natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Conservation in orexin-A is concentrated on the C-terminus, while the most conserved individual residues of the peptide are L20, G29, I30, and L31.
Oreksiini-A:n säilyvyys on keskittynyt C-terminaaliin, ja peptidin säilyneimmät tähteet ovat L20, G29, I30 ja L31.
Structural conservation of the orexin 2 receptors : implications for orexin-A binding
Oreksiini 2 reseptorien rakenteellinen säilyvyys : implikaatiot oreksiini-A:n sitoutumiseen
Structural conservation in the binding site is concentrated on transmembrane segments 2-3-7, in particular the salt bridge between D2.65 and H7.39, and a hydrogen bond network between Q3.32-T2.61-Y7.43.
Rakenteellinen säilyvyys on keskittynyt transmembraanidomeenien 2, 3 ja 7 muodostamille alueille, etenkin suolasillan muodostavien tähteiden D2.65 ja H7.39, sekä vetysidosverkoston muodostavien tähteiden Q3.32, T2.61, ja Y7.43 kohdalle.
The orexin system is an important regulator of the sleep/wake cycle, and small molecule agonists of the orexin receptors could be beneficial for patients suffering from type 1 narcolepsy.
Oreksiinijärjestelmä on tärkeä uni-valverytmin säätelijä, ja oreksiinireseptorien pienmolekyyliset agonistit voisivat olla hyödyllisiä tyypin 1 narkolepsiaa sairastavien hoidossa.
Finally, our data shows that the hydrophobic side of helix 1 of the amphipathic orexin-A should be seriously considered in the analysis of binding modes.
Lopuksi, tuloksemme osoittavat, että oreksiini-A:n 1-kierteen hydrofobinen puoli on tärkeä, ja se täytyisi ottaa vakavasti huomioon sitoutumisasentojen analysoinnissa.
We also visualized the conservation of interaction networks in the orexin 2 receptor binding site by building homology models of the putative orexin receptor of Ciona intestinalis and the allatotropin receptor of Manduca sexta.
Visualisoimme oreksiini 2 reseptorin sitoutumistaskussa olevien vuorovaikutusverkkojen säilyvyyttä rakentamalla homologimallit Ciona intestinalis-lajin ehdotetusta oreksiinireseptorista sekä Manduca sexta-lajin allatotropiinireseptorista.
Here, we identify structurally conserved regions at the predicted binding site and conserved residues of the orexin-A peptide by comparing orexin 2 receptor sequences from nine diverse species as well as with insect allatotropin receptor, a distant relative, and orexin-A sequences from 10 different species.
Tässä tutkimuksessa me tunnistimme rakenteellisesti säilyneitä alueita oreksiini 2 reseptorin ennustetussa sitoutumistaskussa vertaamalla yhdeksän eri lajin oreksiini 2 reseptorien sekvenssejä, sekä hyönteisen allatotropiinireseptorin sekvenssiä, joka on oreksiinireseptorien kaukainen sukulainen.
The three-dimensional arrangement of the orexin-A peptide complexed to its cognate orexin-2 receptor has so far remained elusive.
Oreksiini-A peptidin ja oreksiini 2 reseptorin muodostaman kompleksin kolmiulotteinen järjestäytyminen ei kuitenkaan ole vielä tiedossa.
To develop new therapeutics, understanding the interactions between the orexin peptides and their cognate receptors is crucial.
Oreksiinipeptidien ja -reseptorien välisten vuorovaikutusten ymmärtäminen olisi merkittävä edistysaskel, joka edesauttaisi oreksiinireseptorien agonistien kehitystä.
Applying our conservation results into the analysis of two previously suggested binding modes for orexin-A shows that one of the two demonstrates better mirroring of the conserved residues between the peptide and the binding site.
Käytimme näitä säilyvyystuloksia kahden aiemmin ehdotetun oreksiini-A:n sitoutumisasennon analysoimisessa.
Because α-synuclein is thought to play a major role in the pathology of PD, much research has been focused on it.
Koska α-synukleiinilla uskotaan olevan tärkeä rooli PD: n patologiassa, siihen on keskitetty paljon tutkimusta.
While PD affects 1-2% of total population, all currently used medicines are symptomatic, and there is no disease modifying therapy available at present.
Vaikka PD:tä esiintyy 1–2%: lla väestöstä, kaikki tällä hetkellä käytetyt lääkkeet lievittävät vain oireita, eikä taudin kulkua muuttavaa lääkehoitoa ole tällä hetkellä saatavilla.
Although several different animal models for Parkinson’s disease exist, the lack of adequate animal models is often cited as a major obstacle for predicting the clinical success of potential drug candidates.
Vaikka Parkinsonin taudille on olemassa useita erilaisia eläinmalleja, riittävän hyvien eläinmallien puuttuminen mainitaan usein suurena esteenä mahdollisten lääkekandidaattien kliinisen tehon ennustamisessa.
The aim of this study was to participate in the development and characterization of a novel mouse model of PD.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli osallistua uudenlaisen PD-eläinmallin kehittämiseen ja karakterisointiin.
These new α-synuclein based disease models have helped to understand the disease process in PD better, but cell death in these models takes longer to achieve and is often less pronounced compared to traditional neurotoxin based animal models of PD.
Nämä uudet α-synukleiinipohjaiset eläinmallit ovat auttaneet ymmärtämään paremmin PD:n patologista prosessia, mutta solukuolema näissä malleissa vie kauemmin ja on usein pienempää verrattuna perinteisiin neurotoksiinipohjaisiin PD:n eläinmalleihin.
Parkinson’s disease (PD) is a neurodegenerative disease in which dopaminergic neurons that form the nigrostriatal pathway gradually die.
Parkinsonin tauti (PD) on neurodegeneratiivinen sairaus, jossa nigrostriatalistisen radan muodostavat dopaminergiset neuronit kuolevat asteittain.
The amount of Lewy bodies present in the brain slices was also counted from the cortex and substantia nigra areas of the brain.
Myös aivoista löytyneiden Lewyn kappaleiden määrä laskettiin cortexin ja substantia nigran alueelta.
Different α-synuclein-based animal models of PD exist today, of which the most recent are based on using direct injections of preformed α-synuclein fibrils (PFFs).
Nykyään on olemassa erilaisia PD: n α-synukleiinipohjaisia eläinmalleja, joista viimeisimmät perustuvat ennalta muodostettujen α-synukleiinifibrillien (PFF) injektoimiseen aivoihin.
C57BL/6 mice were stereotactically injected unilaterally with both PFF and 6-OHDA, and their performance was assessed every other week with different behavioral tests until week 12.
C57BL/6-hiiriin injektoitiin stereotaktisesti toispuoleisesti sekä PFF:tä että 6-OHDA:aa, jonka jälkeen hiirten motorinen suorituskyky arvioitiin joka toinen viikko erilaisilla käyttäytymiskokeilla aina viikkoon 12 saakka.
Lewy bodies (LBs) are abnormal aggregates that develop and spread inside nerve cells of human PD patients, their main structural component being α-synuclein.
Lewyn kappaleet (LB:t) ovat PD-potilaiden aivoissa esiintyviä aggregaatteja, jotka kasvavat ja leviävät PD-potilaiden hermosoluissa, ja niiden päärakenteellinen komponentti on α-synukleiini.
Taken together, combination model that utilizes both PFF and 6-OHDA injections seems like a promising candidate in modelling PD in mice, but much more research and further development of the model is required before this combination model is ready and robust for use in drug development.
Yhteenvetona voidaan todeta, että PD:n mallintaminen hiirissä yhdistelmämallilla, joka hyödyntää sekä PFF- että 6-OHDA-injektioita vaikuttaa lupaavalta ehdokkaalta PD:n eläinmalliksi hiirissä, mutta mallin tutkimusta ja jatkokehitystä tarvitaan vielä paljon, ennen kuin tämä yhdistelmämalli on valmis ja robusti käytettäväksi lääkekehityksessä.
This causes the main motor symptoms of Parkinson’s disease: tremor, rigidity and bradykinesia.
Tämä aiheuttaa PD:n tärkeimmät motoriset oireet, jotka ovat vapina, jäykkyys ja bradykinesia.
This new model combines PFF-injections with the commonly used neurotoxin 6-OHDA, which should result in more robust dopamine pathway degeneration than what is seen with the current PFF-based models.
Uusi malli yhdistää PFF-injektiot yleisesti käytetyn neurotoksiini 6-OHDA:n kanssa, minkä pitäisi johta robustimpaan solutuhoon dopamiiniradoissa kuin mitä nykyisissä PFF-pohjaisisa malleissa havaitaan.
The main hypothesis of this study was that the combination of intrastriatal injections of PFFs and a low dose of 6-OHDA would cause gradual spreading of the α-synuclein aggregation pathology in the nigrostriatal dopamine pathway and progressive dopamine neuron loss leading to motor deficits.
Tutkimuksen päähypoteesina oli, että PFF:n intrastriataalisten injektioiden ja 6-OHDA:n matalan annoksen yhdistelmä aiheuttaisi α-synukleiinin aggregaatiopatologian asteittaisen leviämisen hiirien nigrostriataalisessa dopamiiniradassa ja progressiivisen dopamiinineuronihäviön, mikä johtaisi hiirten motorisen toimintakyvyn heikkenemiseen.
At the end, brains were collected and optical density of tyrosine hydroxylase (TH) and dopamine transporter (DAT) was measured from striatal sections, and TH and DAT positive cells in the substantia nigra were counted.
Lopuksi aivot eristettiin ja tyrosiinihydroksylaasin (TH) ja dopamiinin kuljetinproteiinin (DAT) optinen tiheys mitattiin striataaliosista, ja TH- ja DAT-positiiviset solut laskettiin substantia nigran alueelta.
In the histological assays, statistically significant reductions of both TH and DAT were found in the brain sections of the PFF + 6-OHDA combination group and the amount of TH and DAT positive cells were lower in this group compared to the group receiving vehicle treatment only.
Histologisissa määrityksissä havaittiin PFF+6-OHDA-ryhmässä sekä TH:n että DAT:n tilastollisesti merkitsevät alentuneet tasot striatum-leikkeissä ja vähentyneet TH- ja DAT-positiivisten solujen määrä substantia nigran alueella verrattuna pelkkää vehikkeliä saaneeseen ryhmään.
However, the results of behavioral tests were non-significant, although a non-statistical positive trend in the amphethamine-induced rotations test was observed where mice receiving PFF + 6-OHDA rotated the most.
PFF: n ja 6-OHDA: n yhdistelmällä ei kuitenkaan ollut tilastollisesti merkitsevää vaikutusta hiirten käyttäytymiseen missään aikapisteessä, joskin PFF+6-OHDA yhdistelmäryhmässä havaittiin ei-tilastollinen positiivinen trendi amfetamiinin indusoimissa pyörimiskokeessa verrattuna kontrolliryhmiin.
The formation of Weddell Sea Bottom Water (WSBW) was estimated to 1.4 Sv.
Weddellinmeren pohjaveden (WSBW) muodostuminen laskettiin olevan tilavuudeltaan 1,4 Sv.
The primary result of the study was the amount of heat released from the water column to the atmosphere within the measurement area.
Tutkimuksen oleellisin tulos liittyi vesipatsaasta ilmakehään luovutetun lämmön määrään mittausalueen sisällä.
We examined and characterized the product of the gene.
Me tutkimme ja karakterisoimme tämän geenituotteen.
Staphylococcus aureus is a pervasive pathogen, whose infections frequently result in serious medical complications and death.
Staphylococcus aureus on yleinen bakteeri, joka aiheuttaa usein vakavia, jopa hengenvaarallisia infektioita.
Our results are expected to contribute to a better understanding of S. aureus physiology and provide means for the development of cures.
Tuloksemme edistävät S. aureus-bakteerin fysiologian tuntemusta sekä tarjoavat keinoja hoidon kehittämiselle.
These enzymes can be used by the bacteria to manage its own PG in a controlled manner or, alternatively, by hostile microorganisms and cause cell death.
Bakteerit voivat käyttää näitä entsyymejä oman soluseinänsä hallittuun ylläpitämiseen tai vaihtoehtoisesti aiheuttamaan kilpailevan mikro-organismin solukuoleman.
Substrate recognizing SH3b domains enhance the effectiveness of M23 endopeptidases.
Substraatin tunnistava SH3b-domeeni tehostaa M23-endopeptidaasien vaikutusta.
It is anchored in plasma membrane and is extracytoplasmic, residing in a periplasm-like space.
Se on ankkuroitunut solukalvoon ja on ekstrasytoplasminen, sijoittuen periplasman kaltaiseen tilaan.
The physiological role of LytU is not confirmed, but evidence suggest it can recycle PG fragments and participate in daughter cell separation.
LytU:n fysiologista roolia ei ole varmistettu, mutta tutkimustulokset viittaavat tehtävään peptidoglykaanifragmenttien kierrätyksessä sekä tytärsolujen erottamisessa toisistaan.
The main structural component of bacterial CW is peptidoglycan (PG) that forms protective layers.
Bakteerin soluseinän päärakennekomponentti on peptidoglykaani, joka muodostaa bakteeria suojaavia kerroksia.
The protein, which we named LytU, is an M23 family zinc-dependent enzyme that cleaves pentaglycine.
Proteiini, jonka nimesimme LytU:ksi, on M23-perheen sinkistä riippuvainen pentaglysiiniä pilkkova entsyymi.
In summary, we have introduced and characterized a new M23 family endopeptidase, proposed a regulation mechanism, and changed the paradigm of substrate binding by M23 peptidases.
Yhteenvetona väitöskirjassa karakterisoitiin uusi M23-perheen entsyymi, ehdotettiin säätelymekanismi sekä muutettiin näkemystä M23-peptidaasien substraatin sitomisesta.
The virulence of the bacteria is enforced by numerous cellular mechanisms that have allowed it to develop resistance to every drug used to this date.
Bakteeri tuottaa useita mekanistisesti erilaisia virulenssitekijöitä, minkä seurauksena bakteeri on kehittänyt vastustuskyvyn kaikille nykyisille antibiooteille.
Previous research had identified a putative M23 peptidase gene, transcription of which is upregulated under S. aureus exposure to compounds harmful to cell wall.
Aikaisempi tutkimus on tunnistanut mahdollisen M23-peptidaasigeenin, jonka transkriptio aktivoituu kun S. aureus altistuu soluseinää vahingoittaville yhdisteille.
Binding of substrate pentaglycine to catalytic M23 domain is very transient at least in vitro.
Entsyymin katalyyttisen M23-domeenin sitoutuminen pentaglysiinisubstraattiin on hyvin lyhytaikaista ainakin in vitro.
A distinct feature of the enzyme is its ability to strongly bind a second zinc ion, which incapacitates catalytic residues.
Entsyymille omaleimaista on sen kyky sitoa voimakkaasti toinen sinkki-ioni, minkä seurauksena entsyymin katalyyttiset histidiinit muuttuvat toimintakyvyttömiksi.
The bacterial cell wall (CW) is the primary line of defense, the most common target in treatment strategies, and is likely to remain the prioritized candidate for future therapeutic solutions.
Soluseinä on myös tavallisin lääkehoidon kohde ja todennäköisesti jatkossa edelleen etusijalla lääkekehityksen kohteista.
Therefore, M23 peptidases of S. aureus are important as potential targets for drugs as well as pharmacological tools themselves that are already employed by nature.
Tämän takia S. aureus-bakteerin M23-peptidaasit ovat sekä merkittäviä lääkekehityksen kohteita että luonnossakin käytössä oleva farmakologinen työkalu.
The binding of SH3b to substrate is independent of catalytic domain and it targets and binds the PG peptide moieties that are proximal to but different from the pentaglycine cleaved by catalytic domain.
SH3b:n sitoutuminen substraattiin ei riipu katalyyttisesta domeenista ja se tunnistaa ja sitoutuu peptidoglykaanin peptidiosaan, joka on proksimaalinen, mutta eri kuin se pentaglysiini, jonka katalyyttinen domeeni pilkkoo.
The binding, nevertheless, is accomplished by SH3b domain of enzymes bearing it. Contrarily to previous beliefs, we found that SH3b domain binding to substrate is primarily driven by interactions with PG branching peptides, rather than by weaker interaction with pentaglycine.
Toisin kuin aiemmin oletettiin, me osoitimme, että SH3b-domeenin sitoutumista substraattiin ohjaa ensisijaisesti sen voimakkaampi vuorovaikutus peptidoglykaanin haarapeptidien kanssa eikä niinkään heikompi vuorovaikutus pentaglysiinin kanssa.
We propose that together with pH, the binding of second ion serves a regulatory function in situ.
Esitämme, että toisen sinkin sitominen ja pH yhdessä säätelevät entsyymiä in situ.
One family of enzymes, M23 peptidases, cleaves pentaglycine bridges that link chains of PG and are specific to S. aureus.
Tätä peptidoglykaania tuottaa, ylläpitää ja hajottaa lukuisa joukko entsyymejä, kuten M23-entsyymiperheen peptidaasit, jotka pilkkovat S. aureus-bakteerille ominaisia, peptidoglykaaniketjuja yhdistäviä pentaglysiinisiltoja.
Its encounters are yet more perilous in clinical settings where professional care and financial resources alone do not suffice to ensure successful treatment results.
Sairaalaympäristön ammattitaidosta tai hoitoon käytettävistä resursseista huolimatta infektioihin liittyy huomattava kuolleisuus.
Overall, the patients were found to be largely satisfied with the areas of wellness after CHRPs.
Kaiken kaikkiaan potilaat arvioivat olevansa varsin tyytyväisiä hyvinvoinnin eri osa-alueilla CHRP-kuntoutuksen jälkeen.
Study I showed that at the end of follow-up 89% of patients in the CHRP group were productive compared with 55% of controls.
Osatutkimus I osoitti, että seurannan päätyttyä 89% CHRP-kuntoutuksen käyneistä ja 55% verrokkiryhmän potilaista oli produktiivisia.
Moreover, the findings of Study III indicated that the levels of work obtained after a CHRP were not associated with the areas of subjective self-appraisals other than the ability to establish intimate relationships.
Lisäksi osatutkimus III osoitti, ettei CHRP-kuntoutuksen jälkeen saavutettu työn vaativuusaste ollut yhteydessä subjektiivisen arvioinnin osa-alueisiin muutoin kuin läheisten ihmissuhteiden solmimisen kyvyn osalta.
Over the last three decades, standards of care, rehabilitation interventions, and research for TBI patients have developed, yet robust evidence for effective practices and evidence-based guidelines do not exist for most interventions.
Vaikka aivovammapotilaiden hoidon, kuntoutusinterventioiden ja tutkimuksen laatu on viimeisten kolmen vuosikymmenen aikana kehittynyt, tehokkaiden käytäntöjen tutkimusnäyttö on yhä vähäistä, eikä kuntoutusinterventioista ole juurikaan näyttöön perustuvia suosituksia.
The subjective outcome measure was participants’ subjective self-appraisal of their rehabilitation outcomes by rating six measures: effort during rehabilitation, meaning in life, productivity, acceptance, social life, and intimate relationships.
Objektiivista vaikutusta arvioitiin saavutetun työn vaativuusasteella ja subjektiivisia vaikutuksia itsearviointilomakkeella, joka käsitti kuusi osa-aluetta: oma ponnistelu kuntoutuksen aikana, elämän merkityksellisyys ja produktiivisuus, emotionaalinen tasapaino, sosiaalinen elämä ja kyky solmia läheisiä ihmissuhteita.
Moreover, there is a shortage of research examining the associations between cognition and motor functions, particularly in patients with TBI, although such associations may have clinical implications for neurorehabilitation.
Puutetta on myös tutkimuksesta, joka selvittäisi kognitiivisten ja motoristen toimintojen yhteyksiä, vaikka näillä saattaisi olla kliinistä merkitystä aivovammojen kuntoutuksessa.
The effectiveness of postacute neuropsychologically oriented multidisciplinary comprehensive-holistic rehabilitation programs (CHRPs) in enhancing psychosocial adjustment and outcome has been supported by several studies, but controlled studies are scarce.
Aivovamman postakuutin vaiheen kokonaisvaltaisten-holististen neuropsykologisesti painottuneiden moniammatillisten kuntoutusohjelmien (CHRP) vaikuttavuutta potilaiden psykososiaalisen toimintakyvyn kohentamiseksi on osoitettu usealla tutkimuksella, mutta kontrolloituja tutkimuksia on vähän.
Traumatic brain injury (TBI) has a critical public health impact worldwide because of its high incidence, prevalence, and socioeconomic consequences.
Aivovammoilla on maailmalaajuisesti merkittävä vaikutus terveydenhoitoon niihin liittyvän korkean ilmaantuvuuden ja esiintyvyyden sekä sosioekonomisen taakan vuoksi.
Many people with TBI experience ongoing long-term, lifelong and also evolving symptoms that impact their general health, psychosocial outcomes, and overall well-being.
Ne aiheuttavat usein pitkäaikaista, elinikäistä ja myös ajan myötä kehittyvää toimintakyvyn alenemaa, mikä heikentää monen vammautuneen yleistä terveydentilaa, psykososiaalista toimintakykyä ja hyvinvointia.
The fluency of information processing and executive functioning was reflected in the speed of walking/dynamic balance and running, and vice versa.
Tiedonkäsittelyn ja toiminnanohjauksen sujuvuus heijastui kävelyn/dynaamisen tasapainon ja ketteryysjuoksun nopeuteen.
The present results give evidence that the CHRP approach improves outcomes for individuals with moderate to severe postacute TBI even many years after injury (Studies I and III).
Tämän väitöstutkimuksen tulokset osoittavat, että CHRP-kuntoutus edistää postakuutissa vaiheessa olevien keskivaikean ja vaikean aivovamman saaneiden potilaiden psykososiaalista toimintakykyä jopa useita vuosia vammautumisen jälkeen (Osatutkimukset I ja III).
The studies of this thesis investigated the psychosocial outcomes of an application of CHRP (Study I) and the relationship between the objective outcomes and their subjective self-appraisals in adults with postacute TBI (Study III) as well as the association between cognitive and motor functions for benefits in multidisciplinary neurorehabilitation after TBI (Study II).
Tässä väitöstutkimuksessa tutkittiin CHRP-sovelluksen vaikutusta aivovammapotilaiden psykososiaaliseen toimintakykyyn (Osatutkimus I), kuntoutuksen objektiivisesti mitattavien ja subjektiivisesti arvioitujen vaikutusten välistä yhteyttä (Osatutkimus III) sekä kognitiivisen ja motorisen suoriutumisen välisiä yhteyksiä niiden hyödyntämiseksi kononaisvaltaisessa moniammatillisessa aivovammakuntoutuksessa (Osatutkimus II).
The findings support the presumption that CHRPs facilitate achievement of a successful outcome through establishing a meaningful and satisfactory life after TBI in the face of persisting deficits.
Tulokset vahvistavat käsitystä, että CHRP-kuntoutus edesauttaa merkityksellisen ja tyydyttävän elämän luomista olemassa olevan toiminnanvajauksen kanssa.
The explorative Study II analyzing the relationship between cognitive and motor functions in postacute TBI found associations of measures of information processing, attention, and executive functioning with agility and dynamic balance.
Eksploratiivinen osatutkimus II analysoi kognitiivisten ja motoristen toimintojen välisiä suhteita ja osoitti yhteyksiä kognitiivisen tiedonkäsittelyn, tarkkaavuuden ja toiminnanohjauksen sekä dynaamisen tasapainon mittareiden välillä.
CHRP was found to be significantly predictive of a productive status at follow-up, and other factors did not explain the better productivity of the CHRP group.
CHRP osoittautui merkittävästi paremmaksi ennustamaan produktiivisuuden saavuttamista.
The common neuropathology following TBI contributes to a myriad of diverse interacting impairments in cognitive, behavioral, emotional, and motor functioning.
Aivovammoille ominaiseen neuropatologiaan liittyy suuri määrä erilaisia kognitiivisia, käyttäytymisen ja tunne-elämän säätelyn sekä motorisen toimintakyvyn häiriöitä.
In Study II, cognitive and motor functioning of 34 physically well-recovered men with postacute moderate to severe TBI was assessed.
Osatutkimus II mittasi 34 fyysisesti hyvin toipuneen postakuutin vaiheen keskivaikean tai vaikean aivovamman saaneen miehen kognitiivista ja motorista toimintakykyä.
Recently, awareness has increased of the need to supplement rehabilitation outcome assessment of TBI patients by subjective measures, which may have important implications for the allocation of different rehabilitation interventions and to enhance outcomes.
Viime vuosina on myös lisääntynyt tietoisuus tarpeesta täydentää kuntoutuksen tuloksellisuuden arviointia kuntoutujan omakohtaiseen kokemukseen perustuvalla arvioinnilla, jolla saattaisi olla merkitystä erilaisten kuntoutusinterventioiden kohdentamiseen.
In Study I, the productivity of 19 consecutive adult patients with postacute moderate to severe TBI who underwent CHRP in a nationwide neurorehabilitation center setting was compared with that of 20 matched controls who received conventional clinical care and rehabilitation.
Osatutkimus I vertasi 19 aikuispotilasta, joilla oli postakuutin vaiheen keskivaikea tai vaikea aivovamma ja jotka oli valittu peräkkäin kuuden viikon mittaiseen CHRP-kuntoutukseen, ja 20 kontrollipotilasta, jotka olivat saaneet yleisen terveydenhuollon käytäntöjen mukaisia kuntoutuspalveluja.