natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Intense UFO experiences, such as UFO abductions, are stimulated for the most part by hallucinations, sleep paralysis disorders, lively fantasies (in case of fantasy prone personalities) and false memories.
Voimakkaat ufokokemukset, kuten ufosieppaukset selittyvät psykologisesti keskeisesti hallusinaatiolla, unihalvauksilla, fantasiointitaipumuksilla ja valemuistoilla.
The main question of my doctoral thesis is whether ufology and UFO experiences are or can be explained as religious phenomena.
Kysyn väitöskirjassani, ovatko ufologia ja ufokokemukset uskontoa tai missä määrin ne ovat sitä ja miten niitä voidaan selittää uskonnollisina ilmiöinä.
Historically ufology and UFO experiences include esoteristic, Christian and folk religious elements.
Uskontohistoriallisesti ufologia ja ufokokemukset selittyvät pääosin länsimaisen esoterian, kristillisyyden ja kansanuskon modernina jatkumona.
I defined the material in a way that it became full and extensive with regard to ufology, stories about UFO experiences and the cultural scientific literature concerning them.
Käytetty teoreettinen ja aineistollinen kirjallisuus hankittiin ja rajattiin siten, että se edustaa ufologiaa, ufokokemuskertomuksia ja niiden kulttuuritieteellistä tutkimusta kylläisesti ja kattavasti.
In addition UFO experiences have significant similarities with folk religious stories and shamanistic experiences.
Lisäksi varsinkin ufokokemuksille voidaan esittää lukuisia ja huomattavia yhtäläisyyksiä kansanuskonnollisiin, kuten keijuperinteellisiin ja samanistisiin, aineistoihin.
From the perspective of the sociology, of religion ufology and UFO experiences can be analysed as products of our scientific and technological Western culture.
Sosiologisesti analysoiden ufologia ja ufokokemukset ovat tieteellistyneen ja teknologisoituneen kulttuurin tuote, jonka esiintymiseen vaikuttavat yhteiskunnalliset kriisitilanteet ja joukkosuggestiiviset mekanismit.
The method is analysing and synthesising the material in the context of spiral of hermeneutic inferential process.
Tutkimuksen menetelmänä toimii hermeneuttisessa kehässä etenevä analyysi ja synteesi ja tämän apuvälineinä uskonnon, ufologian ja ufokokemuksen määritelmät.
Psychologically, in the background of religious UFO experiences there can be found several factors, such as wishful thinking.
Ufohavainnot voidaan selittää psykologisesti suurimmaksi osaksi erilaisten virhetulkintakohteiden ja havaintopsykologisten tekijöiden yhteisvaikutuksilla.
The motivation behind my thesis was to make ufology and UFO experiences more understandable.
Väitöskirja paikkaa omalta osaltaan ufouskonnollisuuden kohtuullisen vähäistä kulttuuritieteellistä tutkimusta ja pyrkii tekemään ufologiaa ja ufokokemuksia ymmärrettäväksi.
In this study, the methods used are mainly Egyptological and the references to feasts and feasting are considered in view of what is known of New Kingdom Egypt, Thebes, and Deir el-Medina.
Tutkimuksen menetelmät ovat lähinnä egyptologisia: egyptinkielisiä viittauksia juhliin ja juhlimiseen tarkastellaan sen valossa mitä uuden valtakunnan Egyptistä, Theebasta ja Deir el-Medinasta tiedetään.
When considering the function of the feasts celebrated at Deir el-Medina, a functional approach to feasts introduced by anthropologists and archaeologists is utilized.
Deir el-Medinassa vietettyjen juhlien funktiota pohdittaessa käytetään lisäksi antropologien ja arkeologien luotsaamaa funktionaalista juhlatutkimuksen näkökulmaa.
Feasts celebrated by the community as a whole served to maintain the unity of the group.
Erilaisten kylässä yhdessä vietettyjen juhlien tarkoitus oli kyläläisten yhtenäisyyden vahvistaminen.
Through such feasts, an individual man might form alliances and advance his chances of a favourable marriage or of acquiring a position on the work crew.
Kutsumalla valikoituja henkilöitä juhliinsa kyläläiset saattoivat muun muassa solmia ystävyysliittoja ja parantaa ylenemis- tai avioitumismahdollisuuksiaan.
This dissertation is a study of the forms and functions of feasts and feasting in the ancient Egyptian village of Deir el-Medina in Thebes (modern Luxor).
Tutkimus käsittelee muinaisegyptiläisessä Deir el-Medinan kylässä vietettyjen juhlien muotoa ja funktiota.
This particular village, during the New Kingdom (c. 1550 1069 BC), was inhabited by the men (and their families) who constructed the Royal Tombs in the Valley of the Kings and the Valley of the Queens.
Kyseinen kylä sijaitsi Niilin länsirannalla Theebassa (nyk. Luxor) ja siellä asuivat Kuninkaiden ja Kuningatarten laaksoihin hautoja rakentaneet miehet perheineen.
Nevertheless, it is the use of the methodological concept local vernacular religion that has resulted in the division of the research findings into two sections, i.e., references to feasts celebrated both in and outside the community and other references to feasts and feasting in the village.
Tutkimustulosten esittely on jaettu kahteen osaan: juhlat kylän vuosittaisessa juhlakalenterissa ja muut kylässä vietetyt yhteiset ja henkilökohtaiset juhlat.
The royal artisans were probably more literate than the average Egyptians and the numerous Ramesside Period (c. 1295 1069 BC) non-literary texts found in the excavations of the village and its surroundings form the source material for this study.
Koska kuninkaalliset haudanrakentajat olivat keskimääräistä luku- ja kirjoitustaitoisempia, kylän raunioista ja ympäristöstä on löydetty tuhansia kylän arkea koskevia tekstejä.
The reconstructed festival calendar of Deir el-Medina reflects the feasts celebrated around Thebes or, at least, in Western Thebes.
Deir el-Medinan rekonstruoitu juhlakalenteri paljastaa, että kylässä vuosittain vietetyt juhlat heijastavat muualla Egyptissä vietettyjä juhlia.
The function of the nationally and regionally observed feasts (which, at least at Deir el-Medina, resulted in a work-free day) may have been to keep people content so that they would continue to work which was to the advantage of the king and the elite surrounding him.
Niiden tarkoitus oli todennäköisesti pitää ihmiset tyytyväisinä, jotta he jatkaisivat hallitsijansa ja hänen ympärillään olevan eliitin tukemista.
Local feasts appear to have been observed more irregularly at Deir el-Medina or perhaps according to the lunar calendar.
Näitä kuitenkin juhlittiin epäsäännöllisemmin tai mahdollisesti siviilikalenterista poikkeavan kuukalenterin mukaan.
In addition to feasts celebrated by the entire community, the inhabitants of Deir el-Medina could mark their own personal feasts and organize small gatherings during public feasts.
Juhlakalenterissa esiintyvien vuosittaisten juhlien lisäksi Deir el-Medinassa vietettiin paikallisia juhlia.
The Deir el-Medina feasts which were associated with the official religion form a festival calendar of feasts celebrated annually on the same civil calendar day.
Deir el-Medinan juhlien tutkimus antaa näin tietoa myös muinaisegyptiläisten juhlien yhteiskunnallisesta puolesta.
The author of the collection, Muhammad ibn Isma'il al-Bukhari, lived between 810-870.
Hadith-kirjallisuuden keskeisimmät teokset koottiin 800-luvulla, jolloin myös Muhammad ibn Isma'il al-Bukhari, Sahih al-Bukharin kirjoittaja, eli.
Hadith literature is often considered as a representative of predestinarian theology compared to the Qur'an which emphasises the reponsibility of people of their own acts.
Hadith-kirjallisuutta on yleensä pidetty predestinaation, ennaltamääräämisopin, läpitunkemana, kun taas Koraanin on ajateltu edustavan kantaa, jonka mukaan ihminen itse vastaa teoistaan.
The aim of this dissertation is to discuss the concept of choice in the most important collection of Islamic traditions, Sahih al-Bukhari.
Väitöskirjani käsittelee ns. hadith-kirjallisuutta ja erityisesti yhtä tärkeimmistä hadith-kokoelmista, Sahih al-Bukharia.
The collection includes both strictly predestinarian texts but it also compises texts which claim that people are demanded to make real choices, even choices concerning life and death.
Analyysini tuloksena kävikin ilmi, että hadith-kirjallisuus sisältää tekstejä, joissa ihmiset joutuvat tekemään valintoja oikean ja väärän välillä ja nämä valinnat vaikuttavat myös seikkoihin, joita on pidetty täysin ennaltamäärättyinä, kuten ihmisen kuolinhetki.
The historicity of the texts has no role at all in my analysis.
Vapaan valinnan käsite on keskeisellä sijalla tutkimuksessani.
Part I sketches out the hagiography of the life and work of the author and provides a short history of the development of hadith literature and the processes of collecting and classifying the texts are discussed briefly.
Normatiivisen islamin kehityksen kannalta voisi sanoa, että hadith-kirjallisuus on ollut jopa tärkeämpää kuin Koraanin teksti, sillä hadith-kirjallisuus käsittelee jokapäiväiseen elämään liittyviä asioita.
Part II ends with a discussion of the philosophy of free will and predestination in early Islam.
Hadith-kirjallisuus on islamin toiseksi tärkein tekstikokoelma heti Koraanin jälkeen.
The Romans were well aware of this.
Roomalaiset olivat hyvin tietoisia tästä.
The navy had other vital functions.
Laivastoa käytettiin moniin eri tarkoituksiin.
The Roman navy was active and absolutely necessary at all stages of the expansion of Rome’s Mediterranean dominion.
Laivasto oli osallisena ja ehdottoman välttämätön kaikissa Rooman laajenemispolitiikan käänteissä.
Crews needed access to a coast to get water, food and rest after each voyage; thus control of safe landing places and ports was essential.
Niiden oli päästävä laskemaan maihin aina kun miehistö tarvitsi vettä, ruokaa ja lepoa.
The Macedonian and Seleucid fleets were no match for the Roman fleet and so, if anyone could have stopped the Roman navy, it should have been the Carthaginians in the Second Punic War.
Kaikista Rooman vastustajista Karthagolla olisi ollut suurin mahdollisuus pysäyttää Rooman laivaston voittokulu toisessa puunilaissodassa.
In addition, the Roman navy operated at sea independently, participating in the contest for thalassocracy in the western and eastern Mediterranean by challenging and defeating the Punic, Macedonian and Seleucid fleets.
Samalla Rooman laivasto kävi itsenäistä sotaa merellä ja haastoi ja kukisti kaikki Välimeren merivaltiot.
The present dissertation discusses the development of the Roman navy, how it functioned strategically and tactically, and the role it played in the expansion of Rome’s Mediterraenan dominion.
Työ käsittelee Rooman laivaston kehitystä, toimintaa ja osallistumista laajenemispolitiikkaan, jossa Rooma kasvoi kaupunkivaltiosta Välimeren hallitsijaksi.
In the eastern Mediterranean, the Romans challenged and defeated the Macedonian and Seleucid fleets and became the masters of the eastern Mediterranean.
Rooma osallistui kilpailuun itäisen Välimeren hallinnasta ja kukisti Makedonian ja Syyrian laivastot, jotka eivät olleet mitenkään Rooman laivaston veroisia.
In the centuries before the First Punic War, commerce with the Greeks and the Phoenicians made Rome a prosperous city.
Arkeologian tiedot osoittavat, että ennen ensimmäistä puunilaissotaa Rooma kehittyi ja siitä tuli merkittävä kaupunki nimenomaan kaupankäynnin ja ulkomaisten kontaktien seurauksena.
The competition continued in the Second Punic War 218-201, in which the fleets played an equally crucial role.
Toinen puunilaissota (218-201) tunnetaan yleensä Hannibalin tulosta Alppien yli Italiaan, mutta se oli myöskin merkittävä merisota ja karthagolaiset hävisivät sen nimenomaan merellä.
Thus, the Romans have been represented as a nation avoiding seafaring and in terms of the discussion of warfare at sea, historians have disregarded other wars in which the Roman navy played an important role, concentrating on the First Punic War alone.
On katsottu että Roomalla ei ollut laivastoa ennen ensimmäistä puunilaissotaa ja että Rooma kaikissa sodissaan panosti merisodankäyntiin mahdollisimman vähän.
The Roman Republican Navy : from the sixth century to 167 BC
Rooman tasavallan ajan sotalaivasto
It worked in cooperation with the army, and the organisation of supply routes, depots and landing places enabled the Romans to wage war overseas.
Suuret merentakaiset sotaretket Afrikkaan, Espanjaan, Kreikkaan ja Vähän-Aasian rannikolle perustuivat kaikki siihen, että Rooman laivasto hallitsi purjehdusreittejä ja sopivia laskupaikkoja ja saattoi huolehtia joukkojen ja varusteiden kuljettamisesta kaukana taisteleville armeijoille.
The navy was used in the process of the conquest of the Italian peninsula, not only as an aid to the army, but it also functioned independently in a manner appropriate to a sea power.
Suuret meritaistelut eivät ole ainoa osoitus laivastojen mukanaolosta ja merkityksestä, vaan on myös otettava huomion sotalaivojen rakenne ja toimintaedellytykset.
Therefore, when evaluatinging the role of the Roman navy, the number of sea battles is not the most important thing.
Rooma on aikaisemmissa tutkimuksissa nähty maavaltiona vailla kiinnostusta merenkulkuun.
Practical matters in seafaring had implications for naval strategy.
Sotalaivat oli rakennettu taisteluita varten ja niissä oli hyvin niukasti säilytystilaa.
An analysis of the product built environment allows us to understand why the city grew in a determined manner: how the urban space became organized and how its infrastructure and services distributed.
Rakennetun ympäristön muutoksen analyysi auttaa ymmärtämään, miksi kaupunki kasvoi tietyllä tavalla, ja miten kaupunkitila ja infrastruktuuri organisoitiin uudelleen.
The investigation places the first period of modern urban growth at the turn of the nineteenth century within the prevailing ideological and political context of Positivism and Liberalism.
Tutkimus osoittaa, kuinka ensimmäinen moderni urbaani kehitysjakso alkoi 1800-luvun lopussa positivismin ja liberalismin hengessä.
The study goes on to explore the idealized image of the modern city through an analysis of European and North American travelogues and photography.
Lisäksi työssä tarkastellaan eurooppalaisten ja pohjoisamerikkalaisten matkakirjailijoiden sekä valokuvauksen tuottamaa idealisoitua kaupunkikuvaa.
As proposed by Henri Lefebvre, Manuel Castells and Edward Soja, space is given its rightful place as protagonist.
Kaupunkitilan muutosta lähetystään tilan teorian kautta (esim. Henri Lefebvre, Manuel Castells, Edward Soja), ja samalla pohditaan liberaalin eliitin, maan johtavan sosiaalisen ryhmän, käsitystä suunnittelusta ja kehityksestä.
Not only the transformations but also the limits and contradictions of the process of urban change are examined.
Kaupunkitilan muutosta analysoitaessa pohditaan myös muutoksen esteitä, ongelmia ja rajoituksia.
Modernization among coffee plantations : San José, Costa Rica, 1880-1930
Tutkimus analysoi, miten San José (Costa Rican pääkaupunki) muuttui ja kehittyi vuosina 1880−1930.
Although the emphasis is on the Liberal heyday from 1880-1930, this study also examines the history of the city since its origins in the late colonial period through its consolidation as a capital during the independent era, in order to characterize the nineteenth century colonial city that prevailed up to 1890 s. A diverse array of primary sources including official acts, memoirs, newspaper sources, maps and plans, photographs, and travelogues are used to study the initial phase of San Jose s urban growth.
Vaikka tutkimuksen pääpaino on liberaalien aikakaudella (1880−1930), työssä on tutkittu myös San Josén perustamista, koloniaalista historiaa ja vakiintumista pääkaupunkina 1800-luvulla − jotta ymmärretään kuinka oli mahdollista, että koloniaalinen kaupunkirakenne säilyi aina 1800-luvun loppuun asti.
The enduring patterns of spatial and symbolic exclusion built into Costa Rica s capital city at the dawn of the twentieth century shed important light on the long-term political social and cultural processes that have created the troubled urban landscapes of contemporary Latin America.
Costa Rican pääkaupungin modernisaation sekä sosiaali-, kulttuuri- ja taloushistorian ymmärtäminen valaisee omalta osaltaan niitä prosesseja, jotka vaikuttavat nykyisen Latinalaisen Amerikan kaupunkimaisemissa ja urbanisaation ongelmien taustalla.
Parks and boulevards were new public and secular places of power within the modern city, used by the elite to display and educate the urban population into the new civic and secular traditions.
Nämä rakennetut viheralueet loivat pohjan myös uudelle modernille ja julkiselle kaupunkikulttuurille, jossa erilaiset sosiaaliset ryhmät saatettiin uudenlaisten sekulaaristen traditioiden ja sosiaalisten käytäntöjen piiriin.
A partial and selective image of generalized urban change presented only the bourgeois facade and excluded everything that challenged the idea of progress.
Tämän kaupunkikuvan ja -käsityksen kautta pyrittiin luomaan uutta modernia julkisivua − fasadia joka samalla sulki näkyvistä sen, joka ei mahtunut liberaalin eliitin edistyksen ideaaliin.
The modernization of public space is analyzed through a study of the first parks, boulevards and monuments and the emergence of a new urban culture prominently displayed in these green spaces.
Julkisen tilan modernisaatiota lähestytään tutkimalla puistojen, bulevardien ja monumenttien rakentamista.
At the same time, the reorganization of the city s physical space and the beginnings of the ensanche are studied.
Samalla kun kaupunki kasvoi voimakkaasti ja esimerkiksi viemäri- ja katuverkostoa sekä muuta infrastruktuuria kehitettiin, tilan sosiaalinen uudelleenjakaminen alkoi tuottaa myös ensimmäisiä modernin urbanisaation ongelmia.
The new esthetic of theatrical-spectacular representation of the modern city constructed a visual guide of how to understand and come to know the city.
Matkakertomusten ja valokuvien − esimerkiksi postikorttien − kautta moderni monumentaalinen estetiikka esitettiin kaupunkikuvan ytimessä.
The ideas of the city s elite regarding progress were translated into and reflected in the physical transformation of the city and in the social construction of space.
Tilaa jaettiin uudella tavalla sekä fyysisesti että sosiaalisesti, edistyksen ja hygienia-ideologian hengessä.
This work examines the urban modernization of San José, Costa Rica, between 1880 and 1930, using a cultural approach to trace the emergence of the bourgeois city in a small Central American capital, within the context of order and progress.
Kyseessä oli kulttuurinen, taloudellinen ja poliittinen modernisaatio, jossa edistyksen ja järjestyksen kehitysuskoiset käsitteet juurrutettiin keskiamerikkalaisissa kaupungeissa.
Dancing and Professional Dancers in Roman Egypt
Tanssi ja ammattitanssijat roomalaisajana Egyptissä
These performers had a better standard of living in economic terms than the average hired worker, and dancers were better paid than other performers.
Näillä tanssijoilla ja muusikoilla oli selkeästi parempi taloudellinen toimeentulo kuin muilla palkatuilla työntekijöillä.
The second aim characterizes this study as basic research: to provide a corpus of written sources from Greco-Roman Egypt on dancing and to discuss pictorial sources contemporary with the texts.
Tämä tutkimus voidaan määritellä myös perustutkimukseksi: kirjoitettu lähdeaineisto kreikkalais-roomalaisesta Egyptistä tanssiin liittyen on koottu ja kirjoitetun materiaalin kanssa samanaikainen kuvallinen materiaali on huomioitu.
This study shows that dancers were hired to perform especially in religious contexts, where the local associations on the village level also played an important part as the employers of the performers.
Tutkimus osoittaa, että egyptiläisissä kylissä paikalliset yhdistykset palkkasivat tanssijoita rutiininomaisesti erityisesti uskonnollisiin juhliin.
According to the Egyptian documentary sources, there is no watertight evidence that professional dancers would have been engaged in prostitution and very little, if any, evidence that the disapproval of the professional dancers expressed by the ancient authors was shared by the Egyptians.
Egyptiläisten dokumentaaristen lähteiden valossa tanssijoiden marginaalisuus tai arvostuksen puute ei tule esille, mutta voidaan olettaa, että tanssijoiden liikkuva elämäntapa erotti heidät jossain määrin muista.
Dancers are seen as significant conveyors of social and cultural matters.
Tutkimuksessa on otettu huomioon tanssin kommunikaatiokyky, jolloin tanssijat nähdään tärkeinä kulttuuristen merkitysten ja viestien välittäjinä.
The main aim of the study is to create a many-sided view of dancing in Roman Egypt (1st - early 4th centuries AD) and especially of the dancers who earned their living by dancing as hired performers.
Tutkimuksessa tarkastellaan tanssia ja erityisesti ammattitanssijoiden asemaa ja arvostusta roomalaisajan Egyptissä (1.-4. vuosisata jKr.).
This study will balance the picture of professional dancers in antiquity and of ancient dancing in a more general sense.
papyrukset), ja tällä tavoin tutkimus tasapainottaa käsityksiämme tanssijoista ja koko tanssin kentästä antiikissa.
Documentary written sources (i.e., papyri, ostraka) the core of the present study are mentioned rather superficially, easily resulting in a stereotypical view of the dancers.
Tutkimukset nojaavat perinteisesti antiikin kirjallisuuteen, joka heijastaa kuitenkin ajan eliitin mielipiteitä ja luo siten yksipuolisen kuvan tanssijoista.
From the 4th century onwards the dancers almost disappear from the documentary sources, reflecting the political and religious changes in the Mediterranean east.
Tämä heijastelee itäisen Välimeren poliittis-uskonnollisia muutoksia myöhäisantiikin ajalla.
In the Egyptian villages and towns, where the dancers performed and lived, the dancers do not seem to have been marginal because they were professionals or because of some ethnic or social background.
Ammattitanssijoita antiikin eri aikakausilla ja alueilla on tutkittu niukasti, vaikka tanssi oli hyvin keskeisellä sijalla julkisissa ja yksityisissä konteksteissa.
The connection of dancing, prostitution and slavery reflects the essential link between dance, body and gender: dancers are equated with such professions or socio-legal statuses where the body is the focus of attention, a commodity and a source of sensual pleasure; this dimension is clearly observable in ancient literature.
Tähän liittyy myös tanssijoiden etninen tausta: kirjallisuudessa toistuu usein maininta itäisistä tai gadesilaisista (nais)tanssijoista, joiden tanssityyliä kuvataan vietteleväksi.
There may have been various reasons for this.
Tämä on voinut johtua useista syistä.
This work consists of an introduction and five main chapters, focusing on Plato, Aristotle, the Stoics and Galen, and the Sceptics, the Epicureans and later Platonists.
Työ koostuu johdannosta ja viidestä pääluvusta, jotka käsittelevät Platonia, Aristotelesta, stoalaisia ja Galenosta sekä skeptikkoja, epikurolaisia ja myöhempiä platonisteja.
The sources drawn on are the original Greek and Latin philosophical and medical texts.
Tutkimus perustuu kreikan- ja latinankielisiin lääketieteellisiin ja filosofisiin alkuperäislähteisiin.
Although the distinction between mental illness and diseases of the soul was important, marking the boundary between the fields of expertise of medicine and philosophy, and of the individual s moral responsibilities, the problematic aspects of establishing it are discussed rather little in ancient philosophy.
Vaikka ero mielisairauksien ja sielun sairauksien välillä oli merkittävä, sillä se määritti lääketieteen ja filosofian välistä rajaa sekä yksilön moraalisen vastuun rajaa, rajan määrittelyyn liittyviä ongelmia käsiteltiin antiikin filosofiassa varsin vähän.
In addition, the rigid normativeness of ancient philosophical anthropologies and their rigorous notion of human happiness decreased the need to assess the acceptability of individual variation in their emotional and intellectual lives and external behaviour.
Lisäksi antiikin filosofisten antropologioiden tiukka normatiivisuus ja ahdas käsitys onnellisuudesta vähensivät tarvetta pohtia tunne-elämän ja ulkoisen käytöksen yksilöllisen vaihtelun hyväksyttävyyttä.
It appears that the philosophers accepted the medical notion of mental illness, but interpreted it in various ways.
Tutkimus osoittaa, että filosofit hyväksyivät lääketieteellisen käsityksen mielisairauksista, mutta tulkitsivat sitä eri tavoin.