natgillin/translations-raw huggingface dataset:
A common pancreaticobiliary channel measuring ≥10 mm outside the duodenal wall was defined as PBM.
PBM määritettiin yhtenevänä sappi- ja haimatienä ≥ 10 mm pohjukaissuolen seinämän ulkopuolella.
Main results: Of the 225 patients, a reliably interpretable preoperative MRCP was available for 73 (32%).
Luotettavasti tulkittava preoperatiivinen MRCP oli saatavilla 32%:lla (n=73/225) potilaista.
In MRCP a PBM with a median length of 20mm (range 10-23mm) was identified in four patients (5.5%, 95% confidence interval 1.6-14), while none had evident accompanying biliary tree dilatation.
Neljällä potilaalla todettiin MRCP:ssä PBM (5,5%, 95%:n luottamusväli 1,6-14), jonka keskimääräinen pituus oli 20mm (vaihteluväli 10-23mm).
Patients with other known risk factors for biliary cancers (n=27) were excluded.
27 potilasta, joilla oli muita sappiteiden ja -rakon syöville altistavia riskitekijöitä jätettiin tutkimuksen ulkopuolelle.
We aimed to study the significance of PBM in biliary tract malignancies.
Tutkimuksen tarkoituksena oli tutkia PBM:n merkitsevyyttä sappirakon ja -teiden syövissä suomalaisessa potilasaineistossa.
Methods: Medical records and magnetic resonance cholangiopancreatography (MRCP) images of 252 consecutive patients treated for biliary malignancies during 2005-2016 were reviewed.
Tutkimus koostui 252 potilaasta, joita oli hoidettu sappirakon ja -teiden syöpien vuoksi vuosina 2005-2016.
For this registry study, data of 46 epilepsy surgery patients was acquired from medical reports and neuropsychological test records of HUS Neurocenter Neuropsychology unit.
Tähän rekisteritutkimukseen kerättiin tiedot 46:lta epilepsialeikkauspotilaalta HUS Neurokeskuksen sairauskertomuksista ja HUS Neuropsykologian tutkimuspöytäkirjoista.
Employment status improved statistically significantly and 13 % of the patients not working preoperatively were employed or studying after the surgery.
Työtilanne oli parantunut tilastollisesti merkitsevästi ja 13 % ennen leikkausta työelämän ulkopuolella olleista oli töissä tai opiskeli leikkauksen jälkeen.
Epilepsy surgery is an effective treatment in drug-resistant epilepsy and in addition to seizure reduction, surgery also seems to improve employment among epilepsy patients.
Epilepsialeikkaus on tehokas hoito lääkeresistentissä epilepsiassa ja kohtausten vähenemisen lisäksi leikkaus vaikuttaisi edistävän myös epilepsiaa sairastavien työtilannetta.
Predictors of postoperative employment were analyzed with univariate and multivariate logistic regression analysis.
Leikkauksen jälkeistä työtilannetta ennustavia tekijöitä tutkittiin logistisilla regressioanalyyseilla sekä yksittäin että monimuuttujamallilla.
Seizure frequency was not associated with employment two years after the surgery.
Kohtauksien määrä ei ollut yhteydessä työtilanteeseen kaksi vuotta leikkauksen jälkeen.
None of the changes in cognitive functions predicted employment after the surgery, but of the postoperative cognitive functions verbal reasoning (Similarities) and verbal fluency were significant predictors of postoperative employment, even though only verbal reasoning remained statistically significant in multivariate analysis.
Työtilannetta eivät ennustaneet mitkään tiedonkäsittelytoimintojen muutokset, mutta leikkauksen jälkeen mitatuista tiedonkäsittelytoiminnoista kielellinen päättely (Samankaltaisuudet) ja Sanasujuvuus olivat yhteydessä työtilanteeseen, vaikka vain kielellinen päättely säilyi tilastollisesti merkitsevänä monimuuttujamallissa.
This study supports the earlier observations that good seizure outcome is not alone sufficient to explain the employment outcome after the surgery, but other predictors are likely to have an influence on employment as well.
Tämä tutkimus tukee aikaisempia havaintoja siitä, ettei pelkästään kohtaustilanteen paraneminen riitä selittämään työtilannetta epilepsialeikkauksen jälkeen, vaan työtilanteen taustalla on todennäköisesti myös muita selittäviä tekijöitä.
However, cognitive functions do not appear to have a significant effect on postoperative employment two years after the surgery, instead postoperative employment is best explained by preoperative employment and the number of antiepileptic drugs used.
Tiedonkäsittelytoiminnoilla ei kuitenkaan näyttäisi olevan merkittävää vaikutusta työtilanteeseen epilepsialeikkauspotilailla kaksi vuotta leikkauksen jälkeen, vaan parhaiten työtilannetta tässä tutkimuksessa selittivät työtilanne ennen leikkausta ja epilepsialääkityksen määrä.
In this study 83% of the patients were seizure-free two years after the surgery.
Kaksi vuotta epilepsialeikkauksen jälkeen tutkittavista 83 % oli täysin kohtauksettomia.
This study investigated whether the level of cognitive functions or changes in cognitive functions predicted employment two years after the surgery.
Tässä tutkimuksessa selvitettiin, selittääkö leikkauksen jälkeinen tiedonkäsittelytoimintojen taso tai tasossa tapahtunut muutos työtilanteen vaihtelua kaksi vuotta leikkauksen jälkeen.
While seizures and many psychosocial factors predict the employment outcome after epilepsy surgery, not all changes in employment observed over time can be attributed to these factors.
Työtilannetta leikkauksen jälkeen ennustavat aiempien tutkimusten perusteella kohtausten määrä ja monet psykososiaaliset taustatekijät, mutta ne eivät selitä kaikkia työtilanteessa ajan myötä tapahtuvia muutoksia.
Furthermore, the study investigated whether changes in epileptic seizures, employment and cognitive functions could be observed after the surgery in comparison to pre-surgery level.
Lisäksi tarkasteltiin kohtausten määrässä, työtilanteessa ja tiedonkäsittelytoiminnoissa tapahtuneita muutoksia leikkauksen jälkeen verrattuna leikkausta edeltävään aikaan.
No change or only small changes were observed in cognitive functions after the surgery when compared to preoperative level.
Tiedonkäsittelytoiminnoissa tapahtui korkeintaan pieniä muutoksia leikkauksen myötä.
Of psychosocial factors employment pre-surgery and the number of antiepileptic drugs used were the strongest predictors of employment after the surgery.
Taustatekijöistä työtilannetta selittivät parhaiten työtilanne ennen leikkausta ja epilepsialääkitys leikkauksen jälkeen.
Overall the findings in this study were contradicting compared to previous findings.
Pääsääntöisesti tämän tutkimuksen tulokset olivat ristiriitaisia aiempien tutkimusten kanssa.
No differences were found in richness and beta-diversity.
Eroja rikkaudessa ja beta-diversiteetissä ei löytynyt.
This study’s sample consists of 825 mothers and their infants from HELMi cohort.
Aineistona käytetään HELMi-kohortista valittua 825 äitiä ja heidän HELMi-kohorttiin kuuluvia lapsiaan.
Regarding sex differences, no differences were found in richness or in alpha- or beta-diversity.
Vertailtaessa yhteyksiä tytöillä ja pojilla, eroja ei löytynyt rikkaudessa, tai alfa- tai beta-diversiteetissä.
The association between prenatal maternal stress and adverse health and developmental offspring outcomes has been long known but explanations for this association remain insufficient.
Yhteys äidin raskaudenaikaisen stressin ja lapsen terveydellisten ja kehityksellisten haitallisten seurausten välillä on tunnettu jo pitkään, mutta selitykset yhteydelle ovat olleet riittämättömiä.
However, not very consistent conclusions can be made based on research conducted so far.
Nykyisen tietämyksen valossa ei vielä kuitenkaan voida tehdä tarkkoja johtopäätöksiä.
16S rRNA sequencing is used in analyzing the microbiota.
Mikrobiomin analysoinnissa käytetään 16S rRNA sekvensointia.
However, in phylum, family, and genus level bacterial relative abundances, more associations were found in boys than in girls.
Vertailtaessa yhteyksiä pääjakso, heimo ja luokka tason bakteereihin, pojilla löytyi enemmän yhteyksiä kuin tytöillä.
One of the most recent suggestions is gut microbiota.
Yksi uusimmista selityksistä on suolistomikrobiomia.
The aim of this study is to conduct a large scale study with follow-up covering the whole infancy, and to test whether the association differs between girls and boys.
Tämän tutkimuksen tavoitteena on lisätä tietoa äidin raskaudenaikaisen stressin ja lapsen suolistomikrobiomin yhteydestä vauvan ensimmäisen elinvuoden aikana laajamittaisella seurantatutkimuksella ja selvittää onko yhteys erilainen tytöillä ja pojilla.
Prenatal maternal stress is measured with self-report questionnaire, and infant gut microbiota from fecal samples.
Äidin raskaudenaikaista stressiä mitataan itsearviointilomakkeella, ja lapsen suolistomikrobiomia ulostenäytteistä.
Several phylum, family, and genus level bacteria were associated with prenatal stress.
Useat pääjakso, heimo ja luokka tasoilla mitatut bakteerit olivat yhteydessä raskaudenaikaiseen stressiin.
There was indication that there is no clear association between prenatal stress and infant overall microbiota composition.
Stressillä ei näyttänyt olevan yhteyttä vauvan kokonaisvaltaiseen mikrobiomin rakenteeseen.
High stress group had lower alpha-diversity than low stress group at 3 weeks.
Vauvoilla, joiden äidit kokivat paljon stressiä raskausaikana, oli pienempi mikrobiomin alfa-diversiteetti kolme viikkoa syntymän jälkeen.
Only a few studies with many limitations have concentrated on the association between prenatal stress and offspring gut microbiota.
Tutkimuksia raskaudenaikaisen stressin ja lapsen suolistomikrobiomin yhteydestä on tehty vasta muutamia, ja niihin on liittynyt huomattavia puutteita.
Also, the association regarding bacterial abundances could decline over age, and the association might be stronger in boys.
Eri bakteerien osalta yhteys näytti olevan vahvempi lähempänä syntymää, ja vahvempi pojille kuin tytöille.
The sample of this study was part of the Finnish Prediction and Prevention of Preeclampsia and Intrauterine Growth Restriction (PREDO) cohort.
Tutkimuksen otos oli osa suomalaisesta Prediction and Prevention of Preeclampsia and Intrauterine Growth Restriction (PREDO) kohortista.
It’s possible that this association is mediated by parenting competence but, as far as is known, this has never been studied.
Mahdollinen yhteys saattaa välittyä vanhemmuuskompetenssin kautta, mutta tätä ei tiettävästi ole koskaan tutkittu.
The sample consisted of 992 mothers who evaluated their own anxiety symptoms (Beck Anxiety Inventory) first when children were 2–5 years old and again when they were 7–11 years old.
Otokseen kuului 992 äitiä, jotka arvioivat ahdistusoireiluaan (Beck Anxiety Inventory) ensin lasten ollessa 2-5-vuotiaita ja myöhemmin 7-11-vuotiaita.
In the latter follow-up mothers also evaluated their parenting competence (Parenting Sense of Competence) as well as children’s anxiety (Spence Children’s Anxiety Scale for Parents) and fears (The Short Form of the Fear Survey Schedule for Children – Revised).
Jälkimmäisessä seurannassa äidit arvioivat lisäksi vanhemmuuskompetenssiaan (Parenting Sense of Competence) sekä lapsen ahdistusta (Spence Children’s Anxiety Scale for Parents) ja pelko-oireita (The Short Form of the Fear Survey Schedule for Children - Revised).
The mediating effect of parenting competence was examined with mediation analysis.
Vanhemmuuskompetenssin välittävää vaikutusta tutkittiin mediaatioanalyysillä.
It was also examined whether this association is mediated by parenting competence.
Lisäksi tarkasteltiin, välittyykö yhteys vanhemmuuskompetenssin kautta.
Often symptoms develop into a disorder which is why identifying factors associated with anxiety is important.
Monilla oireilu pahentuu jopa häiriötasoiseksi, joten taustalla vaikuttavien tekijöiden tunnistaminen on tärkeää.
The association of maternal anxiety with child anxiety and fears was examined with linear regression analysis.
Äidin ahdistuksen yhteyttä lapsen ahdistukseen ja pelko-oireiluun tutkittiin lineaarisella regressioanalyysillä.
These findings can be utilized in prevention and treatment of childhood anxiety.
Tutkimuksen tuloksia on mahdollista hyödyntää lasten ahdistuksen ja pelko-oireilun ennaltaehkäisemisessä ja hoitamisessa.
Anxiety causes significant suffering in different life domains, and its prevalence rates are high already in childhood and adolescence.
Ahdistus aiheuttaa runsaasti haittaa ja kärsimystä useilla elämän osa-alueilla, ja sitä esiintyy paljon jo lapsuudessa ja nuoruudessa.
These results support previous findings that even low maternal anxiety is associated with child development and elaborates them by showing that it is associated specifically with child anxiety and fear-related symptoms.
Tulokset vahvistavat aiempaa näyttöä siitä, että jopa äidin vähäinen ahdistus on yhteydessä lapsen kehitykseen, ja tarkentavat tietoa osoittamalla sen olevan yhteydessä lapsen ahdistukseen ja pelko-oireisiin.
Children of more anxious mothers showed more anxiety and fear-related symptoms and the association with mother’s former symptoms was as strong as with mother’s current symptoms.
Suurempaa ahdistusoireilua kokeneiden äitien lapsilla ilmeni enemmän sekä ahdistus- että pelko-oireilua, ja äidin aiemman oireilun yhteys lapsen oireiluun oli yhtä voimakas kuin ajankohtaisen.
Child anxiety and fears were associated with both current and previous maternal anxiety.
Lapsen ahdistus- ja pelko-oireilu olivat yhteydessä sekä äidin ajankohtaiseen että aiempaan ahdistusoireiluun.
Association of maternal anxiety with child anxiety and fears : parenting sense of competence as a mediator
Äidin ahdistuksen yhteys lapsen ahdistukseen ja pelko-oireiluun : vanhemmuuskompetenssi välittävänä tekijänä
Anxiety disorders run in families but only few studies have examined the association between maternal and child anxiety on a symptom level.
Ahdistushäiriöiden on todettu kulkevan suvuissa, mutta oiretasolla tutkimus vanhemman ahdistuksen yhteydestä lapsen ahdistukseen on ollut vähäistä.
The aim of this study was to examine the associations of maternal anxiety with child anxiety and fears both cross-sectionally and longitudinally.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli tarkastella lapsen ahdistus- ja pelko-oireilun yhteyttä sekä äidin samanaikaiseen että aiempaan ahdistusoireiluun.
The associations of maternal anxiety with children’s later anxiety and fears were partially mediated by parenting competence.
Vanhemmuuskompetenssi välitti pienen osan äidin ahdistuksen yhteydestä lapsen myöhempään oireiluun sekä ahdistuksen että pelko-oireiden osalta.
Logistic regression analysis was used as the main statistical method.
Pääanalyysimenetelmänä käytettiin logistista regressioanalyysia.
Depression was measured by Short Moods and Feelings Questionnaire.
Masentuneisuutta mitattiin Short Moods and Feelings Questionnairella.
Being cyberbullied was measured asking the youth "How often have other children sent you unwanted or nasty emails, texts or messages or posted something nasty about you on a website?".
Netissä kiusatuksi tulemista mitattiin kysymyksellä "Kuinka usein muut lapset ovat lähettäneet sinulle ei-toivottuja tai ilkeitä sähköposti- teksti- tai muita viestejä tai ovat julkaisseet jotain ilkeää sinusta nettiin?".
The amount of social media use was measured by the following question: "On a normal week day during term time, how many hours do you spend on social networking or messaging sites or Apps on the internet such as Facebook, Twitter and WhatsApp?".
Sosiaalisen median käyttöä mitattiin kysymyksellä "Kuinka monta tuntia päivässä käytät sosiaalisen verkostoitumisen palveluita tai netin viestipalveluita, kuten Facebookia, Twitteriä ja WhatsAppia?".
Cyberbullying victimization was associated with greater probability of depression among girls (OR=3.47) and boys (OR=4.23).
Netissä kiusatuksi tuleminen oli yhteydessä suurempaan masentuneisuuden todennäköisyyteen sekä tytöillä (OR=3.47) että pojilla (OR=4.23).
As the amount of social media use increases the likelihood of being cyberbullied increases.
Sosiaalisen median käytön määrän lisääntyessä todennäköisyys netissä kiusatuksi tulemiselle kasvaa.
Conclusions about the directions of the associations cannot be drawn because of the cross-sectional nature of this study.
Tämän tutkimuksen perusteella ei kuitenkaan voida vetää johtopäätöksiä syy-seuraussuhteista, sillä kyseessä on poikittaistutkimus.
Aims of the study Most adolescents use social media.
Tavoitteet Suurin osa nuorista viettää aikaa sosiaalisen median parissa.
Results and conclusions Compared to those who used very little social media (less than one hour daily), the amount of social media use was associated with greater probability of depression when social media was used daily at least for an hour among girls (1-3 h: OR=1.27, 3-7 h: OR=2.34, over 7 h: OR=3.59) and over three hours among boys (3-7 h: OR=1.52, over 7 h: OR=2.75).
Tulokset ja johtopäätökset Verrattuna hyvin vähän (alle 1 h) sosiaalista mediaa käyttäviin nuoriin sosiaalisen median käytön runsaampi määrä oli yhteydessä suurempaan masentuneisuuden todennäköisyyteen tytöillä päivittäisen käytön ylittäessä tunnin (1-3 h/pv: OR=1.27, 3-7 h/pv: OR=2.34, yli 7 h/pv: OR=3.59) ja pojilla kolme tuntia (3-7 h/pv: OR=1.52, yli 7 h/pv: OR=2.75).
Methods The sample of this study (girls: n=5647, boys: n=5535) consisted of British youth who participated in Millenium Cohort Study in 2015 and who were 14 years old at the time.
Menetelmät Tutkimuksen aineisto koostui brittiläiseen Millenium Cohort Study -pitkittäistutkimukseen vuonna 2015 osallistuneista 14-vuotiaista nuorista (tytöt: n=5647, pojat: n=5535).
Greater amount of social media use was associated with greater probability of cyberbullying victimization among girls (1-3 h: OR=1.78, 3-7 h: OR=3.24, over 7 h: OR=4.21) and boys (1-3 h: OR=1.73, 3-7 h: OR=2.41, over 7 h: OR=2.72).
Sosiaalisen median käytön runsaampi määrä oli yhteydessä suurempaan netissä kiusatuksi tulemisen todennäköisyyteen sekä tytöillä (1-3 h/pv: OR=1.78, 3-7 h/pv: OR=3.24, yli 7 h/pv: OR=4.21) että pojilla (1-3 h/pv: OR=1.73, 3-7 h/pv: OR=2.41, yli 7 h/pv: OR=2.72).
Both the amount of social media use and cyberbullying victimization are known to be associated with depression.
Sekä sosiaalisen median käytön määrän että netissä kiusatuksi tulemisen tiedetään olevan yhteydessä masentuneisuuteen.
Cyberbullying victimization seems to be more strongly associated with depression than the amount of social media use.
Tämän tutkimuksen perusteella netissä kiusatuksi tuleminen vaikuttaisi olevan vahvemmassa yhteydessä masentuneisuuteen kuin sosiaalisen median käyttö.
In this study we examine whether cyberbullying victimization mediates the association between the amount of social media use and depression among girls and boys.
Tässä tutkimuksessa tarkastellaan netissä kiusatuksi tulemisen mahdollista selittävää roolia sosiaalisen median käytön määrän ja masentuneisuuden välisessä yhteydessä erikseen tytöillä ja pojilla.
Cyberbullying victimization mediated the association between the amount of social media use and depression among both girls and boys.
Netissä kiusatuksi tuleminen selitti sosiaalisen median käytön määrän ja masentuneisuuden välistä yhteyttä molemmilla sukupuolilla.
Perinatal depression was assessed with CES-D 14 times biweekly during pregnancy, beginning from gestational week 12+0, and two weeks and six months after delivery.
Äitien perinataalimasennusta arvioitiin CES-D-itsearviointikyselyllä raskausaikana 14 kertaa raskausviikolta 12+0 lähtien kahden viikon välein, sekä kaksi viikkoa ja kuusi kuukautta synnytyksestä.
However, the prior studies are limited to early childhood cognitive ability, and the association in school-age is yet to be determined.
Aiemmat tutkimukset ovat kuitenkin rajoittuneet varhaislapsuuden kognitiiviseen kyvykkyyteen, eikä yhteydestä alakouluikäisillä lapsilla ole vielä tietoa.
Child cognitive ability was assessed with WISC-IV in terms of general cognitive, verbal and visual ability.
Lasten kognitiivista kyvykkyyttä arvioitiin WISC-IV-menetelmällä yleisen kognitiivisen kyvykkyyden sekä verbaalisen ja visuaalisen kyvykkyyden indekseillä.
Maternal perinatal depression has been shown to have multiform adverse effects on child development, such as cognitive ability.
Äidin perinataalimasennuksella on todettu monimuotoisia kielteisiä vaikutuksia lapsen kehitykseen, ja sen onkin havaittu vaikuttavan epäsuotuisasti esimerkiksi lapsen kognitiiviseen kyvykkyyteen.
It was hypothesized that both prenatal and postpartum depression, and also the continuity of perinatal depression from prenatal to postpartum period, would have a negative effect on child cognitive ability.
Hypoteeseina oli, että sekä raskaudenaikaisella että synnytyksen jälkeisellä masennuksella, kuten myös raskausajalta synnytyksen jälkeiselle ajalle jatkuneella masennuksella, olisi heikentävä vaikutus lapsen kognitiiviseen kyvykkyyteen.
The association between perinatal depression and general cognitive ability was analysed with multiple linear regression, and the association with verbal and visual ability with multivariate multiple linear regression.
Perinataalimasennuksen yhteyksiä yleiseen kognitiiviseen kyvykkyyteen tarkasteltiin lineaarisella regressioanalyysilla, ja verbaaliseen päättelyyn ja visuaaliseen päättelyyn usean selitettävän muuttujan regressioanalyysilla.
The study sample, 423 mother-child-pairs, originates from Finnish PREDO-cohort.
Tutkimusaineisto on peräisin suomalaisesta PREDO-kohortista.
Neither maternal prenatal nor postpartum depression was related to child general cognitive ability, verbal ability nor visual ability at 7-11 years.
Äidin raskaudenaikaisella masennuksella tai synnytyksen jälkeisellä masennuksella ei havaittu olevan yhteyttä lapsen yleiseen kognitiiviseen kyvykkyyteen, verbaaliseen kyvykkyyteen tai visuaaliseen kyvykkyyteen 7-11-vuotiaana.
Continuity of depression from pregnancy to postpartum period was not related to child cognitive ability either.
Myöskään raskausajalta synnytyksen jälkeiselle ajalle jatkuneella masennuksella ei havaittu yhteyttä lapsen kognitiiviseen kyvykkyyteen.
The association between maternal perinatal depression and child cognitive ability at age 7-11 years
Äidin perinataalimasennuksen yhteys lapsen kognitiiviseen kyvykkyyteen 7-11-vuotiaana
According to this study, there is no association between maternal perinatal depression and child cognitive ability at 7-11 years.
Tämän tutkimuksen tulosten mukaan äidin perinataalimasennuksella ei ole yhteyttä 7-11-vuotiaan lapsen kognitiiviseen kyvykkyyteen.
The aim of this study was to examine the relationship between maternal perinatal depression and child cognitive ability at 7-11 years.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli selvittää, onko äidin raskaudenaikaisella tai synnytyksen jälkeisellä masennusoireilulla yhteyttä 7-11-vuotiaan lapsen yleiseen kognitiiviseen kyvykkyyteen, verbaaliseen kyvykkyyteen tai visuaaliseen kyvykkyyteen.
Keywords: Type 1 diabetes, T cell, Vitamin D, Th17 immunity, Epidermal growth factor
Avainsanat: Tyypin 1 diabetes, T-solu, D-vitamiini, Th17-immuniteetti, limakalvopuolustus
The low EGF and sCD40L levels in the blood of Finnish children may modulate the epithelium of the intestine and hence result in altered immunological responses favoring the development of immune-mediated diseases such as type 1 diabetes in Finland.
Suomalaisilla lapsilla havaitut limakalvopuolustukseen liittyvät matalat välittäjäainepitoisuudet veressä saattavat aiheuttaa muutoksia esimerkiksi suoliston limakalvoille ja edesauttaa immuunisäätelyn häiriöiden ja immuunivälitteisten sairauksien, kuten tyypin 1 diabeteksen, kehittymistä Suomessa.
Estonian children had lower 25(OH)D concentrations than Finnish children, but their 1,25(OH)₂D concentrations were at the same sufficient level.
Virolaisilla lapsilla oli selvästi matalammat D-vitamiinitasot, mutta heidän aktiivisen hormonin pitoisuudet olivat samalla riittävällä tasolla kuin suomalaisilla lapsilla.
Finally, we examined peripheral cytokine, chemokine, and growth factor profiles in healthy children from Russia, Estonia, and Finland, countries with different incidences of type 1 diabetes and standards of living.
Lisäksi määritimme veren välittäjäaineprofiileja terveillä lapsilla Venäjältä, Virosta ja Suomesta, maista, joissa sekä immuunivälitteisten sairauksien ilmaantuvuus, että ympäristö ja elintaso ovat erilaisia.