natgillin/translations-raw huggingface dataset:
There has not been as much research on the long term effects, due to difficulties in observing material at the bottom of the sea and in separating the effects of sea disposal from background conditions and other changes that might have taken place in the area.
Pidempiaikaisista vaikutuksista on vähemmän tutkimustietoa, sillä merenpohjassa olevat massat ovat hankalasti havainnoitavissa ja läjitystöiden vaikutuksia on vaikea erottaa taustaolosuhteista sekä muista merialueella tapahtuneista muutoksista.
This is largely due to the strong slipstreams in the area causing resuspension of the surface mud.
Tämä johtuu pitkälti läjitysalueella vaikuttavista voimakkaista potkurivirtauksista.
Furthermore, characterization of the disposed material was relatively difficult at the Naantali site due to the strong physical resemblance between original and disposed sediment.
Lisäksi läjitetyn sedimentin karakterisointi oli Naantalin kohteella suhteellisen vaikeaa, koska läjitetty ja alkuperäinen sedimentti olivat fysikaalisilta ominaisuuksiltaan hyvin samankaltaiset.
At the Naantali site, the disposed material appears to have stabilized rather well, but the result is not as obvious as at Hamina.
Myös Naantalin läjitysalueella massat vaikuttaisivat suhteellisen hyvin stabiloituneilta, mutta tulos ei ole yhtä selvä kuin Haminassa.
The study additionally utilizes monitoring reports and previous research to assess the identified effects on the environment and the factors that influence them in the context of the Baltic Sea area.
Lisäksi työssä tarkasteltiin tarkkailuraporttien ja aikaisempien tutkimusten perusteella läjityshankkeiden havaittuja ympäristövaikutuksia ja niihin vaikuttavia tekijöitä Itämeren olosuhteissa.
The objective of this study is to gather research data to help in assessing the effects of sea disposal and defining the preconditions for environmentally sustainable disposal projects.
Työn tavoitteena oli tuottaa tutkimustietoa, joka auttaa meriläjitysten vaikutusten arvioimisessa ja läjityshankkeiden reunaehtojen määrittelyssä.
Sea disposal has managed to isolate the original, heavily oxygen consuming layer of sulphide mud from the bottom water.
Läjityksellä on saatu eristettyä runsaasti happea kuluttava alkuperäinen mätäliejukerros alusvedestä.
The site in Naantali is very close to the mainland and a busy harbour, with heavy sea traffic.
Naantalin tutkimusalue sijaitsee aivan mantereen ja vilkkaasti liikennöidyn sataman tuntumassa.
Surface sediment samples were taken from both study areas.
Kummaltakin tutkimuskohteelta otettiin pintasedimenttinäytteet.
Based on sedimentation signals observed in these samples, the study aims to determine how well the disposed material had remained in place.
Niissä havaittujen sedimentaation merkkien avulla pyrittiin ottamaan kantaa läjitysmassojen paikallaan pysyvyyteen.
According to the results, the disposal site at Hamina is an exemplary one, because the disposed material has settled and become part of the existing seafloor.
Tulosten perusteella Haminan kohde on erinomainen läjitysalue, jolla läjitysmassat ovat asettuneet osaksi merenpohjaa.
The material is also physically of a superior quality to the original surface sediment, which suffered from oxygen depletion.
Läjitetty sedimentti on myös fysikaalisesti selvästi parempilaatuista kuin alueen alkuperäinen hapeton pintasedimentti.
The site in Hamina is in a location with markedly calmer current conditions, within a scarce archipelago.
Haminan kohde on virtausolosuhteiltaan huomattavasti rauhallisemmalla alueella harvassa saaristossa.
In humans defects in the oxytocin system have been linked to many psychiatric disorders like autism.
Ihmisillä oksitosiinin toiminnan häiriintyminen on yhdistetty moniin psyykkisiin sairauksiin kuten autismiin.
The major advantage of using zebrafish is the possibility to conduct high-throughput screens on a whole vertebrate animal.
Seeprakalan käytön merkittävin etu on mahdollisuus suorittaa laajoja tehoseulontoja selkärankaisella mallieläimellä.
However, there is not as much knowledge about zebrafish as there is about other model organisms.
Seeprakaloista ei kuitenkaan ole yhtä paljon tietoa kuin yleisemmin käytettävistä mallieläimistä.
Therefore zebrafish seems a suitable model organism for oxytocin research.
Tämän perusteella seeprakala vaikuttaa sopivalta mallilta oksitosiinitutkimukseen.
If the mammalian and zebrafish oxytocin systems resembled each other functionally and structurally, it would enable the use of zebrafish as a model when studying the role of oxytocin in pathophysiology of diseases and also in oxytocin system related drug development.
Jos seeprakalan ja nisäkkäiden oksitosiinijärjestelmät vastaisivat rakenteellisesti ja toiminnallisesti toisiaan, tämä mahdollistaisi seeprakalan käytön tutkittaessa oksitosiinijärjestelmän osuutta sairauksien patofysiologiassa sekä oksitosiinijärjestelmään liittyvässä lääkekehityksessä.
Therefore there might be differences between zebrafish and humans that affect the use of zebrafish as a model in the drug development process.
Seeprakalan ja nisäkkäiden välillä voikin olla eroja, jotka vaikuttavat seeprakalan käyttöön mallieläimenä lääkekehityksessä.
The structure and development of zebrafish oxytocin system was studied by staining adult zebrafish brain cryosections and larval brains with antibodies made against mammalian oxytocin.
Seeprakalan oksitosiinijärjestelmän rakennetta ja kehitystä tutkittiin värjäämällä aikuisten seeprakalojen aivojen kryostaattileikkeitä sekä poikasten aivoja nisäkkäiden oksitosiinivastaaineilla.
The purpose of this thesis was to characterize the structure of the zebrafish oxytocin system and assess the role of oxytocin on zebrafish behaviour.
Tämän tutkimuksen tarkoitus oli kartoittaa seeprakalan oksitosiinijärjestelmän rakenne sekä tutkia oksitosiinin merkitystä seeprakalan käyttäytymisessä.
In zebrafish oxytocin was produced in the cells of the preoptic nucleus.
Seeprakaloilla oksitosiinia tuottivat preoptisen tumakkeen solut.
However, the structure of the zebrafish oxytocin receptor system and the effect of oxytocin on other behavioural aspects have to be determined in order to further evaluate the applicability of zebrafish for oxytocin research.
Seeprakalan oksitosiinireseptorijärjestelmän rakenne ja oksitosiinin vaikutus käyttäytymisen eri osa-alueisiin tulisi kuitenkin selvittää, jotta voitaisiin paremmin arvioida seeprakalan soveltuvuutta oksitosiinijärjestelmän tutkimiseen.
The structure of the zebrafish oxytocin system resembles mammalian oxytocin system in terms of the location of oxytocin cells and fiber projections.
Seeprakalan oksitosiinijärjestelmä rakenne muistuttaa nisäkkäiden oksitosiinijärjestelmää solujen sijainnin ja säikeiden kulun osalta.
The specificity of the antibodies to recognize zebrafish oxytocin was determined by absorption and cross-reactivity controls.
Vasta-aineiden spesifisyys seeprakalan oksitosiinin tunnistamiseen tutkittiin absorptioja ristireaktiokokeilla.
The role of oxytocin on zebrafish locomotion was studied by inhibiting the splicing of oxytocin messenger RNA with morpholino oligonucleotides (MOs).
Oksitosiinin merkitystä liikeaktiivisuuteen tutkittiin estämällä oksitosiinin lähetti-RNA:n silmukointi morfolino-oligonukleotideilla.
One of the MOs was able to inhibit the production of oxytocin with a dose that did not cause morphological abnormalities.
Tutkituista morfolino-oligonukleotideista yksi esti oksitosiinin ilmentymistä annoksella, joka ei vaikuttanut kalojen morfologiaan.
There were thick oxytocin fibers towards the pituitary and also thinner fibers into areas in the telencephalon, diencephalon, mesencephalon and rhombencephalon.
Soluista lähti paksuja oksitosiinisäikeitä aivolisäkkeeseen sekä ohuempia säikeitä etu-, väli-, keski- ja taka-aivojen alueelle.
The MO reduced the locomotor activity of the fish, but the specificity of the MO has to be determined.
Kyseinen morfolino-oligonukleotidi vähensi kalojen liikeaktiivisuutta.
The MOs were used to address the relevance of the model in pharmacology, since the zebrafish oxytocin receptors have not been expressed and pharmacologically characterized.
Morfolinooligonukleotideja käytettiin, koska seeprakalan oksitosiinireseptorien ominaisuudet tunnetaan huonosti.
This probabilistic risk assessment is based on monitoring and research project samples analysed during the years 2004 – 2012 as well as on literature.
Esitetty probabilistinen riskinarviointi perustuu vuosina 2004 – 2012 tutkittuihin valvonta- ja tutkimusprojektinäytteisiin sekä kirjallisuustietoihin.
Nitrite exposure from foods and tap water may exceed the ADI for approximately 14% of Finnish 3-year-olds and for 11% of 6-yearolds.
Nitriittialtistus elintarvikkeista ja talousvedestä voi ylittää ADI-arvon noin 14 %:lla 3-vuotiaista ja 11 %:lla 6-vuotiaista suomalaislapsista.
Processing of vegetables and good agricultural practices decrease the intake.
Kasvisten käsittely ja hyvä viljelykäytäntö vähentävät saantia.
Quantitative risk assessment on dietary exposure of children and
Kvantitatiivinen riskinarviointi lasten ja aikuisten altistumisesta nitraatille
High consumers of vegetables with high nitrate content may exceed the acceptable daily intake (ADI) of nitrate.
Paljon nitraattia sisältävien kasvisten suurkuluttajien altistus voi ylittää nitraatin hyväksyttävän päivittäissaannin (ADI).
Dietary nitrate exposure mainly comes from natural sources, i.e., vegetables, fruit and water.
Valtaosa nitraattialtistuksesta saadaan luontaisista lähteistä: vihanneksista, hedelmistä ja vedestä.
If the nitrite content of processed meat were decreased from current levels, the demands on hygiene and temperature control would need to be tightened.
Toisaalta jos nitriittipitoisuuksia alennettaisiin nykytasosta, hygieniavaatimuksia ja kylmäketjuhallintaa olisi tehostettava.
The main source of exposure is sausages.
Suurin altistuslähde ovat ruokamakkarat.
Also it could be combined with other ionization techniques as has been done with glass-made nebulizer.
Lisäksi sitä voisi tutkia myös muiden ionisaatiotekniikoiden kanssa, aivan kuten lasisirunkin kanssa on tehty.
The faster the analyte flow was, the more intensive the analytes' signals were.
Mitä nopeampi näytteen virtausnopeus oli, sitä voimakkaampi signaalin intensiteetti.
One goal of this study was to combine the steel tube nebulizer with capLC, but due to technical failures of the capLC equipment this was not possible.
Teräsputki oli tarkoitus yhdistää tässä erikoistyössä capLC:hen, mutta laitteistojen teknisten ongelmien vuoksi tässä ei onnistuttu.
Miniaturizing of analytical techniques in mass spectrometry has received a lot of attention amongst scientists.
Analyyttisten laitteistojen miniatyrisointi massaspektrometriassa on laajan mielenkiinnon kohteena tutkijoiden keskuudessa.
The gains of miniaturization of analytical systems are rapid analyses, lower solvent consumption, the option for automatization and lower costs.
Miniatyrisoinnin etuina perinteisiin menetelmiin verrattuna ovat analyysiaikojen lyheneminen, liuottimien ja näytteiden pienempi kulutus, laajamittaisen automatisoinnin mahdollisuudet sekä pienemmät taloudelliset kustannukset.
Changes in test conditions and effects of different dopants to intensiveness of the analytes' signals were analyzed.
Tarkastelun kohteena olivat ajo-olosuhteiden muutosten sekä eri dopanttien vaikutukset analyyttien signaalin intensiteettiin.
A glass-made microchip heated nebulizer and a newer version, steel-made nebulizer, have been recently developed.
Viime aikoina on kehitetty lasinen kuumennettu mikrosiru- ja uudempi teräsputkihöyrystin.
However, with steel tube nebulizer it could be difficult to analyze compounds with high boiling point.
Teräsputkella voi tosin olla hankalaa analysoida korkean kiehumispisteen omaavia yhdisteitä.
The steel tube nebulizer generated on average more intensive signals of the analytes than glass-made microchip.
Teräsputkihöyrystin tuotti keskimäärin voimakkaammat signaalit analyyteistä kuin lasinen mikrosiru.
The most intensive signals of the analytes were achieved when toluene was used as a dopant.
Tolueenilla saatiin analyyteistä voimakkaimmat signaalit dopanttien vertailussa.
The intensiveness profiles of the analytes between the nebulizers were unequal, when changes in the speed of nebulizer gas and magnitude of heating were measured.
Analyyttien signaalien intensiteettiprofiilit olivat erilaiset höyrystimien välillä sumutinkaasun virtausnopeuden ja höyrystimen lämmitystehon osalta.
Steel tube nebulizer was more efficient in ionizing analytes than glass-made microchip.
Teräsputki oli tehokkaampi analyyttien ionisoimisessa kuin lasisiru.
Temperature of the glass-made nebulizer was considerably higher than that of steel tube nebulizer.
Lasisirun lämpötila oli huomattavasti korkeampi ulosvirtauskaasun lämpötilan mittauksissa kuin teräsputkella.
In the future, it would be beneficial to improve the steel tube nebulizer's heating mechanism.
Tulevaisuudessa teräsputken lämmitysmekanismia tulisi kehittää, jotta sillä voitaisiin analysoida myös korkean kiehumispisteen yhdisteitä.
Speed of nebulizer gas, speed of analyte flow and magnitude of heating were the parameters of the changes in test conditions.
Ajo-olosuhteiden muutosten parametreinä käytettiin sumutinkaasun ja näytteen virtausnopeutta sekä höyrystimen lämmitystehoa.
The nebulizers reacted the same way to changes of the speed of analyte flow.
Näytteen virtausnopeuden muutoksiin höyrystimet puolestaan reagoivat samalla tavalla.
The temperature of the flow from the nebulizers was also measured and analyzed.
Lisäksi mitattiin höyrystimien ulosvirtauskaasun lämpötilaa eri sumutinkaasun virtausnopeuksilla.
The three legal psychoactive substances (tobacco, alcohol, and coffee) were clearly associated with bruxism.
Kaikki kolme tutkittua psykoaktiivista ainetta (tupakka, alkoholi ja kahvi) liittyivät merkitsevästi bruksismiin.
The participants (n=12 502 subjects, mean age 44 years) completed a questionnaire in 1990 enquiring about sleep-related bruxism and the use of psychoactive substances, tobacco products, alcohol, and coffee.
Kaksoset (n=12 502 yksilöä, keski-ikä 44 vuotta) täyttivät vuonna 1990 kyselylomakkeen, jossa kyseltiin unenaikaisen bruksismin esiintymistä ja psykoaktiivisten aineiden, tupakan, alkoholin ja kahvin, käyttöä.
Bruxism causes several physical problems, including abnormal tooth wear, pain in the temporomandibular joint or jaw muscles, and headaches, as well as social problems.
Bruksismi aiheuttaa useita fysiologisia ongelmia, kuten hampaiden kulumista, kipuja leukanivelten alueella ja puremalihaksissa sekä päänsärkyä.
The detailed aetiology of bruxism is unknown.
Bruksismin etiologia on yhä epäselvä.
Subjects: The study was based on two large twin cohorts, one of young adults and the other of middle-aged twins.
Aineisto: Tutkimusaineisto koostuu kahdesta suuresta kaksoskohorttitutkimuksesta, joista toinen käsittää nuoria aikuisia ja toinen keski-ikäisiä aikuisia.
The data of young adult twins were derived from the fourth wave of the longitudinal FinnTwin16 cohort study consisting of twins born in 1975-1979.
Nuorten aikuisten aineisto koostuu FinnTwin16 -pitkittäistutkimuksen neljännestä kyselystä, johon osallistui vuosina 1975-1979 syntyneitä kaksospareja.
The data of middle-aged adult twins derived from the Finnish Twin Cohort study consisting of twins born in 1930¬-1957.
Keski-ikäisten aikuisten aineisto koostuu Finnish Twin Cohort -tutkimuksesta, johon osallistui vuosina 1930-1957 syntyneitä kaksospareja.
The participants (n=3124 subjects, mean age 24 years) completed a questionnaire in 2000-2002 enquiring about the, the occurrence of sleep-related bruxism in young adults and the use of tobacco products.
Kaksoset (n=3124 yksilöä, keski-ikä 24 vuotta) täyttivät vuosina 2000-2002 kyselylomakkeen, jossa oli kysymyksiä sekä unenaikaisesta bruksismista että tupakkatuotteiden käytöstä.
Bruxism had no gender difference in their genetic architecture.
Sukupuolten välillä ei esiintynyt eroja.
Multinomial logistic regression was used to explore the association between bruxism and psychoactive substances as independent risk factors.
Multinomiaalista logistista regressiota käytetään arvioimaan bruksismin ja psykoaktiivisten aineiden välistä yhteyttä ja psykoaktiivisten aineiden merkitystä bruksismin itsenäisinä riskitekijöinä.
Psychoactive substances are associated strongly with bruxism, and the relationship is independent of other psychoactive substances, cumulative, and dose-dependent.
Psykoaktiivisilla aineilla on tärkeä merkitys bruksismin riskitekijöinä ja niiden yhteys bruksismiin on kumulatiivinen, annosriippuvainen ja toisista psykoaktiivisista aineista riippumaton.
Background: Genetic and environmental factors have a varying influence on oral health-related problems.
Tausta: Geneettiset tekijät ja ympäristötekijät vaikuttavat suuterveyteen liittyviin ongelmiin.
The twin approach provides evidence of a possible causal link between psychoactive substances and bruxism.
Kaksostutkimusasetelma tukee psykoaktiivisten aineiden ja bruksismin välistä mahdollista kausaalisuhdetta.
Methods: Quantitative genetic modelling was based on the genetic similarity of monozygotic and dizygotic twins and on the decomposition of phenotypic variance into the following components: additive genetic effects (A), dominant genetic effects (D), and non-shared environmental effects (E).
Malli jakaa fenotyyppisen varianssin kolmeen komponenttiin, jotka ovat additiiviset geneettiset tekijät (A), dominantit geneettiset tekijät (D) ja yksilölliset ympäristötekijät (E).
A second aim was to investigate the potentially independent roles of three commonly used legal psychoactive substances, tobacco, alcohol, and coffee, in the occurrence of self-reported sleep-related bruxism.
Toisena tavoitteena on selvittää kolmen laillisen psykoaktiivisen aineen, tupakan, alkoholin ja kahvin, merkitystä itseraportoidun unenaikaisen bruksismin itsenäisinä riskitekijöinä.
Aims: The aim of the present study was to explore the role of genetic and environmental factors in the phenotypic variance of self-reported sleep-related bruxism.
Tavoitteet: Tutkimuksen tavoitteena on selvittää geneettisten tekijöiden ja ympäristötekijöiden merkitystä itseraportoidun unenaikaisen bruksismin fenotyyppisessä varianssissa.
In addition to genetic factors, psychoactive substances are considered to be potential risk factors for bruxism.
Bruksismialttiutta lisäävinä riskitekijöinä pidetään geneettisten tekijöiden lisäksi psykoaktiivisia aineita.
Sleep bruxism : genetic factors and psychoactive substances : Studies in Finnish twins
Unenaikainen bruksismi : geneettiset tekijät ja psykoaktiiviset aineet
The best fitting genetic model for bruxism was the AE-model in which additive genetic effects accounted for 52% of the total phenotypic variance with no gender differences.
AE-malli osoittautui parhaaksi malliksi ja geneettiset tekijät selittivät mallissa 52% varianssista.
Results: The models revealed a clear genetic component behind bruxism.
Tulokset: Geneettiset tekijät selittivät selkeän osan bruksismialttiudesta.
Quantitative genetic modelling was used to evaluate the relative proportion of genetic factors of the phenotypic variance in the liability to bruxism.
Kvantitatiivista geneettistä mallinnusta käytetään tutkittaessa geneettisten tekijöiden ja ympäristötekijöiden suhteellista osuutta yksilön bruksismialttiuden fenotyyppisessä vaihtelussa.
Conclusions: Genetic factors contribute to inter-individual differences and account for a substantial proportion of the phenotypic variation of the liability to sleep-related bruxism.
Johtopäätökset: Geneettiset tekijät vaikuttavat merkittävästi yksilöiden välisiin eroavaisuuksiin unenaikaisessa bruksismialttiudessa ja selittävät siitä merkittävän osan.
Thus, this study consolidates new information about genetic and environmental factors in sleep-related bruxism.
Tutkimus vahvistaa ja tuo esiin uutta informaatiota geneettisten tekijöiden ja ympäristötekijöiden merkityksestä unenaikaisessa bruksismissa.
Although studies have been conducted, the contribution of genetic factors to sleep-related bruxism remains obscure.
Geneettisten tekijöiden merkitys unenaikaisessa bruksismissa on edelleen epävarma, vaikkakin tutkimuksia aiheesta on tehty.
The efflux inhibitor did not seem to affect the results.
Efluksi-inhibiittori ei näyttänyt vaikuttavan tuloksiin.
The acidic compounds did not seem to bind at pH 7.4 but bound at pH 5.
Happamat yhdisteet eivät sitoutuneet pH:ssa 7,4, mutta sitoutuivat pH:ssa 5.
Chloroquine, as expected, had the highest binding.
Klorokiini sitoutui odotetusti parhaiten.
The effect of efflux was also evaluated with a general efflux inhibitor probenecid.
Efluksitransporttereiden vaikutusta tutkittiin yleisellä inhibiittorilla (probenesidi).
The aim of the experimental part was to study melanin binding of a set of compounds in vitro with melanin isolated from the retinal pigment epithelium (RPE) and choroid of porcine eyes and with primary porcine RPE cells and then construct a pharmacokinetic model of melanin binding with STELLA® software and simulate it with the in vitro results.
Kokeellisen tutkimuksen tavoitteena oli tutkia muutaman yhdisteen sitoutumista sian silmän verkkokalvon pigmenttiepiteelistä (RPE) ja suonikalvosta eristettyyn melaniiniin sekä lääkeaineiden kinetiikkaa sian RPE:n primaarisoluilla ja yhdistää tulokset STELLA® -ohjelmalla rakennettuun kineettiseen malliin melaniinisitoutumisesta.
The in vitro binding with melanin was studied at pH 7.4 and in addition at pH 5 for the acidic compounds, since the pH inside melanosomes where melanin is located is acidic.
Kaikkien yhdisteiden melaniinisitoutuminen tutkittiin pH:ssa 7,4 ja happamilla molekyyleillä lisäksi pH:ssa 5, sillä melanosomit eli melaniinia sisältävät soluelimet ovat sisällöltään happamia.
This thesis focuses on ocular melanin.
Tämä tutkimus käsittelee silmän melaniinia.
The literature review covers the most common methods used in the study of ocular melanin binding and concentrates on in vitro methods and the analysis and usability of the results in pharmacokinetic modeling.
Kirjallisuuskatsauksessa tutustutaan tavallisimpiin melaniinisitoutumisen tutkimusmenetelmiin ja painotetaan in vitro sitoutumiskokeita ja tulosten sopivuutta farmakokineettiseen mallinnukseen.
Melanin can affect the drug's pharmacokinetics by acting as a drug reservoir.
Melaniini vaikuttaa lääkeaineen farmakokinetiikkaan toimimalla varastona, josta lääkeaine annostelun päättymisen jälkeen vapautuu.
All the basic compounds bound to melanin in vitro.
Kaikki emäksiset yhdisteet sitoutuivat melaniiniin.
The model can be used in the future as a base for more comprehensive models of the effect of melanin binding on ocular pharmacokinetics.
Solumalli oli erittäin yksinkertainen, mutta sitä voidaan hyödyntää rakennettaessa kattavampia malleja melaniinisitoutumisen vaikutuksesta lääkeaineen farmakokinetiikkaan silmässä.
The compounds chosen for the study; nadolol, timolol, chloroquine, methotrexate, carboxydichlorofluorescein (CDCF) and dexamethasone, are small molecules with diverse physicochemical properties (octanol/water partitioning coefficient (logP), pKa, acid/base status).
Tutkittavaksi valittiin yhdisteitä, joilla on erilaiset fysikokemialliset ominaisuudet (oktanoli/vesi -jakautumiskerroin (logP), pKa, happo/emäs).
The results of the binding study were used in the models constructed of melanin binding and cellular pharmacokinetics.
Sitoutumiskokeen tuloksia käytettiin rakennetussa farmakokineettisessä mallissa.
Porcine RPE cells were used to study the amount of uptake and rate of elimination of the set of compounds.
Solukokeissa mitattiin soluun menevää ainemäärää ja eliminaatiota soluista.
Certain drugs accumulate into pigmented tissues due to their binding to melanin, a macromolecule inside pigmented cells.
Lääkeaineet voivat kerääntyä pigmentoituneisiin kudoksiin sitoutumalla solujen sisältämään melaniinipigmenttiin.
The other compounds were taken into the cells to a much smaller extent.
Solukokeissa se oli myös ainut yhdiste, jota meni merkittävästi solun sisään.
Binding can also cause toxic effects by accumulating compounds to pigmented cells.
Sitoutuminen voi myös aiheuttaa haittoja suuren paikallisen pitoisuuden vuoksi.