natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The outcome of hydro-hegemony at the Nile basin can be seen in the tension between the riparian states and unequal water distribution.
Aineiston pohjalta päädytään tulokseen, että Niilin vesipolitiikan kolme suurinta haastetta tällä hetkellä ovat sopimusratkaisun umpikuja, veden määrälliseen jakamiseen liittyvä kiista ja maiden välillä vallitseva sitkeä epäluottamus.
It concludes that before reaching a permanent legal and institutional framework to the region the issue of water security and water allocations must be redefined and the lack of trust between the countries must be alleviated.
Selvää kuitenkin on, että ympäristön, voimakkaan väestön- ja talouskasvun sekä jatkuvasti niukentuvien vesivarojen näkökulmasta kestävä institutionaalinen ja lainopillinen ratkaisu on saavutettava Niilin vesivarojen kestävän käytön turvaamiseksi.
The study confirms the current view rising from the recent research literature that the Nile river basin offers an example of hydro-hegemonic power structures in a transboundary river context.
Tutkimus osoittaa itäisen Niilin historiallisesti äärimmäisen epäsymmetrisen valtapoliittisen rakennelman olevan vahvassa murroksessa.
This piece of research scrutinizes the relationship between the Grand Renaissance Dam project and the struggling Nile cooperation.
Erityisesti paneudun patohankkeen ja Niilin vesipolitiikan viimeaikaisten valtapoliittisten kehityskulkujen väliseen suhteeseen.
The study analyses the different issues, processes and dynamics related to the Dam project through the different factors of presented in the framework of hydro-hegemony and counter hegemonic act presented by Mark Zeitoun and Ana Cascao.
Tilannetta analysoidaan hydrohegemonian käsitteen tarjoamasta viitekehyksestä, joka lähtee siitä, että vesipoliittiset suhteet kaikkialla maailmassa ovat valtapoliittisesti värittyneitä, ja että maat pyrkivät erilaisin strategioin ja niille käsillä olevin taktiikoin murtamaan tai vahvistamaan vallassa olevaa status quo:ta.
There is a clear asymmetry in power relations between the riparian states which can be seen in power dynamics and in all the aspects of cooperation.
Sen myötä itäisen Niilin valtiot ovat aloittaneet neuvottelut padon hyötyjen yhteisestä hallinnoinnista ja tämän nähdään lisänneen Etiopian materiaalista – ja neuvotteluvaltaa alueen vesipolitiikassa.
The most downstream riparian state Egypt has been able to establish a consolidated control over the waters of the Nile for decades but through the political changes in the region the control has been contested.
Niilin alueen takkuileva yhteistyö vaikeutui entisestään, kun neuvottelut koko Niilin kattavasta vesipuitesopimuksesta jumiutuivat Egyptin ja Sudanin vastustukseen vuonna 2009.
At the moment three main challenges are characterizing the Nile cooperation.
Nämä kolme haastetta heijastuvat myös patohankkeen ympärillä käytävään keskusteluun.
It incorporates the themes of transboundary river disputes and power asymmetries within regional cooperation into a qualitative case study in order to achieve a better understanding of the hydro-political situation at the Nile Basin.
Tämän Pro Gradu -tutkielman teemat linkittyvät globaaleihin rajavesikysymyksiin sekä kestävään vesivarahallintaan vesivaroiltaan niukoilla alueilla.
Those observations can be summarized to five factors which are: change in regional power dynamics, the rise of emerging new actors, the frustration of the traditional international donors, clear upstream vs. downstream dualism and the rise of unilateral action.
Patoa on arvosteltu monista näkökulmista ympäristöuhista kestämättömään rahoitukseen, mutta kiistämättä pato on merkki yläjuoksun maiden voimistumisesta Egyptin ja Sudanin koloniaalisten vesisopimusten ylläpitämää allianssia vastaan.
Hydropolitics and Hydro-Hegemony in the Eastern Nile Basin : The Political Implications of the Grand Renaissance Dam to the Nile Cooperation
Etiopia ottikin vesipoliittisesti merkittävän askeleen tekemällä unilateraalin päätöksen Afrikan suurimman padon rakentamisesta Niilin yläjuoksulle.
Altogether, 200 individual samples were studied.
Yhteensä tutkittiin 200 yksittäistä näytettä.
The research material was also approached through multivariate analyses.
Aineistoa lähestyttiin myös monimuuttuja-analyysien avulla.
In all the studied sites, ombrotophication took place rather slowly over thousands of years, but there have also been some rapid changes especially during fires.
Rahkoittuminen on tapahtunut kaikilla tutkituilla soilla melko hitaasti tuhansien vuosien aikana, mutta myös nopeita muutoksia on tapahtunut etenkin suopalojen aiheuttamien häiriöiden aikana.
The research methods used in this study were macrofossil analysis and radiocarbon dating.
Tutkimusmenetelminä käytettiin makrofossiilianalyysiä ja radiohiiliajoitusta.
The Honkaneva bog is located in a land uplift area which makes its development unique.
Honkaneva sijaitsee maakohoamisalueella, mikä tekee sen rahkoittumisekehityksestä omalaatuisen.
Climate change can either speed up or slow down the ombrotrophication process and it can happen through a dry or wet phase.
Nykyisen ilmastonmuutoksen vaikutus voi joko vauhdittaa sarasoiden rahkoittumiskehitystä tai mahdollisesti myös hidastaa sitä ja mahdollinen rahkoittuminen voi tapahtua joko kuivan tai märän vaiheen kautta.
The basis of this study was to examine the variation in the history of mire vegetation and to use the results to predict how mires might develop in the future.
Tutkimuksen lähtökohtana oli selvittää soiden kasvillisuuden vaihtelua historiassa ja sen perusteella arvioida, miten suot mahdollisesti kehittyvät tulevaisuudessa.
The purpose of this study is to determine when, why, and how quickly the studied mires have developed from fen to bog, and which species have played a key role in the ombrotrophication.
Tutkimuksessa selvitetään, milloin, miksi ja miten nopeasti tutkitut suot ovat alkaneet muuttua ravinteikkaasta sarasuosta kohti vähäravinteista rahkasuota ja mitkä lajit ovat olleet muutoksessa avainasemassa.
The fen-bog transition turned out to be more complex than what has been thought, and, therefore, it was divided into two phases: the Carex-Eriophorum transition and the Eriophorum-Sphagnum transition.
Sarasuo-rahkasuovaihettuma osoittautui monivaiheisemmaksi kuin on ajateltu ja siksi se jaettiin kahteen vaiheeseen: sara-tupasvillavaihettumaan ja tupasvilla-rahkavaihettumaan.
The borderline between fen and bog zones follows the climatic factors and may therefore be sensitive to changes in these factors.
Olosuhteissamme sara -ja rahkasuovyöhykkeen raja seurailee ilmastotekijöitä ja voi siksi olla herkkä muutoksille näissä tekijöissä ja ilmastonmuutos voi mahdollisesti laukaista sarasuon rahkoittumisilmiön kohti rahkasuota.
The study examined the mire development from the beginning of the mire formation until the bog phase.
Tutkimuksessa tarkasteltiin suon kehitystä soistumisen alkamisesta rahkasuovaiheeseen asti.
The development of each of the four bogs is similar: the development starts from the fen phase from which it changes to cotton grass (Eriophorum vaginatum) dominated phase and finally to Sphagnum dominated bog.
Kaikkien neljän tutkimussuon kehityskulku on samantyyppinen: suon kehitys alkaa saravaiheella, josta se vaihtuu tupasvilla-vaiheen kautta ombrotrofiseksi rahkasuoksi.
The most important key species are cotton grass and ombrotrophic Sphagnum mosses.
Tärkeimmiksi muutoksen avainlajeiksi osoittautuivat tupasvilla (Eriophorum vaginatum) ja ombrotrofiset rahkasammalet (Sphagnum).
Fires seem to have triggered ombrotrophication of the Siikaneva and Lyali bogs.
Suopalot näyttävät laukaisseen rahkoittumisen Siikanevalla ja Lyalin suolla.
Detrended correspondence analysis (DCA) was used to find out differences between plant species and distribution of the data.
Kasvilajien välisten erojen ja aineiston jakautumisen selvittämiseksi aineistoa analysoitiin oikaistun korrespondenssianalyysin (detrended correspondence analysis, DCA) avulla.
A further aim of this study is to examine whether the obmrotrophication has been driven by the autogenic or allogenic processes and how the location of the mire has affected the ombrotophication.
Lisäksi selvitetään onko syynä muutokseen ollut muutos ilmasto-oloissa, häiriöt vai suon oma kehitys ja miten soiden sijainti on vaikuttanut niiden rahkoittumiseen.
Variation partitioning was used to find out how peat thickness, fires and autogenic development effect the variation of the mire vegetation.
Turpeen paksuuden, suopalojen ja suon yksilöllisen kehityksen yksittäis- ja yhteisvaikutuksia soiden kasvillisuuden vaihteluun selvitettiin hajonnan osituksella (variation partitioning).
The further south the mire is located, the earlier the ombrotrophication has started.
Rahkoittuminen on alkanut tutkituilla soilla sitä aikaisemmin, mitä etelämpänä suo sijaitsee.
Diego Rivera and Frida Kahlo are examples of visual artists and Jean Sibelius is an example from the field of music.
Diego Rivera ja Frida Kahlo ovat esimerkkejä kuvataiteen saralta, Jean Sibelius puolestaan musiikin saralta.
The third chapter concentrates on the analysis of the artistic data and proves how the comparison of the artistic work is relevant, even if it was born on two different continents.
Kolmas luku keskittyy taiteellisen aineiston analysointiin ja pyrkii osoittamaan miten taiteellisen työn vertailu on relevanttia myös kahdella eri mantereella syntyneiden teosten kohdalla.
The subject has been examined by using artistic examples.
Aihetta on tarkasteltu konkreettisesti myös taiteilijaesimerkkien kautta.
The study analyzes and examines the artistic repertoire of other artists as well, such as the art work of Pablo Picasso´s.
Tutkielmassa on tarkasteltu ja analysoitu myös muiden taiteilijoiden, kuten esimerkiksi Pablo Picasson, taiteellista tuotantoa.
The fourth section examines the work of Lévi-Strauss and Victor Turner.
Neljäs osio tarkastelee Lévi-Straussin ja Victor Turnerin näkemyksiä.
The second part is about the nature of art as a creator of cohesion through the light of artistic examples and social circumstances.
Toisessa osiossa tutustutaan taiteen luonteeseen koheesion luojana taiteilijaesimerkkien ja yhteiskunnallisten olosuhteiden kuvaamisen kautta.
The thesis focuses especially on the work and the artistic production of three artists.
Tutkielmassa on keskitytty erityisesti kolmen taiteilijan tuotantoon ja taiteelliseen elämäntyöhön.
The starting point of this thesis is to study and examine the relationship between the bricoleur and art.
Tämän työn lähtökohtana on ollut tutkia erityisesti bricoleurin ja taiteen välistä suhdetta.
The scientific argument of the thesis is based on studies by Claude Lévi-Strauss and Victor Turner.
Tutkielman tieteellinen argumentti pohjaa Claude Lévi-Straussin ja Victor Turnerin näkemyksille.
By comparing the thoughts of these two anthropologists the intention is to show the diverse and versatile meaning of art as a constructor of the society.
Näiden kahden antropologin näkemyksiä vertailemalla on pyritty laajasti ja monipuolisesti osoittamaan taiteen merkitys yhteiskunnan rakentajana.
The aim of this work is to prove the significant and special nature of art as a creator of the future of the society, as well as show how the curiosity of art is a part of social and political research.
Työn tarkoitus on osoittaa taiteen merkittävä ja erityislaatuinen luonne yhteiskunnan tulevaisuuden muovaajana sekä huomioida taiteen kiinnostavuus yhteiskunnallisen tutkimuksen osana.
The basis of the selection of the artists has been their great social impact as well as the fact that they lived in the same era on different continents.
Teosten ja taiteilijoiden valinnan lähtökohtana on ollut taiteen näkyvä ja suuri yhteiskunnallinen vaikutus, sekä saman aikakauden ilmiöt eri mantereilla.
The viewpoint of Lévi-Strauss has been extended by using the thoughts and arguments of Turner´s studies about ritual symbolism.
Lévi-Straussin tutkimusten näkökulmaa on laajennettu Turnerin tutkimuksilla rituaalisymboliikasta.
The main thread and the basic concept of the work has been to examine the term 'bricoleur', used in Lévi-Strauss`s 'La Pensée Sauvage' to describe a person recreating new by using the surrounding society as his material.
Kantavana ajatuksena on ollut tarkastella Lévi-Straussin teoksessa 'La Pensée sauvage' esittämää ajatusta henkilöstä, joka yhteisössä luo uutta ympäristössään käsillä olevista aineksista, ja jota Lévi-Strauss nimittää 'bricoleuriksi'.
The structure of the thesis has been divided into four main sections: The first part examines art as a phenomena and focuses on theoretical and historical definition, as well as the relationship between art and society.
Ensimmäisessä osassa tarkastellaan taidetta ilmiönä ja perehdytään sen teoreettiseen ja historialliseen määrittelyyn, sekä taiteen ja yhteiskunnan väliseen suhteeseen.
This thesis is a study about art as a constructive element of the society.
Tämä Pro gradu -tutkielma käsittelee taiteen merkitystä yhteiskunnan rakentajana.
The chapter is to make the reader understand what the thesis is talking about when it is talking about art.
Luvussa pyritään selvittämään kuinka taidetta voidaan yhteiskuntatieteellisesti tutkia ja mistä tässä tutkielmassa puhutaan, kun puhutaan taiteesta.
Through the examples of Rivera, Kahlo and Sibelius the artistic work shall be seen as an empowering element of the society.
Osiossa tarkastellaan mm. Riveran, Kahlon ja Sibeliuksen teosten kautta taiteen luonnetta tunteiden peilaajana ja ilmentäjänä, sekä uutta synnyttävänä ilmiönä.
The study argues that art has a unique role as a force that regenerates and recreates the society.
Lopuksi pyritään osoittamaan, että taiteen kautta voidaan paitsi eheyttää ja voimistaa yhteisöä, myös aktiivisesti synnyttää ja luoda tulevaisuuden yhteiskuntaa.
The chapter also intends to show how by studying the ritual context and symbolic meaning of art, as well as the nature of bricoleur, the role of art will be understood as an important and significant element in society.
Luvussa käydään myös läpi historiallisesti merkittävät taideteoriat ja mahdollisuudet tutkia taidetta yhteiskunnan osana.
The main sources in this work are Richard s two spiritual treatises, Benjamin Minor and Benjamin Major, both written between 1160 and 1170.
Päälähteinä ovat Rikhardin teokset Benjamin Minor ja Benjamin Major.
In Benjamin Major, Richard constructs a six-fold model of contemplation (Ch. 5), imagination forming an integral part of the first three kinds.
Benjamin Majorissa Rikhard esittelee kuusiportaisen kontemplaatiomallin, jonka kolmella ensimmäisellä tasolla mielikuvitus on aktiivinen.
The research relates to the historical study of philosophical psychology, the aims being to provide a systematic investigation of the main features of Richard s idea of the nature of the imagination and its relation to other cognitive functions, to reveal his philosophical assumptions, and to analyse conceptual distinctions in his arguments.
Tutkimuksen tavoitteena on tarjota systemaattinen selvitys mielikuvituksen käsitteestä ja sen toiminnasta psykologisena kykynä sekä mielikuvituksen suhteesta muihin kognitiivisiin kykyihin, kuten järkeen.
Richard also develops ideas which deal with the interpretation of biblical language, metaphors, rhetoric and the possibility of creative imagination.
Tämän lisäksi Rikhard arvioi myönteisessä valossa mielikuvituksen merkitystä retoriikassa, metaforien tulkinnassa sekä raamatun tekstien kuvallisten ilmaisujen selittämisessä.
Furthermore, it sets the contemplative process in motion and functions as a link between the lower levels of contemplation and the higher spiritual levels.
Se myös osoittautuu tärkeäksi linkiksi kontemplaation alempien ja ylempien tasojen välillä, avustaen sielua ylittämään näkyvän todellisuuden rajat.
Richard s theological method can be formulated as per visibilia ad invisibilia, i.e., from visible to invisible things.
Rikhardin mukaan mielikuvitus on hyödyllinen sielun valmistautuessa kontemplaatioon eli jumalallisten näkymättömien asioiden kohtaamiseen.
This study analyses Richard of St. Victor s theory of the imagination (imaginatio) in its function as a psychological faculty.
Väitöskirjassa tarkastellaan Rikhard Pyhä-Viktorilaisen (k.1173) käsitystä siitä miten ihmisen mielikuvitus toimii ja voiko siitä olla jotakin hyötyä.
The study acknowledges that the faculty of imagination plays an important role in Richard s understanding of the human soul, since it turns out to be a necessary precondition for human reasoning in general.
Väitöskirjan keskeinen tulos on, että mielikuvituksen käyttö on Rikhardin mukaan välttämätön edellytys sekä järjen toiminnalle että kontemplaatioprosessin aloittamiselle.
In Benjamin Minor, Richard analyses the functioning of senses, imagination and higher cognitive abilities, i.e., reason and understanding, pointing out at least three different modes of imagination (Ch. 4).
Benjamin Minorissa Rikhard opastaa pariisilaisen Pyhän Viktorin luostarin noviiseja tutkimaan oman sielunsa liikkeitä ja kykyjä, kuten mielikuvitusta.
The first mode is able to transfer sensory data to be further processed by reason.
Ihmisen järjen toiminta on riippuvainen mielikuvituksen kyvystä, koska mielikuvitus siirtää ja muokkaa aistein havaittavien objektien kuvia eteenpäin järjen tarkempaa arviointia varten.
This principle is the basis for his theory of contemplation and can be seen in his highlighting the importance of both the senses and the imagination.
Näillä tasoilla sielu tutkii näkyvää maailmaa ja sen kohteiden järjellisyyttä hyödyntämällä mielikuvituksen ja järjen yhteistyötä.
Considering all these aspects of the imagination in Richard s texts improves our understanding of his theological epistemology and sheds new light on the theory of the imagination in the history of medieval philosophy and theology.
Nämä kristillisen uusplatonismin värittämät työt sisältävät runsaasti aikansa psykologista käsitteistöä ja niissä analysoidaan hengellisten kysymysten ohella myös inhimillisen sielun kognitiivisia toimintoja sekä tunteita.
In the second and third modes, imagination and higher cognitive abilities co-operate, enabling the human being to ascend from sensible reality to invisible reality without having to deny the fundamentally sensuous nature of mankind.
Rikhardin käsitys mielikuvituksesta poikkeaa siten 1100-luvulle tyypillisestä tavasta pitää mielikuvitusta vähämerkityksisenä virhepäätelmiä aiheuttavana sielunkykynä, jonka toimintaan tulee suhtautua varauksellisesti.
The overall prevalence of psychological distress was 14 - 20%.
Psyykkistä oireilua esiintyi 14 - 20% vastaajista.
Most notably, stress was most common among the highest educated.
Huomattavaa on, että stressi oli yleisempää korkeammin koulutetuilla.
Insomnia and stress increased among both genders, whereas depression decreased among women.
Stressi ja unettomuus lisääntyivät molemmilla sukupuolilla, sitä vastoin masentuneisuuden osuus väheni naisilla.
The database was Health Behaviour and Health among the Finnish Adult Population -survey (AVTK, 1979 - 2002) linked with Statistics Finland socio-economic register data, and the Finnish Cause of Death Register follow-up.
Aineisto on Suomalaisen aikuisväestön terveyskäyttäytyminen ja terveys (AVTK) -tutkimus (1979 - 2002), johon on liitetty Tilastokeskuksen sosioekonomista asemaa sekä kuolemansyitä koskevat rekisteriaineistot.
Psychological distress in Finland 1979 - 2003 : Overall trends, socio-economic differences, and contribution to cause-specific mortality inequalities
Psyykkinen oireilu Suomessa 1979 – 2003 : kehitys, sosioekonomiset erot ja merkitys kuolleisuuserojen selittäjänä
Improvement of psychological distress in certain socio-economic groups may reduce some of the socio-economic differences, particularly in unnatural mortality.
Psyykkisen oireilun väheneminen tietyissä sosioekonomisissa ryhmissä voisi mahdollisesti kaventaa sosioekonomisia kuolleisuuseroja, erityisesti ei-luonnollisten kuolemien osalta.
High risk groups for psychological distress were the unemployed, retired respondents (<65 years) and those with no partner.
Masentuneisuutta, unettomuutta ja stressiä oli enemmän erityisesti työttömillä ja eläkeläisillä (< 65 vuotta), ja ilman parisuhdetta elävillä.
Those with the lowest household incomes experienced more depression and stress.
Alimmassa tuloryhmässä oli lisäksi enemmän masentuneisuutta ja stressiä.
The increase in the prevalence of insomnia and stress, and persistent socio-economic differences in psychological distress present a perceptible public health challenge.
Havaittu unettomuuden ja stressin kasvu, sekä pysyväisluonteiset sosioekonomiset erot ovat kansanterveydellinen haaste.
Mortality data consisted of suicide, accidents and violence, alcohol-related causes of death and coronary heart disease mortality.
Kuolemansyittäinen tarkastelu sisälsi itsemurhat, tapaturma-, väkivalta-, ja alkoholikuolemat sekä sepelvaltimotautikuolemat.
However, some of the associations were curvilinear and converse.
Kaikki tarkastellut yhteydet eivät kuitenkaan olleet yhdensuuntaisia ja suoraviivaisia.
Moreover, psychological distress has been proposed as one probable explanation in mediating the socio-economic gradient in health and mortality.
Psyykkisen oireilun on lisäksi otaksuttu olevan eräs terveys- ja kuolleisuuseroja selittävä tekijä.
However, reversed gradients, especially in stress, should be considered in detail.
Stressiin liittyvät käänteiset sosioekonomiset erot tulisi ottaa yksityiskohtaisemman tarkastelun kohteeksi.
Persistent or increasing health inequalities are a common phenomenon, however, few studies have explored socioeconomic differences in mental health over time.
Pysyväisluonteisia tai kasvavia terveyseroja on havaittu jo vuosikymmenten ajan, mutta tutkimuksia liittyen sosioekonomisten erojen muutokseen mielenterveyden näkökulmasta on niukasti.
Socio-economic differences in psychological distress did not change substantially over time.
Yleisesti ottaen psyykkisen oireilun sosioekonomiset erot eivät muuttuneet merkittävästi tarkastelujaksolla 1979 - 2002.
Psychological distress refers to non-specific psychopathology, which includes symptoms such as depression, insomnia and stress.
Psyykkisellä oireilulla tarkoitetaan yleisluonteisia mm. masennus-, stressi- ja unettomuusoireita.
Few studies have examined prevalence trends in psychological distress and changes in socio-economic differences in psychological distress over time, or the contribution of psychological distress to the socio-economic differences in cause-specific mortality.
Tämän tutkimuksen tarkoituksena on ollut tuottaa uutta tietoa psyykkisen oireilun vaihtelusta, psyykkisen oireilun sosioekonomisten erojen kehityksestä yli parin vuosikymmenen aikana sekä lisäksi tutkia psyykkisen oireilun osuutta sosioekonomisten kuolleisuuserojen selittäjänä.
Psychological distress is prevalent (5 - 48%) and known to be associated with lower quality of life, mental and physical morbidity and mortality.
Oireilun tiedetään olevan yleistä, yhteydessä elämänlaatuun, fyysiseen ja psyykkiseen sairastavuuteen sekä kuolleisuuteen.
Socio-economic status was measured by education, employment status and household income.
Psyykkisen oireilun osoittimina olivat itseraportoitu masentuneisuus, unettomuus ja stressi, ja sosioekonomisen aseman mittareina koulutus, työmarkkina-asema ja kotitalouden tulot.
Depression, insomnia and extremely high stress accounted for some of the socio-economic differences in unnatural but not in CHD mortality.
Psyykkinen oireilu selitti jonkin verran ei-luonnollisiin kuolemansyihin, mutta ei sepelvaltimotautikuolleisuuteen liittyvistä sosioekonomisista eroista.
Mental health problems have shown to be highly prevalent and associated with socio-economic factors in populations worldwide.
Eurooppalaisissa tutkimuksissa yli neljäsosalla väestöstä on todettu mielenterveyden häiriöitä ja niiden olevan yleisempiä alimmissa sosioekonomisissa ryhmissä.