natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Carbon accumulation scenarios were developed based on the land-use predictions.
Näille maankäyttöennusteille laskettiin myös hiilenkertymäskenaariot.
In coarse sediments natural nutrient concentration was clearly higher in Lake Ladoga Bothnian Bay zone and in the areas of Svecokarelian schists and gneisses, than in Granitoid area of central Finland and in Archaean gneiss areas.
Arkeeisten gneissien alueella ja Keski-Suomen granitoidialueella kohtuullinen ravinteiden pidätyskyky (maa- ja metsätaloutta ajatellen) edellytti enemmän hienoainesta pohjamaassa kuin muilla tutkituilla alueilla.
In an additional case study carbon accumulation effectiveness before the intervention was evaluated on three sites in Oulu area (representing sites typically considered for peat production).
Lisäaineiston avulla arvioitiin myös kolmen tyypillisen turvetuotantoon harkitun suon hiilensidontakapasiteettia ennen käyttöönottoratkaisua.
In this situation the properties of mineral subsoil are likely to have considerable influence on the suitability for the various after-use forms.
Tässä tutkimuksessa selvitettiin, kuinka pohjamaan ominaisuudet vaikuttavat eri jälkikäyttövaihtoehtojen sopivuuteen ja tätä kautta myös tulevaisuuden maankäyttöjakaumaan.
Commercial use of these areas would demand special techniques - like using the remaining peat layer for compensating properties missing from the mineral subsoil.
Maa- ja metsätalouden osuus voisi olla selkeästi suurempikin, mikäli myös hyvin karkeat tai hienojakoiset sedimentit otettaisiin käyttöön hyödyntäen jäljellä olevaa turvepatjaa ominaisuuksien tasapainottamisessa.
Nutrition capacity could be analysed using the natural concentrations of calcium, magnesium and potassium.
Laatokan Perämeren vyöhyke on kallioperän ominaisuuksiin liittyvä vyöhyke ja tunnettu esim. sulfidimalmeistaan.
The same structural orientations as those of the larger structures on local or regional scales were observed in the tunnel, even though a match could not be made in every case.
Myös tunnelissa havaittiin samoja rakenteellisia suuntauksia kuin suuremmissa rakenteissa paikallisessa tai alueellisessa mittakaavassa, vaikkakaan aina yhteyttä eri mittakaavojen välillä ei ollut mahdollista havaita.
The following geological features increased the vulnerability of tunnel sections to pollution, especially when several factors affected the same locations: (1) fractured bedrock, particularly with associated groundwater inflow; (2) thin or permeable overburden above fractured rock; (3) a hydraulically conductive layer underneath the surface soil; and (4) a relatively thin bedrock roof above the tunnel.
Seuraavat tekijät lisäsivät tunnelijaksojen herkkyyttä haitta-aineiden kulkeutumiselle erityisesti silloin, kun useampi näistä tekijöistä ilmeni samassa paikassa: (1) rakoillut kallio, erityisesti mikäli siihen liittyy pohjaveden virtausta; (2) ohut tai vettä hyvin läpäisevä maapeite kallion päällä; (3) vettäjohtava kerros pintamaan alla; ja (4) suhteellisen ohut kalliokatto tunnelin yläpuolella.
In general, the largest values of drawdown occurred in monitoring wells closest to the tunnel and/or close to the topographically interpreted fracture zones.
Yleisesti ottaen suurimmat pohjaveden pinnan alenemat havaittiin lähimpänä tunnelia ja/tai lähellä topografian perusteella tulkittuja ruhjevyöhykkeitä.
The size and orientation of the observation space (patch of terrain at the surface, tunnel section, or borehole), the characterization method, with its typical sensitivity, and the characteristics of the location, influence the identification of the fracture pattern.
Havainnoitavan tilan (maa-alue, tunnelijakso tai porareikä) koko ja suuntaus, tutkimusmenetelmä ja sen herkkyys sekä tutkittavan kohteen ominaispiirteet vaikuttavat rakojakauman tunnistamiseen.
It seems that, to some degree, the rate of inflow shows a positive correlation with the level of reinforcement, as both are connected with the fracturing in the bedrock.
Näyttää siltä, että tunneliin vuotavan veden määrä korreloi jossain määrin tunnelin lujituksen kanssa, koska molemmat liittyvät kallion rakoiluun.
Such information serves, for example, groundwater exploration and prediction of the risk of groundwater inflow in underground construction.
Tällainen tieto palvelee esimerkiksi pohjaveden etsintää vedenhankinnan tarpeisiin ja pohjavesivuotoriskien arviointia kalliorakentamisessa.
The study combined geological and geotechnical information on relevant factors governing groundwater inflow into a tunnel and indicators of fracturing, as well as environmental datasets as overlays for spatial analysis using GIS.
Tutkimus yhdisti geologista ja geoteknistä tietoa pohjaveden virtaukseen vaikuttavista tekijöistä ja rakoilun ilmenemisestä sekä ympäristötietoaineistoja paikkatietojärjestelmää hyväksi käyttäen.
The investigated areas are: (1) the Päijänne Tunnel for water-conveyance whose study serves as a verification of structures identified on regional and local scales; (2) the Oitti fuel spill site, to telescope across scales and compare geometries of structural assessment; and (3) Leppävirta, where fracturing and hydrogeological environment have been studied on the scale of a drilled well.
Tutkimusalueet olivat (1) Päijänne-tunneli, jossa tehdyillä havainnoilla oli mahdollista varmentaa alueellisesti tai paikallisesti tulkittuja rakenteita, (2) Oitti, jossa haitta-aineita oli todettu kulkeutuneen kallion rakoja pitkin ja jossa rakenteiden suuntauksia vertailtiin eri mittakaavoissa; ja (3) Leppävirta, jossa rakoilua ja pohjavesiympäristöä tutkittiin porakaivossa.
Through due consideration of the influence of the sampling geometry and by utilizing complementary fracture characterization methods in tandem, some of the complexities of the relationship between fracturing and groundwater flow can be addressed.
Näin ollen voidaan todeta, että ottamalla huomioon tilan/suunnan vaikutukset ja käyttämällä toisiaan täydentäviä menetelmiä voidaan rakoilun ja pohjaveden virtauksen monimutkaisia suhteita selvittää paremmin.
The observed anisotropy of the geological media should ideally be taken into account in the assessment of vulnerability of tunnel sections and eventually for directing protective measures.
Havaittu geologisen aineksen suuntautuneisuus ja pohjaveden virtauksen voimakas kanavoituminen tulisi ottaa huomioon tunnelijaksojen pilaantumisherkkyyden arvioinnissa ja suojaavien toimenpiteiden kohdentamisessa.
For example, similarities of patterns were found between the regional magnetic trends, correlating with orientations of topographic lineaments interpreted as expressions of fracture zones.
Esimerkiksi alueelliset magneettiset suuntaukset korreloivat varsin hyvin pinnanmuotojen perusteella tulkittujen ruhjevyöhykkeiden kanssa.
Results from some of the geophysical measurements of boreholes were affected by the large diameter (gamma radiation) or uneven surface (caliper) of these structures.
Joidenkin geofysikaalisten reikämittausten tuloksiin vaikutti reiän suuri halkaisija tai sen epätasainen pinta.
However, different anomalies indicating more fractured upper part of the bedrock traversed by well HN4 in Leppävirta suggest that several methods can be used for detecting fracturing.
Koska rinnakkaiset menetelmät osoittivat kallion olevan rikkonaisempaa pinnasta kuin syvemmältä, voidaan todeta, että useampia menetelmiä on mahdollista käyttää rakoilun havainnointiin.
Topographical, structural and geophysical characterization of fracture zones : implications for groundwater flow and vulnerability
Ruhjevyöhykkeiden ominaisuuksien arviointi topografisin, rakenteellisin ja geofysikaalisin menetelmin pohjaveden virtauksen ja pilaantumisherkkyyden kannalta
The main objective of this study is to evaluate selected geophysical, structural and topographic methods on regional, local, and tunnel and borehole scales, as indicators of the properties of fracture zones or fractures relevant to groundwater flow.
Tutkimuksen päätavoite oli arvioida tiettyjä geofysikaalisia, rakenteellisia ja topografisia menetelmiä pohjavettä johtavien ruhjevyöhykkeiden ja rakojen paikantamisessa ja niiden ominaisuuksien määrittämisessä.
Fracture trends appear to align similarly on different scales in the zone of the Päijänne Tunnel.
Päijänne-tunnelin vyöhykkeessä rakojen suunnissa havaittiin yhtäläisyyksiä eri mittakaavoissa.
This study aims to address how the features detected by these methods link to groundwater flow in qualitative and semi-quantitative terms and how well the methods reveal properties of fracturing affecting groundwater flow in the studied sites.
Tutkimuksessa tarkasteltiin, miten näiden menetelmien avulla havaitut piirteet liittyvät pohjaveden virtaukseen.
Geophysical borehole logging and fluid logging were used in Leppävirta to compare the responses of different methods to fracturing and other geological features on the scale of a drilled well.
Leppävirralla, missä kunnallinen vedenhankinta perustuu kalliopohjaveteen, vertailtiin geofysikaalisten mittauksien ja porakaivoveden ominaisuuksien antamaa välillistä tietoa rakoilusta ja muista kallion ominaisuuksista.
The methods applied in this study include: the interpretation of lineaments from topographic data and their comparison with aeromagnetic data; the analysis of geological structures mapped in the Päijänne Tunnel; borehole video surveying; groundwater inflow measurements; groundwater level observations; and information on the tunnel s deterioration as demonstrated by block falls.
Tutkimuksessa tarkasteltiin rakoilua eri mittakaavoissa: pinnanmuotojen perusteella tulkittuja kallion ruhjeita verrattiin geofysikaalisesta aineistosta tehtyyn tulkintaan ja Päijänne-tunnelissa mitattuihin rakenteisiin.
The flow connections demonstrated by the response of the groundwater level in monitoring wells to pressure decrease in the tunnel and the transport of MTBE through fractures in bedrock in Oitti, highlight the importance of protecting the tunnel water from a risk of contamination.
Näin ollen myös haitta-aineiden kulkeutuminen tunneliin on mahdollista kallion rakojen kautta, mikä korostaa tunnelin suojelun tärkeyttä.
The spatial trend is consistent with the climatic implications of the enamel oxygen isotope data, but may also suggest regional differences in habitat openness.
Arvoissa nähtävä heikko maantieteellinen gradientti on yhtäpitävä happi-isotooppiarvoissa ilmentyvän ilmastogradientin kanssa, mutta saattaa myös viitata maantieteellisiin eroihin mammuttien elinympäristön avoimuudessa.
The palaeogeographical changes caused by the eustatic rise of global sea level at the end of the Weichselian ice age was investigated on Wrangel Island, using the strontium isotope (Sr-87/Sr-86) ratios in the skeletal apatite of the local mammoth fauna.
Veiksel-jääkauden lopulla jäätikköjen sulamisesta aiheutuneen merenpinnan nousun vaikutuksia tutkittiin Wrangelin saarelta löytyneiden jääkausifaunan luustojäänteiden strontiumisotooppikoostumuksen (Sr-87/Sr-87) avulla.
The results of the oxygen isotope analysis of mammoth enamel phosphate from Finland and adjacent nortwestern Russia, Estonia, Latvia, Lithuania, Poland, Denmark and Sweden provide the first estimate of oxygen isotope values in glacial precipitation in northern Europe.
Suomesta, Luoteis-Venäjältä, Virosta, Latviasta, Liettuasta, Puolasta, Ruotsista ja Tanskasta löytyneiden poskihammasnäytteiden kiilteen happi-isotooppikoostumuksen perusteella pystyttiin määrittämään jääkautisen sadannan happi-isotooppiarvo Pohjois-Euroopassa noin 52 000-24 000 vuotta sitten, ja edelleen arvioimaan alueen keskimääräisiä vuotuisia lämpötiloja.
The application of regionally varied δ/T-slopes, estimated from palaeogroundwater data and modern spatial correlations, yield reasonable estimates of glacial surface temperatures in Europe and imply 2-9°C lower long-term mean annual surface temperatures during the glacial period.
Alueesta riippuen happi-isotooppiarvojen perusteella arvioidut vuosittaiset keskilämpötilat jääkausiajalla olivat 2-9°C nykyisiä lämpötiloja alempia.
The isotopic composition of carbon in the enamel samples indicates a pure C3 diet for the European mammoths, in agreement with previous investigations of mammoth ecology.
Eurooppalaisten hammaskiillenäytteiden hiili-isotooppikoostumus viittaa puhtaasti C3-kasvillisuudesta koostuneeseen ravintoon.
In Europe, the studies focused on the glacial palaeoclimate and habitat palaeoecology.
Euroopassa tutkimukset keskittyivät muinaiseen ilmastoon ja mammuttien elinympäristöön, joita selvitettiin happi- ja hiili-isotooppien avulla.
A faint geographical gradient in the carbon isotope values of enamel is discernible, with more negative values in the northeast.
Hiili-isotooppiarvot mahdollistavat tulkinnan, jonka mukaan elinympäristöt idässä ja koillisessa olisivat olleet suljetumpia verrattuna läntisempiin elinympäristöihin.
Palaeoenvironments of the latter half of the Weichselian ice age and the transition to the Holocene, from ca. 52 to 4 ka, were investigated using isotopic analysis of oxygen, carbon and strontium in mammal skeletal apatite.
Yhteensä 100 luustoapatiittinäytettä analysoitiin hapen, hiilen ja strontiumin isotooppikoostumusten suhteen.
The new enamel-derived oxygen isotope data from this study, combined with oxygen isotope records from earlier investigations on mammoth tooth enamel and palaeogroundwaters, facilitate a reconstruction of the spatial patterns of the oxygen isotope values of precipitation and palaeotemperatures over much of Europe.
Työssä tuotetun uuden happi-isotooppiaineiston yhdistäminen aikaisempiin tutkimustuloksiin mahdollisti ensimmäistä kertaa jääkausiajan sadannan happi-isotooppiarvojen maantieteellisen jakauman rekonstruoimisen koko läntisen Euroopan alueella.
The shift towards more radiogenic Sr isotope values in mid-Holocene subfossil remains after 8 ka ago reflects the rapid rise of the sea level from 10 to 8 ka, resulting in a considerable reduction of the accessible range area on the early Wrangel Island.
Muutos korkeampiin Sr-isotooppiarvoihin heijastaa muutosta eläinten käyttämissä laidunnusalueissa ja lopulta merenpinnan noususta aiheutunutta Wrangelin saaren irtikuroutumista mantereesta.
The reconstructed geographic pattern of oxygen isotope levels in precipitation during 52-24 ka reflects the progressive isotopic depletion of air masses moving northeast, consistent with a westerly source of moisture for the entire region, and a circulation pattern similar to that of the present-day.
Jääkautisen sadannan happi-isotooppiarvot ovat korkeimmat lounaassa, ja muuttuvat jatkuvasti matalammiksi koillista kohden kuvastaen läntistä kosteuslähdettä ja ilmamassojen kulkua lounaasta koilliseen.
The study material consisted predominantly of subfossil bones and teeth of the woolly mammoth (Mammuthus primigenius Blumenbach), collected from Europe and Wrangel Island, northeastern Siberia.
Tutkimukset kohdentuivat Eurooppaan ja Itä-Siperian edustalla Jäämeressä sijaitsevaan Wrangelin saareen.
The bioapatite Sr isotope data supports published coastline reconstructions placing the time of separation from the mainland to ca. 10-10.5 ka ago.
Luustoapatiitin strontiumisotooppiarvot viittaavat siihen, että maayhteys on katkennut 10 000-10 500 vuotta sitten, ja näin ollen tarkentavat aikaisempia, merenpintakäyriin ja syvyyskarttoihin perustuneita arvioita saaren eristymisestä.
These values are 0.6-4.1 lower than those in present-day precipitation, with the largest changes recorded in the currently marine influenced southern Sweden and the Baltic region.
Saadut tulokset tarjoavat ensimmäiset arviot jääkausiaikaisen ilmaston lämpötiloista alueella ja viittaavat selviin alueellisiin eroihin muutoksen voimakkuudessa jääkausiaikaisen ja nykyisen ilmaston välillä.
GLM based burned area estimations were found to be more superior than the existing MODIS burned area product (MCD45A1).
Ennustemalleilla pystyttiin arvioimaan paloalueiden laajuus ja paloriskialueet tarkemmin kuin käyttämällä olemassa olevaa MODIS satelliittiin perustuvaa (MCD45A1) globaalia paloaluemallia.
Moreover, land cover layer is not necessary needed as a predictor because first and second-order image texture measurements derived from satellite imagery had more power to explain the variation in dwelling unit occurrence and abundance.
Tutkimus paljasti että asutuksen mallintamiseen ei välttämättä tarvita satelliittikuvalta luokiteltua maankäyttökarttatasoa, sillä ensimmäisen ja toisen asteen tilastolliset tekstuuripiirteet olivat parempia selittäviä muuttujia ennustemalleissa.
However, spatial autocorrelation of fires has to be taken into account when using the GLM technique for fire occurrence prediction.
Spatiaalis-tilastollisissa malleissa on kuitenkin huomioitava palojen spatiaalinen autokorrelaatio kalibrointiprosessissa.
Moreover, this study showed it appears evident that at a large-scale spatially correlated weather conditions are one of the primary causes of spatially correlated changes in Melitaea cinxia population sizes.
Tärkein tulos todisti että paikallisilmaston vaikutus on yksi merkittävimmistä tekijöistä Täpläverkkoperhosen populaatioiden koon vaihtelussa.
The majority of the species have been described from the low latitudes, sub-Saharan Africa being the hot spot of species diversity.
Diversiteetti on erityisen runsasta Saharan eteläpuoleisessa Afrikassa.
This thesis presents novel modelling applications for environmental geospatial data using remote sensing, GIS and statistical modelling techniques.
Ympäristöongelmia ja -uhkia voidaan tutkia ja mallintaa geoinformatiikan menetelmin ja metodein: kaukokartoituksen, paikkatietojärjestelmien (GIS) sekä spatiaalis-tilastollisten ennustemallien avulla.
Paper (VI) compares eight state-of-the-art predictive modelling methods to improve fire prediction, burned area estimation and fire risk mapping in East Caprivi Namibia.
(vi) Kahdeksaa eri spatiaalis-tilastollista ennustemallinnusmenetelmää verrattiin palojen esiintymisen ja paloalueiden laajuuden analyysissä Itä-Kaprivilla.
Paper (I) demonstrates the creation of a geospatial database for the Glanville fritillary butterfly (Melitaea cinxia) in the Åland Islands, south-western Finland; (ii) to analyse species diversity and distribution using GIS techniques.
Väitöskirjassa tutkittiin geoinformatiikan menetelmin geospatiaalista aineistoa hyväksi käyttäen: (i) Täpläverkkoperhosen (Melitaea cinxia) esiintymistä Ahvenanmaalla; (ii) Lehtimittarin (Scopulini moths; Lepidoptera: Geometridae, Sterrhinae) esiintymisen spatiaalis-temporaalista levinneisyyttä ja diversiteettiä globaalissa mittakaavassa; (iii) alkuperäismetsien häviämistä ja (iv) asutuksen levinneisyyttä Taita Hills -ylänköalueella Keniassa, sekä (v ja vi) savannipalojen esiintymistä ja paloarpien laajuuden arviointia Itä-Kaprivilla, Namibiassa.
Paper V showed that generalized linear model (GLM) is a suitable technique for fire occurrence prediction and for burned area estimation.
GBM (Generalized boosting methods) -menetelmä osoittautui parhaaksi sekä palojen esiintymisen ja paloalueiden laajuuden mallintamisessa.
In Paper (IV) human population distribution and abundance could be modelled with fairly good results using geospatial predictors and non-Gaussian predictive modelling techniques.
(iv) Taita Hills ylänköalueen asutuksen levinneisyyttä voidaan mallintaa geospatiaalisilla karttatasoilla ja spatiaalis-tilastollisilla ennustemenetelmillä.
In Paper (IV) human population occurrence and abundance in the Taita Hills highlands was predicted using the generalized additive modelling (GAM) technique.
Maankäytön muutostulkintaan perustuen Taita Hills ylänköalueen alkuperäismetsät ovat pääosin muuttuneet maatalousmaaksi.
Using the geospatial database, spatial analyses were successfully conducted at habitat patch level or at more coarse analysis scales.
Ihmisen toiminnan seurauksena ympäristön tila on heikentynyt kiihtyvällä vauhdilla.
The HRC-system is, thereby, one possible design tool that aids in locating the different repository components into volumes of host rock that are more suitable than others and that are considered to fulfil the fundamental requirements set for the repository host rock.
HRC-luokitus on siten eräs mahdollinen työkalu tilojen sijoittamiseksi kalliotilavuuksiin, jotka ovat paremmin soveltuvia kuin muut ja joiden katsotaan täyttävän loppusijoituskalliolle asetetut vaatimukset.
The selection of the classification parameters to be included in the HRC-system is based on an extensive study on the rock mass properties and their various influences on the long-term safety, the constructability and the layout and location of the repository.
HRC-luokitukseen sisältyvien luokitusparametrien valinta perustuu laajaan selvitykseen kallion ominaisuuksista sekä niiden erilaisista vaikutuksista loppusijoituksen pitkäaikaisturvallisuuteen, kallion rakennettavuuteen sekä loppusijoitustilojen sijaintiin ja tilaratkaisuun.
The generic HRC-system, which is the main result of this work, is also adjusted to the site-specific properties of the Olkiluoto site in Finland and the classification procedure is demonstrated by a test classification using data from Olkiluoto.
Yleinen HRC-luokitus, joka on tämän työn pääasiallinen tulos, on myös sovitettu suomalaisen loppusijoituspaikan Olkiluodon paikkakohtaisiin ominaisuuksiin, ja Olkiluotoa koskevaa tutkimusaineistoa on käytetty luokituksen testaamiseen käytännössä.
The parameter values will be used to determine the suitability classes for the volumes of rock to be classified.
Parametriarvojen perusteella kalliotilavuudet voidaan luokitella eri soveltuvuusluokkiin.
By using the HRC-system, it is possible to identify potentially suitable volumes within the site at several different scales (repository, tunnel and canister scales).
HRC-luokituksen avulla tällaisilla paikoilla voidaan tunnistaa loppusijoitukseen parhaiten soveltuvat kallio-osueet eri mittakaavoissa (tilojen, tunnelin ja loppusijoituskapselin mittakaavassa).
The HRC-system includes four suitability classes at the repository and tunnel scales and three suitability classes at the canister scale and the classification process is linked to several important decisions regarding the location and acceptability of many components of the repository at all three scales.
HRC-luokitukseen kuuluu neljä soveltuvuusluokkaa tilojen ja tunnelin mittakaavassa ja kolme soveltuvuusluokkaa kapselin mittakaavassa.
A new rock mass classification scheme, the Host Rock Classification system (HRC-system) has been developed for evaluating the suitability of volumes of rock mass for the disposal of high-level nuclear waste in Precambrian crystalline bedrock.
HRC-luokitus on uusi kallioluokitusjärjestelmä, joka on kehitetty kallion soveltuvuuden arviointiin korkea-aktiivisten ydinjätteiden loppusijoitusta varten.
The HRC-system considers both the long-term safety of the repository and the constructability in the rock mass.
HRC-luokitus huomioi sekä sen, kuinka turvallista loppusijoitus on pitkän ajan kuluessa, että sen, kuinka hyvin loppusijoitustilat pystytaan rakentamaan luokiteltavaan kallioon.
The parameters proposed for the classification at the repository scale include fracture zones, strength/stress ratio, hydraulic conductivity and the Groundwater Chemistry Index.
Luokitusparametreja ovat muun muassa kallion rikkonaisuusvyöhykkeet, vedenjohtavuus ja rakojen pituus.
Host Rock Classification (HRC) system for nuclear waste disposal in crystalline bedrock
HRC on lyhenne sanoista Host Rock Classification (sijoituskallion luokittelu).
The system is specific to the KBS-3V disposal concept and can be used only at sites that have been evaluated to be suitable at the site scale.
Luokitusta voidaan kuitenkin käyttää vain sellaisilla paikoilla, jotka on jo kokonaisuudessaan arvioitu soveltuviksi loppusijoitukseen.
Keywords: host rock, classification, HRC-system, nuclear waste disposal, long-term safety, constructability, KBS-3V, crystalline bedrock, Olkiluoto
Luokitus soveltuu esimerkiksi Suomessa ja Ruotsissa suunnitteilla oleviin loppusijoitustiloihin, ja sitä voidaan käyttää muissakin maissa, joissa on samantyyppistä vanhaa (prekambrista), kovaa peruskalliota ja joissa loppusijoitustilat rakennetaan saman loppusijoituskonseptin (KBS-3V) mukaisesti.