natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The aim of this study was to answer the question how long forest inventory information, updated with growth models, can be used in forest planning purposes.
Tässä työssä tutkittiin, miten pitkään metsästä mitattua tietoa voidaan kasvumalleilla päivittämällä käyttää apuna metsäsuunnittelun päätöksenteossa eli mikä on tiedon käyttöikä.
Erroneous developments were yielded with error model which was developed for this study and added to the growth models.
Inventointivälin pituuden vaikutusten tutkimiseksi laadittiin kasvun virhettä ajassa kuvaava malli, joka lisättiin metsikön kasvumalleihin.
The effects of both inventory errors and growth prediction errors are different in different kinds of stands.
Koska sekä lähtötietojen virheiden että kasvun ennustevirheiden vaikutus on erilainen puustoltaan ja kehitysvaiheeltaan erilaisissa metsiköissä, vaatii eri virhelähteiden aiheuttamien epäoptimaalisuustappioiden ja kokonaistappioiden arviointi lisätutkimuksia.
This information is collected by inventories.
Metsävaratietoa kerätään maastoinventointien avulla.
Inoptimality losses were calculated with the information derived from the optimization of stands` true and erroneous developments.
Kuvioiden todellisten ja virheellisten kehitysten optimoinnin avulla laskettiin kullekin kuviolle kasvun ennustevirheestä johtuvat epäoptimaalisuustappiot.
In order to study effects of different inventory periods, it was assumed that the growth models were able to predict the true development of stands.
Kuvion todellinen kehitys oletettiin saatavan pelkän kasvumallin avulla.
In recent years there has been a large increase in the use of a new kind of amphetamine- type stimulants known as substituted cathinones.
Viime vuosina on tullut saataville uusia huumaavasti vaikuttavia aineita, jotka on hieman muutettu aikaisemmin tunnetuista laittomista huumeista.
This has led to concern about the potential neurotoxicity of these novel compounds, and warrants a closer investigation into their possible long-term neurotoxic effects.
Suurena huolena näiden uusien aineiden käytössä oli se, ettei niiden myrkyllisyydestä tai pitkäaikaisista haitoista ollut tutkimustuloksia.
RESULTS Unlike METH and MDMA, which produced strong reductions in dopamine and serotonin levels or brain activation, 4-MMC produced few notable effects on monoamine levels and had only minor effects on brain activation, although MDMC produced a reduction in 5-HT levels similar to MDMA.
Mm. sen vaikutus aivojen pitkäaikaiseen aktivaatioon oli erilainen kuin metamfetamiinin, joka vähensi useiden aivoalueiden aktivaatiotilaa vielä kaksi viikkoa 4-päivän annostelun jälkeen.
CONCLUSIONS The substituted cathinones 4-MMC and MDMC do not appear to be more neurotoxic than METH and MDMA.
Näitä muuntohuumeita olivat mm. mefedroni, metyloni, MDPV ja alfa-PVP.
The effects on brain activity were investigated using manganese-enhanced magnetic resonance imaging.
Metylonin vaikutukset olivat aivojen hippokampuksessa ja otsalohkossa samankaltaisia kuin ekstaasin, jota se rakenteellisesti muistuttaa.
METHODS The long-term effects of METH and MDMA as well as 4-MMC and MDMC were assessed using a range of biochemical assays, including assessment of monoamine levels and their transporters.
Tässä työssä tutkittiin kokeellisesti mefedronin ja metylonin mahdollisia haittavaikutuksia aivojen välittäjäaineiden vaikutuksiin ja aivojen aktivaatioon, joiden tiedetään olevan herkkiä huumeiden runsaalle käytölle.
However, future work is needed to assess with certainty the long- term effects of amphetamine-type stimulants in humans.
Jatkotutkimuksia näistä aineista tarvitaan, ja jatkossakin saataville tulevien uusien muuntohuumeiden haittoja tulisi pystyä aktiivisesti selvittämään.
In vitro experiments revealed that cathinones differ from amphetamines in their redox properties, and 4-MMC produced different effects than METH on the mitochondrial electron transport chain.
Koska em. aineiden rakenteet muistuttavat metamfetamiinin ja ekstaasin rakenteita, niillä otaksuttiin olevan samanlaisia toksisia vaikutuksia aivoihin ja elimistöön.
These compounds have a short history of human use, and little is known about their potential neurotoxicity.
Mefedronilla oli vain vähän pitkäaikaisvaikutuksia verrattuna rakenteellisesti läheiseen tunnetusti myrkylliseen metamfetamiiniin.
Nonetheless, molecular mechanisms underpinning these diseases are not yet fully understood.
Nykyinen lääkehoito ei ole optimaalista, ja näiden sairauksien perussyyt tunnetaan vielä huonosti.
Bipolar disorder, schizophrenia and schizoaffective disorder are extremely debilitating illnesses that encompass affective and/or psychotic symptoms.
Neuropsykiatriset sairaudet kuten maanis-depressiivinen sairaus ja skitsofrenia tuottavat runsaasti harmia sairastuneille, heidän lähipiirilleen ja yhteiskunnalle.
In addition, excessive novelty-induced activation of the dorsal hippocampus of Gria1−/− mice as measured by c-Fos expression was blunted by the drug-treatments of which all are known to reduce the activity of the glutamatergic transmission.
Kaikki käyttäymistä normaalistaneet lääkeaineet myös estivät dorsaalisen hippokampuksen kohonnutta aktiivisuutta, jonka tulkittiin siten liittyvän korkeaan glutamaattiaktiivisuuteen.
Behavioural and pharmacological characterization of a mouse model for psychotic disorders : focus on glutamatergic transmission
Lääkekehitysmallin testaaminen hyperaktiivisille psykoottisille sairaustiloille
The predictive validity was addressed using the standard and novel glutamate-modulating pharmacotherapeutics.
Näin mallin katsottiin tulleen validoituksi prekliinisiä lääketestauksia varten etsittäessä uusia molekyylejä neuropsykiatristen sairauksien hoitoon.
The hyperactivity, the most robust feature of Gria1−/− mice and a hallmark of psychotic disorders, was attenuated by drug-treatments.
Eri tavoilla vaikuttavat lääkeaineet, jotka ovat kliinisessä käytössä maanis-depressiivisen sairauden (ja/tai epilepsian) hoidossa, selvästi vähensivät kokeellisen mallin liikeaktiivisuutta.
Other behaviours relevant to the schizoaffective symptomatology such as disinhibited risk-taking, less despair-like behaviour and highly exploratory phenotype as well as social deficits were partially responsive to treatment with mood-stabilisers.
Tässä työssä keskityttiin hyperaktiiviseen oireeseen, mikä on yleistä näissä sairaustiloissa, ja käytettiin kokeellista poistogeenistä (yhden glutamaattireseptorin inaktivaatio) mallia, jonka tyypillinen vaste uuteen ympäristöön joutumisesta oli liikeaktiivisuuden kaksinkertaistuminen.
The Gria1−/− mice may represent a suitable model for the screening of the preclinical efficacy of novel drugs on the hyperactive behaviour linked to manic episode of bipolar disorder, schizophrenia and schizoaffective disorder.
Poistogeenisen mallin monipuolinen käyttäytymisen tutkimus paljasti muitakin lääkeaineille herkkiä poikkeavuuksia, jotka voisivat liittyä maanis-depressiivinen sairauden mekanismeihin.
Nor can the compounds that act on dopaminergic mechanisms successfully alleviate the symptoms.
Tarkasti vain yhtä glutamaattireseptorityyppiä estävä epilepsian hoidossa käytetty lääke toimi myös tehokkaasti normaalistaen käyttäytymisen poikkeavuuden.
There is evidence to suggest that there are imbalances in other neurotransmitter systems, particularly the main excitatory pathway - the glutamatergic system.
Sen ei kuitenkaan katsottu johtuvan dopamiinin aktiivisuuden lisääntymisestä vaan aivojen tärkeimmän kiihoittavan välittäjäaineen glutamaatin mekanismien voimistumisesta.
Importantly, chronic treatments with lithium, valproate, topiramate, lamotrigine and perampanel were effective, evidence of their pharmacological efficacy after the acute, often sedative, treatment phase.
Näin tapahtui myös pitkäaikaisen lääkeaineannon jälkeen, joten vaikutus ei johtunut akuutin annoksen väsyttävästä ja liikeaktiivisuutta lamaavasta vaikutuksesta.
Furthermore, the WCC was blamed for concentrating on problems in Southern Africa while ignoring human rights violations in Eastern Europe and other parts of the Communist world.
Lisäksi KMN:a syytettiin eteläisen Afrikan ongelmiin keskittymisestä ja itäisen Euroopan ihmisoikeusloukkauksista vaikenemisesta.
This study unequivocally shows that the PCR marked a turning point in the history of the WCC.
Tutkimus osoittaa, että rasisminvastainen ohjelma oli selkeä käännekohta KMN:n toiminnassa.
This disinvestment made the WCC one of the first international non-governmental organizations to implement a policy of ethical investment.
KMN:sta tuli näin yksi ensimmäisistä eettisesti vastuullista sijoittamista harjoittaneista kansainvälisistä järjestöistä.
This study clearly shows that the ecumenical attack against racism was the master plan of Eugene Carson Blake, the General Secretary of the WCC from 1966 to 1972 and a US civil rights activist.
Tutkimus osoittaa, että KMN:n aktivoituminen rasisminvastaisessa toiminnassa oli pitkälti järjestön pääsihteerinä tuolloin toimineen yhdysvaltalaisen pastorin ja kansalaisoikeusaktivistin Eugene Carson Blaken ansiota.
While the World Council had addressed social questions since its inception in 1948, it was in the late 1960s that they became the focus of special attention.
Vaikka KMN oli ottanut kantaa yhteiskunnallisiin kysymyksiin perustamisestaan lähtien, 1960-luvulla ne nousivat järjestössä uudella tavalla esiin.
As this study clearly demonstrates, due to the background of the supported organizations and the aid they received from Communist countries, such as the Soviet Union, the WCC was widely accused of both legitimizing violence and supporting Communism.
Ohjelmasta tuettujen vapautusliikkeiden aseellisesta toiminnasta ja kommunistiyhteyksistä johtuen KMN:a syytettiin väkivallan hyväksymisestä ja kommunismin tukemisesta.
As the Executive Committee wanted to give clear priority to Southern Africa, a significant proportion of the grants went to national liberation movements engaged in armed struggle against racially oppressive white minority regimes there.
Tästä johtuen ohjelma pyrki vallan uudelleenjakamiseen erityisesti eteläisessä Afrikassa, jossa monien maiden kansalliset vapautusliikkeet taistelivat valkoisia vähemmistöhallituksia vastaan.
Through the PCR, the WCC became a progressive force in society.
Rasisminvastaisen ohjelman myötä KMN:sta tuli aiempaa selvemmin myös yhteiskunnallinen vaikuttaja.
Another central means used by the PCR to attack racism was its call for a boycott of Southern Africa and economic sanctions against corporations involved in business there.
Rasisminvastaisella ohjelmalla oli kaksi keskeistä toimintamuotoa, jotka herättivät laajaa julkista keskustelua: taloudelliset avustukset eteläisen Afrikan kansallisille vapautusliikkeille sekä eteläisessä Afrikassa toimivien yritysten boikotointi.
The 1960s was a decade marked by social and political upheaval and demands for radical social change.
KMN vastasi ajan vaatimukseen radikaalista yhteiskunnallisesta muutoksesta perustamalla rasisminvastaisen ohjelman.
The WCC set an example to its constituency and transferred 200,000 US dollars from its reserves to the Fund, notwithstanding the financial difficulties it faced at the time.
KMN näytti omalla toiminnallaan esimerkkiä sekä tukemalla rasisminvastaista ohjelmaa taloudellisesti että vetämällä pois sijoituksensa eteläisessä Afrikassa toimivista yrityksistä.
Although the assassination of Martin Luther King, Jr only a few months before the Uppsala Assembly highlighted the problem of racism, it was Blake s determination that set the Assembly s focus on racism.
Vaikka onkin kyseenalaista, oliko KMN edelläkävijä rasisminvastaisessa toiminnassa yleisesti, kansainvälisten uskonnollisten järjestöjen joukossa se oli uranuurtaja.
Within the WCC, the PCR was primarily considered an educational tool for raising awareness in Western member churches and among individual Christians of the existence of racism and its manifestations in political, economic and military life.
Rasisminvastainen ohjelma keskittyi varsinkin valkoihoisten harjoittamaan rasismiin ja kiinnitti huomiota vuosisatoja jatkuneen rotusorron ja siirtomaavallan seurauksiin: poliittisen ja taloudellisen vallan keskittymiseen valkoihoisille.
Furthermore, the PCR was credited with increasing respect for the Christian churches in the eyes of the racially oppressed.
Kylmän sodan aikana arvostelua länsimaissa lisäsi se, että monet kommunistiset maat tukivat samoja vapautusliikkeitä kuin KMN.
Ecumenical Attack against Racism : The Anti-Racist Programme of the World Council of Churches, 1968-1974
Tutkimus käsittelee merkittävimmän kansainvälisen kirkkojen yhteistyöjärjestön, Kirkkojen maailmanneuvoston (KMN), rasisminvastaista ohjelmaa ja siihen kohdistuneita reaktioita.
While social questions were no novelty on the agenda of the modern ecumenical movement, the spirit of the time promoted a new approach calling for action instead of discussion.
Ohjelman myötä järjestö siirtyi sanoista tekoihin: se ei enää vain tuominnut rasismia, vaan toimi aktiivisesti sen lopettamiseksi.
Following the Uppsala Assembly, the new initiative on racism was prepared in a turbulent consultation in May 1969.
Kylmän sodan jännitteet olivat muutenkin voimakkaasti esillä rasisminvastaisesta ohjelmasta käydyssä keskustelussa.
The PCR included a Special Fund to be distributed to organizations of racially oppressed groups.
Boikottikampanjaa suurempi julkinen huomio kohdistui kuitenkin taloudellisiin avustuksiin aseellista toimintaa harjoittaneille vapautusliikkeille.
All patients were from the prospective, observational FINNAKI study conducted in 17 Finnish ICUs over the five-month study period in 2011-2012.
Potilaat kuuluivat prospektiiviseen, havainnoivaan FINNAKI tutkimukseen, joka toteutettiin 17 suomalaisella teho-osastolla 5 kk aikana 2011-2012.
The one-year mortality among patients with AKI was 40%.
Munuaisvauriopotilaiden yhden vuoden kuolleisuus oli 40%.
The proportion of RRT-treated patients in patients with septic shock ranged from 3% to 35 % across Finnish ICUs.
Munuaiskorvaushoidettujen osuus septisistä shokkipotilaista vaihteli 3% - 35% suomalaisilla teho-osastoilla.
Advanced age, number of co-morbidities, higher modified SAPS II score, mechanical ventilation and the lowest base excess value on the third day (D3), and the highest bilirubin value by D3 were predictors of one-year mortality.
Korkea ikä, kroonisten sairauksien lukumäärä, korkeat SAPS II pisteet, hengityskonehoito ja matalin emäsvajearvo kolmantena tehohoitopäivänä sekä korkein bilirubiinipitoisuus kolmanteen tehohoitopäivään mennessä ja olivat kuolemaa ennustavia tekijöitä.
The initiation of renal replacement therapy (RRT) is mainly based on clinical judgment.
Munuaiskorvaushoidon aloittaminen perustuu yleensä kliiniseen arvioon.
Indications for RRT or 90-day mortality did not differ between ICU groups.
Korvaushoidon aloitusindikaatioissa ja 90-vuorokauden kuolleisuudessa ei ollut eroa teho-osastoryhmien välillä.
The severity of AKI, or the presence of severe sepsis, did not remain as predictors for one-year mortality.
Munuaisvaurion vaikeusaste tai vaikea sepsis eivät ennustaneet yhden vuoden kuolleisuutta.
The objectives of this study were to assess the incidence and 90-day mortality of patients with severe sepsis associated AKI treated in the intensive care units (ICUs), to evaluate the impact of MAP on development of AKI, to assess the differences in proportion of use of RRT in patients with septic shock, and to develop predictive model for one-year mortality among ICU-treated patients with AKI.
Tutkimuksen tavoitteena oli selvittää vaikeaan sepsikseen liittyvän akuutin munuaisvaurion esiintyvyys Suomen teho-osastoilla sekä näiden potilaiden 90-vuorkokauden kuolleisuus; arvioida keskiverenpaineen vaikutusta munuaisvaurion kehittymiseen ja selvittää munuaiskorvaushoidon esiintyvyys septisillä shokkipotilailla.
The 90-day mortality rate of the septic patients with AKI was higher (38%) compared to patients with severe sepsis without AKI (25%).
Akuuttia munuaisvauriota sairastavien potilaiden 90-vrk:n kuolleisuus (38%) oli korkeampi verrattuna sepsispotilaisiin ilman munuaisvauriota (25%).
Conclusions: Over half of the patients with severe sepsis had AKI.
Johtopäätökset: Yli puolet vaikeaa sepsistä sairastavista potilaista kehittivät akuutin munuaisvaurion.
The predictive model based on data by the third day in the ICU might be clinically useful in identifying patients with high risk for long-term mortality.
Kolmen ensimmäisen tehohoitopäivän tietoihin perustuva ennustemalli voi olla kliinisesti hyödyllinen ennustamaan yhden vuoden kuolleisuutta munuaisvauriopotilailla.
The time-adjusted MAP during the first 24 hours in the ICU was lower in septic patients with development of AKI (74 mmHg) than in those septic patients without development of AKI (79 mmHg).
Keskiverenpaine oli matalampi akuutin munuaisvaurion kehittäneillä sepsispotilailla (74mmHg) verrattuna potilaisiin, joille munuaisvauriota ei kehittynyt (79 mmHg).
Of the 918 patients with severe sepsis, 488 had AKI (53%).
Akuutti munuaisvaurio esiintyi 53% (488/918) vaikeaa sepsistä sairastavilla potilailla.
Avoidance of time-adjusted MAP below 73mmHg may be beneficial for prevention of the progression of AKI in patients with severe sepsis.
Matalan keskiverenpaineen (alle 73 mmHg) välttäminen voi ehkäistä munuaisvaurion kehittymistä.
The variation in proportion of RRT among patients with septic shock between high- and low-RRT ICUs was explained by differences in case-mix and in severity of organ dysfunction.
Tämä vaihtelu selittyi eroilla potilasaineistossa ja elinhäiriöiden vaikeusasteessa.
Patients with septic AKI were older, had more comorbidities, and were more severely ill than patients without AKI.
Munuaisvaurion kehittäneet olivat iäkkäämpiä ja kroonisesti sekä akuutisti sairaampia.
Acute kidney injury in severe sepsis and septic shock
Matala verenpaine lisää akuutin munuaisvaurion riskiä septisillä potilailla.
Despite 10-fold variation in proportion of RRT in patients with septic shock, the 90-day mortality of these patients was similar between high-RRT ICUs and low-RRT ICUs.
Munuaiskorvaushoidon esiintyvyyden erosta huolimatta septisten sokkipotilaiden kuolleisuudessa ei ollut eroa teho-osastoryhmien välillä.
Severe sepsis is the main cause of acute kidney injury (AKI) among critically ill patients.
Yleisin akuutin munuaisvaurion aiheuttaja kriittisesti sairailla potilailla on vaikea sepsis.
Background and purpose Short-term glucocorticoids (GCs) are frequently used in association with oral and maxillofacial surgery to prevent postoperative pain, edema, and nausea.
Lyhytaikaista glukokortikoidihoitoa käytetään leikkauksen jälkeisen kivun ja pahoinvoinnin ehkäisyyn ja suun ja leukojen alueen kirurgiassa erityisesti myös turvotuksen ehkäisyyn.
The fourth population (n=24) (Study IV) was extracted from the population of patients with mandibular fractures recruited for Study II.
Neljännessä populaatiossa tarkasteltiin hampaan ytimen kuolioitumista alaleuan murtumapotilailla.
Moreover, GCs should be used with caution in association with surgery of other facial fractures as well, particularly when the intraoral approach is used.
Myös muiden kasvojen alueen murtumaleikkausten yhteydessä glukokortikoidihoitoon on syytä suhtautua varauksella, erityisesti, jos leikkaushaava tehdään suun limakalvolle.
DSWH occurred more frequently in patients receiving GCs, however, without statistical significance.
Leikkaushaavan paranemisongelmat olivat myös yleisempiä muilla kasvomurtumapotilailla, jotka saivat glukokortikoideja, mutta tilastollista yhteyttä ei todettu.
Conclusions Perioperative DXE cannot be recommended in association with surgery of ZC fractures.
Leikkaushoidon aikaista glukokortikoidihoitoa ei voida suositella poskiluumurtumapotilailla.
However, the influence on tissue repair and the anti-inflammatory and immunosuppressive features of GCs may have an adverse impact on healing of the surgical site.
Glukokortikoidit kuitenkin vaikuttavat monin tavoin kudosten paranemiseen, immuunipuolustukseen ja ne myös lamaavat elimistön tulehdusreaktiota.
The main aim of this study was to determine the occurrence of disturbance in surgical wound healing (DSWH) and pulp necrosis (PN) after surgical treatment of facial fractures and the influence of perioperative administration of GCs on these complications.
Tutkimuksessa selvitettiin leikkaushaavan paranemista ja glukokortikoidien vaikutusta siihen kolmessa populaatiossa: usean tyyppisissä kasvomurtumissa, alaleuan murtumissa ja poskiluun murtumissa.
For Study I, the medical records of 280 consecutive patients who had undergone open reduction of different types of facial fractures or reconstruction of orbital wall fracture were assembled retrospectively.
Leikkaushoidon aikainen deksametasoni kahdeksankertaisti leikkaushaavan paranemisongelmat poskiluumurtumapotilailla ja yhteys oli tilastollisesti merkitsevä.
In patients undergoing intraoral surgery for mandibular fractures (Study II), DSWH occurred more frequently in the DXE group.
Lisäksi hampaan ytimen kuolio alaleuan murtuma-alueen hampaissa oli yleisempää potilailla, jotka saivat deksametasonia.
Patients This study comprised four populations of patients (Studies I-IV) treated for facial fractures.
Tutkimus koostui kasvomurtumien vuoksi leikatuista potilaista.
Patients in the study group received dexamethasone (DXE) (Oradexon®), whereas patients in the control group received no GC.
Leikkausalueen paranemisongelmat ilmenivät myöhemmin niillä potilailla, jotka olivat saaneet glukokortikoideja, kuin niillä, jotka eivät saaneet.
The identity that becomes salient in the interpretative repertoires in a given context depends on how the interviewees want to depict themselves in that given environment.
Se kumpi identiteetti tulkintarepertuaareista missäkin kontekstissa rakentuu, määräytyy sen mukaan, miten haastateltavat haluavat itseään kuvata tuossa nimenomaisessa kontekstissa.
These are, for example, the ability to think in English and to communicate successfully with people from various different backgrounds.
Tällaisia ovat esim. kyky ajatella englanniksi ja taito kommunikoida onnistuneesti erilaisten ihmisten kanssa.
The concept of identity is also defined differently in EFL and ELF contexts.
Myös identiteetti määritellään eri tavoin vieraan kielen opetuksessa ja ELF-kontekstissa.
The data was collected by interviewing Finnish university students majoring in English philology.
Tutkimusaineisto kerättiin haastattelemalla englantilaisen filologian yliopisto-opiskelijoita.
My research also indicates that the interpretative repertoires of competence are multifaceted.
Tuloksista selvisi myös, että kompetenssin tulkintarepertuaarit ovat moniulotteisia.
Language can signal group membership and construe identity as a member of a particular group.
Sen avulla voidaan osoittaa ryhmäjäsenyttä ja rakentaa identiteettiä erilaisten ryhmien jäsenenä.
Competence is construed as intuitive, native-speaker-like knowledge about English language structures, as well as different cognitive and performative skills and abilities.
Repertuaarit rakentavat osaamista syntyperäisen englannin puhujanomaisena intuitiivisena tietona kielen rakenteista, sekä erinäisinä kognitiivisinä ja performatiivisinä taitoina ja kykyinä.
I approached the data from a discourse analytical point of view, and analyzed the construed interpretative repertoires of identity and competence.
Aineistoa tarkasteltiin lähestyen sitä diskurssianalyyttisestä vitekehyksestä ja analysoimalla aineistosta esiin nousseita tulkintarepertuaareja identiteetistä ja kompetenssista.
Most English speakers have learned the language in addition to their mother tongue(s), and use it to communicate with other non-native speakers of English.
Suuri osa englannin puhujista on oppinut kyseisen kielen oman äidinkielensä lisäksi ja käyttää sitä kommunikoidakseen muiden, äidinkielenään muuta kuin englantia puhuvien ihmisten kanssa.
The data consists of four interviews in which participants describe themselves as learners and users of English.
Aineisto kattaa neljä haastattelua, joissa pyrittiin selvittämään miten opiskelijat kuvailevat itseään englannin oppijoina ja käyttäjinä.