän jälkeen kuin keisarinleikkauksella syntyneillä lapsilla.
The aim of the present thesis was to study the role of the epithelial sodium channel (ENaC) in clearance of fetal lung fluid in the newborn infant by measurement of airway epithelial expression of ENaC, of nasal transepithelial potential difference (N-PD), and of lung compliance (LC).
Väitöskirjaan sisältyvissä tutkimuksissa on mitattu ilmateiden ENaC:n ilmentymistä sekä välillisesti ENaC:n toimintaa mittaamalla nenän pintasolukon eli epiteelin transepiteliaalista potentiaalieroa (N-PD) ja keuhkojen myötäävyyttä, keuhkokomplianssia (LC).
These patients were subsequently weaned from mechanical ventilation, probably as a result of the clearance of extra fluid from the alveolar spaces.
Tämä liittyy mahdollisesti ylimääräisen keuhkonesteen poistumiseen hoidon myötä.
In addition, the effect of postnatal dexamethasone on airway epithelial ENaC expression was measured in preterm infants with bronchopulmonary dysplasia (BPD).
Väitöskirjassa selvitettiin myös, miten bronkopulmonaarisesta dysplasiasta (BPD) kärsivälle ennenaikaisesti syntyneelle lapselle annettu deksametasoni vaikuttaa ilmateiden ENaC:n mRNA:n määrään eli ilmentymiseen.
In preterm infants, ENaC expression in the airway epithelium was lower than in term newborn infants.
Totesimme myös, että syntymähetken ilmateiden ENaC:n ilmentyminen oli yhteydessä raskauden kestoon: ennenaikaisesti syntyneillä lapsilla ilmateiden ENaC:n ilmentyminen oli matalampi kuin täysiaikaisilla lapsilla.
Epithelial sodium channel in airway epithelium of the newborn infant : Implications for postnatal pulmonary adaptation
Väitöskirja-tutkimuksen tavoitteena oli selvittää epiteliaalisen natriumkanavan (ENaC) merkitystä vastasyntyneen lapsen keuhkonesteen poistossa.
We therefore conclude that the low airway epithelial expression of ENaC in the preterm infant and the correlation of N-PD with LC in the term infant indicate a role for ENaC in the pathogenesis of perinatal pulmonary adaptation and neonatal respiratory distress.
Yhteenvetona toteamme, että ENaC saattaa olla merkittävä tekijä täysiaikaisen vastasyntyneen lapsen keuhkojen sopeutumisessa syntymänjälkeiseen ympäristöön, mutta myös ennenaikaisesti syntyneen lapsen hengitystoimintaan liittyvissä ongelmissa.
In addition, we found that in preterm infants ENaC expression increases with gestational age (GA).
Totesimme, että BPD:stä kärsiville ennenaikaisesti syntyneille lapsille annettuun deksametasonihoitoon liittyi ENaC:n ilmentymisen nopea nousu.
During the early postnatal period in those born both preterm and term airway epithelial βENaC expression decreased significantly.
Ilmateiden βENaC-alayksikön ilmentyminen laski merkitsevästi syntymän jälkeen sekä ennenaikaisesti että täysiaikaisina syntyneillä lapsilla.
The functional studies showed no difference in N-PD between infants delivered vaginally and by cesarean section.
Tutkimuksessa I oli pieni otos BPD:stä kärsiviä ennenaikaisesti syntyneitä lapsia.
Depressive Disorders in Primary Health Care
Depressio terveyskeskuspotilailla
A cohort of 137 patients with unipolar depressive disorders, comprising all patients with at least two depressive symptoms and clinically significant distress or disability, was recruited.
Ne, joilla oli masennusoireita, haastateltiin puhelimitse, ja heistä ne 137 potilasta, jotka olivat jo yli kaksi viikkoa kärsineet vähintään kahdesta vakavan masennustilan oireesta, valittiin lopulliseen tutkimusryhmään.
The majority had received treatment for depression, but suicidal ideation had mostly remained unrecognised.
Itsetuhoiset ajatukset olivat yleisiä terveyskeskuksen depressiopotilailla, mutta ne olivat tavallisesti jääneet lääkäreiltä tunnistamatta.
In order to improve outcome of depression in primary care, the often chronic and recurrent nature of depression should be taken into account in organizing the care.
Hoidon kehittämisessä pitää huomioida depression runsas uusiutuminen ja kroonistuminen terveyskeskuspotilailla.
The aim is to obtain a comprehensive view on clinically significant depression in primary care, and to compare depressive patients in primary care and in secondary level psychiatric care in terms of clinical characteristics.
Lisäksi tutkimuksessa verrattiin depressioon liittyviä eroja ja yhteneväisyyksiä vantaalaisten terveyskeskuspotilaiden ja Peijaksen psykiatristen poliklinikoiden sekä sairaalan potilaiden välillä, joita oli aikaisemmin tutkittu samoin menetelmin.
The comparison of patients with MDD in primary care to those in psychiatric care revealed that the majority of suicidal or psychotic patients were receiving psychiatric treatment, and the patients with the most severe symptoms and functional limitations were hospitalized.
Sen sijaan erona sairaalapotilaisiin harvalla terveyskeskuspotilaalla depressio oli vaikea-asteista tai psykoottistasoista eivätkä itsemurhayritykset olleet yhtä tavallisia kuin sairaalapotilailla.
Duration of the index episode and the timing of relapses or recurrences were examined using a life-chart.
Lisäksi selvitettiin saatua hoitoa, masennuksen kestoa ja toistumista sekä mahdollisia itsetuhoajatuksia ja itsemurhayrityksiä.
Within their lifetimes, one third (37%) had seriously considered suicide, and one sixth (17%) had attempted it.
Potilaista 17 prosenttia oli yrittänyt itsemurhaa elämänsä aikana, he olivat yleensä vaikeimmin sairaita ja heidän hoitoonsa oli panostettu.
The retrospective investigation revealed current MDD in most (66%), and lifetime MDD in nearly all (90%) cases of clinically significant depressive syndromes.
Melkein 90 prosentilla terveyskeskuksen depressiopotilaista oli tämän tutkimuksen mukaan toipumista hidastavia muitakin psykiatrisia tai kroonisia fyysisiä sairauksia.
In other clinical aspects, patients with MDD in primary care were surprisingly similar to psychiatric outpatients.
Terveyskeskuspotilaiden ja psykiatriseten poliklinikoiden potilaiden depressio osoittautui hyvin samankaltaiseksi.
The Structured Clinical Interview for DSM-IV Axis II Disorders (SCID-II), medical records, rating scales, interview and a retrospective life-chart were used to obtain comprehensive cross-sectional and retrospective longitudinal information.
Tutkimuspotilaiden mielenterveyteen ja fyysiseen terveydeen liittyvät diagnoosit kartoitettiin haastattelumenetelmällä ja sairauskertomuksista.
In clinical decision making, beside severity of depression and co-morbidity, history of previous MDD should not be ignored by primary care doctors while depression there is usually severe enough to indicate at least follow-up, and concerning those with residual symptoms, evaluation of their current treatment.
Tämän tutkimuksen perusteella terveyskeskuspotilaiden lievätkin depressio-oireet saattavat itse asiassa olla merkki huonosti parantuneesta vakavasta masennustilasta, jonka hoitoa pitäisi tehostaa.
Consecutive patients (N=1111) in three primary care health centres were screened for depression with the PRIME-MD, and positive cases interviewed by telephone.
Yli tuhat satunnaista vantaalaista potilasta vastasi masennusoirekyselyyn käydessään terveyskeskuslääkärin vastaanotolla v. 2002.
While severity of depression was the strongest predictor of recovery, presence of co-morbid substance use disorders, chronic medical illness and cluster C personality disorders all contributed to an adverse outcome.
Erityisen huonoa toipuminen oli päihdeongelmaisilla tai fyysisesti sairailla potilailla sekä niillä, joiden riippuvaiset, estyneet ja vaativat persoonallisuuden piirteet ylläpitivät masentuneisuutta.
Only one-quarter of patients with MDD achieved and maintained full remission during the follow-up, while another quarter failed to remit at all.
Niinpä puolentoista vuoden kuluttua, uusintatutkimuksessa, neljännes potilaista sairasti yhä samaa depressiota.
The picture of depression was complicated by Axis I co-morbidity in 59%, Axis II in 52% and chronic Axis III disorders in 47%; only 12% had no co-morbidity.
Vakavan masennustilan diagnoosi edellyttää viittä samanaikaista oiretta; melkein kaikilla tutkimusryhmän potilailla diagnoosin kriteerit olivat täyttyneet joskus, kaksi kolmasosaa sairasti parast’ aikaa vakavaa masennustilaa.
The remaining patients suffered either from residual symptoms or recurrences.
Puolet potilaista oli toipunut vain osittain tai depressio oli jo uusiutunut.
Moreover, recognition of suicidal behaviour among depressed patients should also be improved.
Itsemurhien ehkäisyn kannalta depressiopotilaiden itsetuhoisiin ajatuksiin kiinnitetään liian vähän huomita.
According to literature management programs of a chronic disease, with enhancement of the role of case managers and greater integration of primary and specialist care, have been successful.
Työnjakoa ja yhteistyötä perusterveydenhuollon ja erikoissairaanhoidon välillä tulisi selkeyttää.
Background: The incidence of all forms of congenital heart defects is 0.75%.
Synnynnäisten sydänvikojen insidenssi on 0,75 %.
For patients with congenital heart defects, life-expectancy has improved with new treatment modalities.
Odotettavissa oleva elinikä synnynnäistä sydänvikaa sairastavilla lapsilla on pidentynyt parantuneiden hoitomahdollisuuksien ansiosta.
All patients and controls underwent clinical cardiovascular examinations, two-dimensional (2D) and three-dimensional (3D) echocardiographic examinations, and blood sampling for measurement of natriuretic peptides prior to the intervention and twice or three times thereafter.
Tässä väitöskirjatutkimuksessa tutkittiin erilaisten kuormitusolosuhteiden vaikutusta sydämen toimintaan vertaamalla kaksi-(2D) ja kolmiulotteisella (3D) ultraäänitutkimuksella saatuja tuloksia ja natriureettisten peptidien seerumipitoisuuksia iän ja/tai kehon pinta-alan suhteen vakioitujen terveiden kontrollien tuloksiin ennen sydänvian perkutaanista tai kirurgista hoitoa ja 6-12 kuukauden seurannan aikana.
The size of the LV normalized after ASD closure but the increase in LV size was slower in patients treated surgically than in those treated with the percutaneous technique.
Tutkimuksessa osoitettiin, että ASD:n sulun jälkeen vasemman kammion koko normaalistui, mutta operatiivisesti hoidetuilla hitaammin kuin katetrointitekniikalla suljetuilla.
However, dilatation of RV did not resolve entirely during the follow-up in either treatment group.
Tilavuuskuormituksen aiheuttama oikean kammion laajentuminen ei täysin korjaantunut vuoden seurannassa.
(IV): In children with Mulibrey nanism, the LV wall was hypertrophied, with myocardial restriction and impairment of LV function.
Osalla Mulibrey nanismia sairastavista lapsista oli todettavissa jäykän eli konstriktiivisen sydänpussin lisäksi restriktiivinen sydänlihassairaus.