natgillin/translations-raw huggingface dataset:
N-Bak mRNA is abundantly expressed, suggesting that post-transcriptional mechanisms may control N-Bak protein expression in neurons.
N-Bak-mRNA:ta on kuitenkin runsaasti hermosoluissa, mikä viittaa siihen, että geeniluennan jälkeiset säätelymekanismit säätelevät N-Bak-proteiinin ilmentymistä niissä.
Of those, the BH3-only subgroup and pro-apoptotic effectors Bak and Bax are particularly important in initiating apoptosis.
Nisäkässoluissa apoptoosia säätelee Bcl-2-proteiiniperhe, jonka jäsenistä BH3-only-ryhmä ja apoptoosia edistävät proteiinit Bak ja Bax ovat erityisen tärkeitä apoptoosin aloitusvaiheessa.
Using immunoblot analysis, we show that endogenous N-Bak protein is not constitutively expressed in healthy neurons.
Immunoblot-menetelmällä osoitimme, että N-Bak-proteiinia ei esiinny, ainakaan jatkuvasti, terveissä hermosoluissa.
In most types of neurons Bak expression is affected by an alternative splicing mechanism.
Useimmissa hermosolutyypeissä Bak-geenin ilmentymiseen vaikuttaa vaihtoehtoinen silmukointi.
Challenging neurons with cytotoxic drug, thapsigargin, did not reveal N-Bak protein expression, suggesting that its mRNA is translationally silent also in stressed primary neurons.
Myöskään hermosolujen käsittely myrkyllisellä thapsigargiinilla ei saanut N-Bak proteiinia näkyviin, mikä viittaa siihen, että sitä koodittavaa mRNA:ta ei käännetä proteiiniksi hermossoluviljelmissä edes stressitilanteessa.
Our knowledge of the molecular regulation of apoptotic factors is, however, incomplete.Recent evidence from genetic and molecular studies demonstrate that possibilities to activate cell death machinery in post-mitotic cells is more restricted than in most dividing cell types.
Viimeaikaiset tulokset geneettisistä ja molekyylitason tutkimuksista osoittavat, että solukuoleman käynnistyminen on rajoitetumpaa solutyypeissä, jotka eivät jakaudu (postmitoottiset solut), kuin useimmissa jakautuvissa soluissa.
Luciferase reporter assays showed that N-Bak mRNA is translationally repressed via cis-acting contextual elements in its untranslated regions.
Lusiferaasireportterimittaukset osoittivat, että tietyt N-Bak-mRNA:n ei-koodaavilla alueilla sijaitsevat alueet (cis acting elements) vaimentavat sen translaatiota.
This thesis addresses the molecular mechanisms, which regulate neuronal Bak expression in more detail.
Tässä väitöskirjatyössä tutkimme molekyylitason mekanismeja, jotka säätelevät N-Bak:n ilmentymistä.
N-Bak protein expression remained undetectable upon nerve growth factor deprivation induced apoptosis in cultured sympathetic neurons.
N-Bak-proteiinia ei havaittu sympaattisissa hermosoluissa, joille aiheutettiin apoptoosia poistamalta niiltä NGF-hermokasvutekijä, ja samankaltaisen tuloksen saimme aivokuoren hermosoluviljelmistä (cortical neurons), kun niille aiheutettiin apoptoosia etoposidilla.
Our findings collectively demonstrate that multiple post-transcriptional mechanisms control N-Bak expression in neurons.
Loppupäätelmänä voidaan todeta, että tuloksemme osoittavat useiden geeniluennan jälkeisten mekanismien säätelevän N-Bak:n ilmentymistä hermosoluissa.
The method was not dependent on chemical analysis.
Menetelmässä ei tarvittu kemiallisesta analyysia.
Few nanocrystal based products are already on market.
Joitakin kaupallisia nano-kiteitä sisältäviä lääkevalmisteita on jo markkinoilla.
Light scattering experiments were performed with Zetasizer equipment.
Sirontamittaukset tehtiin Zetasizer-laitteella.
Electrochemical in situ detection methods can only be applied to electroactive APIs.
Sähkökemialliseen detektioon perustuvia in situ -menetelmiä voidaan käyttää vain elektroaktiivisille yhdisteille.
Dissolution studies were executed in sink conditions (under 30% of saturated concentration) and in slightly higher concentration (intermediate conc., 30-50% of saturated concentration) at pH 5.5.
Liukenemisnopeutta tutkittiin sekä sink-olosuhteissa (pitoisuus alle 30 % kylläisestä konsentraatiosta) että hieman suuremmassa konsentraatiossa (30-50 % kylläisestä konsentraatiosta) pH:ssa 5,5.
It is a fairly small scale method requiring only 1 mL of dissolution medium and about 10 µg of nanocrystals.
Valonsirontamenetelmä oli melko pienen mittakaavan menetelmä, koska liukenemisväliainetta tarvittiin vain 1 ml ja nanokiteitä noin 10 µg.
In sink conditions the dissolution of all of the NSs was so rapid that reliable estimations of dissolution times could not be made with the light scattering method.
Sink-olosuhteissa kaikkien nanosuspensioiden liukeneminen oli niin nopeaa, että valonsirontamenetelmällä ei pystytty arvioimaan luotettavasti liukenemisajan tarkkaa arvoa.
Theost important limitation was the fact that due to the operational method of the Zetasizer, the first data point was not acquired until about 20 s after the measurement started.
Menetelmän suurin rajoitus oli se, että mittalaitteesta johtuen ensimmäinen mittauspiste saadaan noin 20 s kuluttua mittauksen aloittamisesta.
Three poloxamer 188 stabilized NSs, with average diameters (Dz) of 300 nm, 600 nm, and 900 nm, were evaluated.
Vertailtavana oli kolme poloksameeri 188:lla stabiloitua nanosuspensiota (keskimääräiset halkaisijat Dz 300, 600 ja 900 nm).
Pharmaceutical nanocrystals are under one micrometer sized crystals composed of pure active pharmaceutical ingredient (API) and stabilizer.
Farmaseuttiset nanokiteet ovat alle mikrometrin kokoisia puhtaasta lääkeaineesta ja stabilisaattorista koostuvia kiteitä.
The reliability of these methods is dependent of the separation efficiency.
Niiden luotettavuus riippuu liukenemattoman fraktion erotuksen onnistumisesta.
Utilization of in situ UV probes for monitoring nanocrystal dissolution is limited by the UV absorbance of the nanocrystals themselves.
In situ -UV-anturin käyttökelpoisuutta rajoittaa nanokiteiden aiheuttama UV-alueen absorbanssi.
Nanocrystal formulations with improved dissolution rates can be utilized to increase bioavailability of fairly insoluble BCS class II APIs.
Perinteistä formulaatiota nopeammin liukenevalla nanokide-formulaatiolla voidaan parantaa niukkaliukoisen, BCS II -luokan lääkeaineen biologista hyötyosuutta.
Rapid dissolution is mainly due to increased intrinsic surface area of API powder.
Liukenemisnopeuden kasvu johtuu pääasiassa jauheiden ominaispinta-alan kasvusta kidekoon pienentyessä.
Experimental results were fitted to exponential equation and the dissolution time DT, i.e. time to reach 99% dissolution, was determined based on the equation.
Liukenemisnopeuskokeen tulokset sovitettiin eksponenttiyhtälöön, jonka perusteella laskettiin liukenemisaika DT, eli aika jona 99 % nanosuspensiosta oli liuennut.
In intermediate concentration the dissolution time (51±12 s) of the 300 nm NS was significantly lower than those of 600 nm (340±80 s) and 900 nm (230±50 s) NSs with a confidence level of 5%.
Välikonsentraatiolla 300 nm nanosuspension liukenemisaika 51±12 s erosi 5 % riskitasolla merkitsevästi sekä 600 nm suspension liukenemisajasta 340±80 s että 900 nm suspension liukenemisajasta 230±50 s. 600 nm:n suspension hitain liukeneminen voitiin selittää sen muita leveämmällä kokojakaumalla.
Of the studied methods, light scattering was the only one to discriminate between dissolution times of various NSs.
Valonsirontamenetelmä oli tutkituista menetelmistä ainoa, jolla nähtiin eroja erikokoisten nanosuspensioiden liukenemisessa.
It was most applicable to narrow crystal size distributions.
Se soveltui parhaiten käytettäväksi silloin, kun hiukkaskokojakauma on melko kapea.
The pH of the dissolution medium was 7.4, and the membrane was made of regenerated cellulose.
Dialyysimenetelmässä tutkittavan suspension Dz oli 350 nm ja membraanina käytettiin regeneroitua selluloosa-membraania.
Common methods for dissolution study of nanocrystals arecompendial dissolution apparatus 1 or 2, which usually rely on sampling and separation of undissolved fraction.
Yleisimmin niiden liukenemisnopeutta tutkitaan farmakopean laitteilla 1 ja 2, jotka perustuvat näytteenottoon ja liukenemattoman fraktion erotukseen.
In this study the light scattering, dialysis and compendial paddle methods were compared for their ability to monitor the dissolution of indometacin nanosuspensions (NS).
Työssä verrattiin valonsironta-, dialyysi- ja farmakopean lapamenetelmien soveltuvuutta indometasiininanosuspensioiden liukenemisnopeuden määrittämiseen.
Solubility increase is significant only with very small, under 100 nm crystals.
Hyvin pienillä, alle 100 nm:n kiteillä myös näennäinen liukoisuus kasvaa suurempiin kiteisiin verrattuna.
However, the rate limiting step is not dissolution but diffusion through the dialysis membrane.
Dialyysimenetelmissä erotuksen onnistuminen ei ole ongelmana, mutta nopeasti vapauttavia formulaatioita tutkittaessa nopeutta rajoittavana vaiheena on liukenemisen sijasta diffuusio membraanin läpi.
The dialysis method was unable to discriminate between 350 nm NS and indometacin solution, which can be explained by rapid dissolution of the nanocrystals, followed by slow diffusion across the dialysis membrane.
Farmakopean lapamenetelmällä suspensioiden liukenemisajoissa ei ollut merkitsevää eroa, ja määritetyt liukenemisajat olivat huomattavasti pidemmät kuin valonsirontamenetelmällä, noin 600-700 s. Dialyysimenetelmällä ei pystytty näkemän eroa nanosuspension ja indometasiiniliuoksen välillä, mikä osoitti, että nanosuspensio liukeni hyvin nopeasti ja dialyysinopeuden määräävänä vaiheena oli liuenneen indometasiinin diffuusio dialyysimembraanin läpi.
To date, light scattering methods have mainly been applied to solubility studies, with few attempts on dissolution studies.
Valonsirontaan perustuvilla menetelmillä on toistaiseksi mitattu lähinnä nanokiteiden liukoisuutta, ei juurikaan liukenemisnopeutta.
Their apparent dissolution rate is improved compared to conventionally sized crystals.
Niiden suurin etu yli mikrometrin suuruisiin kiteisiin nähden on niiden nopeampi liukeneminen.
Both quantitative and qualitative methods were used in data analysis.
Aineiston analyysissä käytettiin sekä kvantitatiivista että kvalitatiivista menetelmää.
The data was obtained by using patient questionnaires and semi-structured theme-interview during patient meetings in 2012.
Aineiston keruu toteutettiin kyselylomakkeilla ja puolistrukturoidulla teema-haastattelulla potilastapaamisissa vuonna 2012.
Study findings show that 21% (n=18) of the patients were low adherent and 23% (n=20) were high adherent to their treatment.
Potilaista 21% (n=18) olivat huonosti ja 23% (=20) hyvin hoitoon sitoutuneita.
All nonadherent patients reported unintentional nonadherence and the most common reason was forgetting.
Kaikilla huonosti hoitoon sitoutuneilla esiintyi tahatonta hoitoon sitoutumattomuutta, johon yleisin syy oli unohtaminen.
Patients' adherence was measured using Morisky Medication Adherence 8-Item Scale (MMAS-8) and based on their score, patients were divided into three groups: high, medium and low adherence.
Potilaiden hoitoon sitoutumista mitattiin Morisky Medication Adherence 8-item Scale (MMAS-8) kyselyllä, jonka perusteella potilaat jaettiin kolmeen eri ryhmään: hyvin, tyydyttävästi ja huonosti hoitoon sitoutuneet.
The knowledge of CML and its treatment was poor among all patients while over half of the nonadherent patients (n=11) thought that they received enough information received.
Kaikkien huonosti hoitoon sitoutuneiden potilaiden tietämys KML:stä ja TKElääkkeestä oli heikkoa, vaikka usean (n=11) mielestä saatu informatio koettiin riittäväksi.
In addition, patients' experiences, beliefs, knowledge and perception about CML and its treatment were explored and how these could contribute to nonadherent behaviour.
Lisäksi tarkasteltiin huonosti hoitoon sitoutuneiden potilaiden kokemuksia, uskomuksia ja tietämystä lääkehoidosta ja sen toteuttamisesta, sekä kuinka nämä seikat saattavat vaikuttaa hoitoon sitoutumiseen.
Managing TKI-treatment regimen is challenging for many patients and ADRs can have a negative impact on the quality of life.
KML:n omahoito on monille potilaille haasteellista ja aiheuttaa haittavaikutuksia, jotka voivat heikentää elämänlaatua.
Study population consisted of Finnish adult CML patients who had been on TKI -medication (imatinib, nilotinib or dasatinib) for more than six months prior to the study baseline.
Tutkimukseen otettiin mukaan 86 KML-potilasta jotka olivat käyttäneet TKI-lääke imatinibia (Glivec®), dasatinibia (Sprycel®) tai nilotinibia (Tasigna®) vähintään kuusi kuukautta.
Overall, patients were very satisfied with care provided by the hospitals, physicians and other healthcare professionals.
Potilaat olivat erittäin tyytyväisiä saamaansa hoitoon sekä hoitohenkilökuntaan.
However, ADRs had negative effect on the quality of life of several nonadherent patients.
Haittavaikutukset vaikuttivat kuitenkin negatiivisesti monien huonosti hoitoon sitoutuneiden elämänlaatuun.
The aim of the study was to assess reasons for poor adherence to TKI-medications in Finnish CMLpatients, including patient characteristics, treatment related factors, comorbidities and concomitant medications.
Tutkimuksen tavoitteena oli selvittää Suomalaisten KML-potilaiden TKE-lääkityksen huonoon hoitoon sitoutumiseen vaikuttavia tekijöitä, kuten sosiodemografinen tausta ja lääkehoitoon liittyvät tekijät sekä muut sairaudet ja lääkkeet.
Healthcare professionals should regularly assess patient adherence and provide information and support for the patients to help them to succeed in medication management.
Hoitoonsitoutumista tulisi säännöllisesti arvioida ja hoitohenkilökunnan tulisi tukea ja informoida potilasta, sekä miettiä yhdessä keinoja omahoidon onnistumiseen.
This study is part of the larger study, assessing adherence to TKI treatment among Finnish CML population.
Tutkimus ja sen aineisto on osa laajempaa tutkimusta, joka käsittelee Suomalaisten KML-potilaiden hoitoon sitoutumista TKE-lääkkeisiin.
Two-thirds of the patients (n=12) reported intentional nonadherence, which often was a result of experienced ADRs.
Lisäksi yli kahdella kolmasosalla esiintyi tahallista hoitoon sitoutumattomuutta joka oli usein seurausta haittavaikutuksista.
Reasons for poor adherence are complex and have to be identified from each individual patient so that adherence can be improved.
Huonoon hoitoon sitoutumiseen vaikuttavat tekijät tulisi tunnistaa yksilöllisesti jokaisen potilaan kohdalla, jotta hoitoon sitoutumista voitaisiin parhaiten edistää.
Furthermore, long-term use of these drugs has decreased among young adults.
Tämän lisäksi myös näiden lääkkeiden pitkäaikainen käyttö nuorilla aikuisilla on vähentynyt.
Results indicate that rational drug therapy has been paid more attention in recent years which was reflected in decreased use of benzodiazepines.
Tulokset viittaavat siihen, että lääkehoidon rationaalisuuteen on alettu kiinnittämään viime vuosina enemmän huomiota, mikä näkyy vähentyneenä bentsodiatsepiinien käyttönä.
Anxiety disorders are among the most common mental disorders in adolescents and approximately 6-13 % of adolescents and young adults suffer from them.
Ahdistuneisuushäiriöt ovat nuorten yleisimpiä psykiatrisia häiriöitä, ja niistä kärsii noin 6-13 % nuorista ja nuorista aikuisista.
There was a decrease in use of almost every studied drug.
Lähes kaikkien tutkimuksessa tarkasteltujen lääkeaineiden käyttö väheni.
Nevertheless, benzodiazepines are also prescribed to treat mental disorders in children and adolescents under 18 -years of age.
Siitä huolimatta bentsodiatsepiineja määrätään myös alle 18-vuotiaiden psykiatristen häiriöiden hoitoon.
The prevalence of long-term use among young adults decreased from 5.5 / 1 000 in 2006 to 3.3 / 1 000 young adults in 2014.
Pitkäaikaisen käytön esiintyvyys 18-25-vuotiailla nuorilla aikuisilla vuonna 2006 oli 5,5 / 1 000 henkilöä ja pieneni 3,3 / 1 000 henkilöön vuonna 2014.
The majority of anxiolytic and hypnotic users were females but long-term use was more common in males than in females.
Rauhoittavien ja unilääkkeiden käyttäjistä suurempi osa oli naisia kuin miehiä, mutta pitkäaikainen käyttö oli yleisempää miehillä kuin naisilla.
Data of this study were obtained from the Prescription Register of the Social Insurance Institution of Finland covering reimbursed drug purchases of benzodiazepines (N03AE, N05BA, N05CD, N06CA01) and benzodiazepine related drugs (N05CF) dispensed to 0-25 year olds.
Tutkimusaineistona käytettiin Kansaneläkelaitoksen Reseptitiedoston tietoja 0-25-vuotiaille toimitetuista sairausvakuutuskorvatuista bentsodiatsepiinien (N03AE, N05BA, N05CD, N06CA01) ja niiden kaltaisten lääkeaineiden (N05CF) lääkeostoista vuosina 2006-2014.
Oxazepam was the only drug with increased number of users during the study period.
Oksatsepaami oli lääkeaineista ainoa, jonka käyttäjien määrä lisääntyi.
Benzodiazepines have been used for the treatment of anxiety and sleep disorders for several years but they are not recommended for young patients due to risk of dependence and abuse.
Bentsodiatsepiineja on käytetty pitkään muun muassa ahdistuneisuus- ja unihäiriöiden hoitoon, mutta riippuvuus- ja väärinkäyttöriskin vuoksi niitä ei suositella käytettäväksi nuorilla.
Use of anxiolytics and hypnotics among 16-25-year-olds decreased from the prevalence 19.9 / 1 000 to 15.9 / 1 000 inhabitants during the years 2006-2014.
Rauhoittavien ja unilääkkeiden käyttö väheni 16-25-vuotiailla esiintyvyydestä 19,9 / 1 000 henkilöä 15,9 / 1 000 henkilöön vuosina 2006-2014.
Use of benzodiazepines as anxiolytics and hypnotics has decreased among adolescents and young adults since 2008 in Finland.
Bentsodiatsepiinien käyttö rauhoittavina ja unilääkkeinä nuorilla ja nuorilla aikuisilla on vähentynyt Suomessa vuodesta 2008 lähtien.
The majority (97 %) of anxiolytic and hypnotic users in the group of 0-25 year olds were 16-25-year-old adolescents and young adults.
Tarkastellussa joukossa lähes kaikki (97 %) rauhoittavien ja unilääkkeiden käyttäjät olivat iältään 16-25-vuotiaita nuoria ja nuoria aikuisia.
The aim of this study was to investigate the use of benzodiazepines and benzodiazepine related drugs as anxiolytics and hypnotics in the Finnish population aged 0-25 years during 2006-2014.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli tutkia bentsodiatsepiinien käyttöä rauhoittavina ja unilääkkeinä 0-25-vuotiailla suomalaisilla vuosina 2006-2014.
There is limited population-based evidence on the use of benzodiazepines among children and adolescents.
Aiempaa väestötasolla tutkittua tietoa bentsodiatsepiinien käytöstä lapsilla ja nuorilla on hyvin vähän.
Purchases of orally administered dosage forms were included in this study.
Tutkimuksessa tarkasteltiin suun kautta annosteltavien lääkemuotojen ostoja.
There were also decrease in incidence and prevalence of long-term use.
Rauhoittavien ja unilääkkeiden käytön ohella myös käytön ilmaantuvuus ja pitkäaikaisen käytön esiintyvyys pienenivät.
Many mental disorders, such as anxiety, mood and substance use disorders, become prevalent in adolescence and continue into young adulthood.
Nuoruusiässä monet psykiatriset häiriöt, kuten ahdistuneisuus-, mieliala- ja päihdehäiriöt, yleistyvät ja jatkuvat useimmilla nuoreen aikuisikään asti.
Interleukins were not secreted by any of the studied cells so that part needs more research and further investigation.
Interleukiineja ei saatu erittymään mistään soluista, joten se osio vaatii uusia tutkimuksia ja lisäselvityksiä.
Currently available antibiotics aren't effective enough against C. pneumoniae -infection, especially against its chronic form.
Tällä hetkellä käytössä olevat antibiootit eivät ole tarpeeksi tehokkaita C. pneumoniae -infektion torjumiseksi, etenkään sen kroonisen muodon.
The study focused on the determination of vascular endothelial growth factor VEGF and interleukins IL-8, IL-10 and IL-12.
Sytokiineista tutkimuksen kohteena olivat verisuonen endoteelin kasvutekijä VEGF ja interleukiinit IL-8, IL-10 ja IL-12.
C. pneumoniae is a very common pathogen that has the ability to hide in the system in a persistent chronic form out of reach of the immune defences.
C. pneumoniae on erittäin yleinen patogeeni, jolla on kyky piileksiä elimistössä persistentissä kroonisessa muodossa elimistön immuunipuolustuksen ulottumattomissa.
There were four cell types used in this study, HL- and BEAS-2B-epithelial cells, THP-1-monocytes/macrophages and RAW264.7-macrophages.
Tutkimuksessa käytettiin neljää eri solutyyppiä, HL- ja BEAS-2B-epiteelisoluja, THP-1-monosyyttejä/makrofageja sekä RAW264.7-makrofageja.
Further research is needed concerning the effects of these compounds on cytokines and especially on chronic infection.
Jatkotutkimuksia yhdisteiden vaikutuksista sytokiineihin ja etenkin krooniseen infektioon tarvitaan lisää.
Immunofluorescence labeling was used to confirm the infection and the infection was verified by fluorescence microscope.
Infektioiden varmistamisessa käytettiin immunofluoresenssivärjäystä ja infektio todettiin fluoresenssimikroskoopilla.
β2,2-amino acid derivatives could thus be potential drug candidates for the development of anti-chlamydial and anti-inflammatory drugs.
β2,2-aminohappojohdannaiset voivatkin olla potentiaalisia lääkeainekandidaatteja antiklamydiaalisten ja anti-inflammatoristen aineiden kehityksessä.
All the groups of compounds showed desired effects on the release of cytokines and nitric oxide.
Kaikki yhdisteryhmät osoittivat toivottuja vaikutuksia sytokiinien ja typpioksidin eritykseen.
Too strong cytokine and immune response is detrimental to cells and to whole system.
Liiallinen sytokiini- ja immuunivaste on haitallinen soluille ja elimistölle.
The groups of compounds investigated in this study were β2,2-amino acid derivatives, Schisandra chinensis -lignans, TE-compounds synthesized in Vienna and benzimidazole compounds synthesized in the faculty of pharmacy.
Tutkimuksessa käytetyt yhdisteryhmät olivat β2,2-aminohappojohdannaiset, Schisandra chinensis -lignaanit, Wienissä syntetisoidut TE-yhdisteet sekä farmasian tiedekunnassa syntetisoidut bentsimidatsoliyhdisteet.
Furthermore, the lack of effective anti-chlamydial drugs impairs the research of the association between C. pneumoniae and chronic diseases.
Tehokkaiden antiklamydiaalisten yhdisteiden puuttuminen hankaloittaa lisäksi C. pneumoniae:n ja kroonisten sairauksien yhteyden tutkimista.
Especially β2,2-amino acid derivatives reduced clearly the release of both cytokines and nitric oxide.
Etenkin β2,2-aminohappojohdannaiset vähensivät sekä VEGF:n että typpioksidin eritystä selvästi.
In addition some of the compounds were tested for the cell viability using resazurin assay.
Lisäksi osa yhdisteistä testattiin solujen elinvoimaisuustutkimuksessa resatsuriinin avulla.
Chlamydia pneumoniae is an intracellular bacterium that causes a variety of respiratory infections to humans such as pneumonia and bronchitis.
Chlamydia pneumoniae on solunsisäinen gram-negatiivinen bakteeri, joka aiheuttaa ihmisille eriasteisia hengitystieinfektioita, kuten keuhkokuumetta ja keuhkoputkentulehduksia.
In addition the anti-inflammatory properties of the compounds were further investigated with the help of lipopolysaccharide of another gram-negative bacterium E. coli.
Lisäksi yhdisteiden anti-inflammatorisia vaikutuksia selvitettiin toisen gram-negatiivisen bakteerin, E. coli:n, lipopolysakkaridin indusoiman typpioksidin avulla.
In addition C. pneumoniae -infection has been associated with multiple chronic diseases of which the most important are atherosclerosis and vascular diseases, asthma, chronic obstructive pulmonary disease and different kinds of neurological disorders.
Etenkin krooninen C. pneumoniae -infektio on yhdistetty lisäksi lukuisiin pitkäaikaissairauksiin, joista merkittävimpiä ovat ateroskleroosi ja sydän- ja verisuonitaudit, astma ja keuhkoahtaumatauti sekä neurologiset sairaudet.
Based on the results found in this study it can be concluded that the studied compounds could be potential lead compounds in the discovery of anti-chlamydial drugs and drugs that specifically inhibit C. pneumoniae -infection.
Tämän tutkimuksen tulosten perusteella tutkittuja yhdisteitä voidaan pitää potentiaalisina johtolankamolekyyleinä anti-inflammatoristen ja C. pneumoniae -infektiota estävien lääkkeiden kehityksessä.