natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In most PTLD patients EBV DNA became detectable within 70 days of SCT.
EBV-DNA ilmaantui verenkiertoon keskimäärin 70 päivää luuydinsiirron jälkeen.
From a subset of PTLD cases (12/18) and a series of corresponding controls (36), consecutive samples of serum were studied by the new EBV-qPCR.
Tutkimme suuren aineiston pakastettuja seeruminäytteitä osasta PTLD-tapauksia (N=12) ja vastaavista verrokkipotilaista (N=36) uuden, kvantitatiivisen EBV-qPCR:n avulla: Kaikilla PTLD-potilailla havaittiin seeruminäytteissä EBV-DNA:ta, jonka määrä lisääntyi nopeasti taudin vaikeutuessa.
EBV-associated post-transplant lymphoproliferative disease (PTLD) is a life threatening complication of allogeneic stem cell or solid organ transplantation.
Tätä EBV:n aiheuttamaa lymfoproliferatiivista syndroomaa (post-transplant lymphoproliferative disease, PTLD) esiintyy erityisesti luuytimen, mutta myös kiinteiden elinten (maksa, munuainen, sydän), siirtojen yhteydessä.
Of note, the appearance of EBV DNA preceded the PTLD symptoms (fever, lymphadenopathy, atypical lymphocytes).
EBV DNA oli havaittavissa uudella menetelmällä jo ennen oireiden puhkeamista (kuume, imusolmukkeiden suurentuminen) tai verenkuvan muutoksia.
We analysed by EBV qPCR 5479 serum samples of 406 SCT recipients obtained during 1988-1999.
Halusimme vielä selvittää erityyppisten EBV-infektioiden kokonaismäärän suurella, retrospektiivisellä aineistolla luuydinsiirtopotilaita: analysoimme EBV-qPCR:n avulla 5479 seeruminäytettä 406 potilaalta.
Infection by Epstein-Barr virus (EBV) occurs in approximately 95% of the world s population.
Epstein-Barrin virus (EBV) aiheuttaa nuoruusiässä yleisen mononukleoosin, mutta liittyy myös pahanlaatuisiin tauteihin.
Pending timely detection, the evolution of the fatal disease may be halted by reduction of immunosuppression.
Pääasiallisena hoitona on käytetty immunosuppression keventämistä, mikä edellyttää taudin varhaistoteamista.
Due to rapidity of PTLD progression especially after stem cell transplantation, the diagnosis must be obtained quickly.
Elimistön immuunipuolustuksen heikentyessä, kuten elinsiirtojen yhteydessä tai AIDS-potilailla, EBV:n aktivoituminen voi saada elimistön valkosolut lisääntymään hallitsemattomasti.
Among the SCT survivors, EBV DNA was transiently detectable in 19 (5%) asymptomatic patients.
Oireeton EBV-infektio todettiin 19 potilaalla (4.7 %), joilla nähtiin EBV-DNA:ta ohimenevästi (keskiarvo 6300/ml).
In serological diagnosis, measurement of avidity of VCA IgG separates primary from secondary infections.
Määrittämällä VCA-IgG:n aviditeetti eli sitoutumisvoima voidaan erottaa toisistaan tuore infektio ja elimistössä piilevän viruksen aktivoituminen.
To investigate the role of FH in sporadic tumorigenesis, we analyzed 652 lesions, including a series of 353 nonsyndromic counterparts of tumor types associated with HLRCC.
Selvittääksemme fumaraasin yleistä roolia kasvainten kehityksessä analysoimme 652 ei-syndromista kasvainta, joista 353 olivat kasvaintyyppejä, joita esiintyy HLRCC syndroomassa.
The Role Of Fumarase (FH) In Tumorigenesis
Fumaraasi-geenin merkitys tuumorien muodostuksessa
Mutations in nonsyndromic tumors were rare and appeared to be limited to tumor types observed in the hereditary form of the disease.
Fumaraasin mutaatiot olivat harvinaisia ja näyttivät rajoittuvan kasvaintyyppeihin, joita esiintyy HLRCC-syndroomassa.
Biallelic inactivation of FH was detected in a uterine leiomyosarcoma, a cutaneous leiomyoma, a soft-tissue sarcoma, and in two uterine leiomyomas.
Molempien fumaraasi-alleelien inaktivoituminen havaittiin yhdessä kohdun leiomyosarkoomassa, yhdessä ihon leiomyoomassa, yhdessä pehmytkudossarkoomasssa ja kahdessa kohdun leiomyoomassa.
In this study, a predisposing gene for a recently characterized cancer syndrome, hereditary leiomyomatosis and renal cell cancer (HLRCC), was identified and the role of the gene was investigated in other familial cancers and in nonsyndromic tumorigenesis.
Tässä työssä paikannettiin ja tunnistettiin aikaisemmin kuvattuun syöpäsyndroomaan, nimeltään perinnöllinen kohdun leiomyomatoosi ja munuaissyöpä (hereditary leiomyomatosis and renal cell cancer, HLRCC, tunnetaan myös nimellä multiple cutaneous and uterine leiomyomata, MCUL) syntyyn altistava geeni.
This study is of general clinical interest, because prior to our findings, little was known about the molecular genetics of uterine leiomyomas, the most common tumors of women.
Tutkimustuloksilla on yleisempää kliinistä painoarvoa myös siksi, että nyt on ensimmäisen kerran tunnistettu geeni, joka altistaa sekä familiaalisille (perheittäin esiintyville) ja satunnaisille kohdun leiomyoomille.
In our studies of other familial cancers, evidence for involvement of FH defects was not found in familial prostate and breast cancers.
Perheet, joissa esiintyy poikkeuksellisen nuorella iällä paljon samankaltaisia syöpätyyppejä, ovat erittäin tärkeitä tutkimuskohteita syöpägeenien paikannus ja tunnistamistutkimuksissa.
FH is a key enzyme in energy metabolism, catalyzing fumarate to malate in the tricarboxylic acid cycle (TCAC) in mitochondria.
HLRCC syndroomalle altistavat geenivirheet löydettiin sitruunahappokierron entsyymiä koodaavasta geenistä, fumaraatti hydrataasista (fumaraasi, FH).
The role of FH in predisposition to malignancies, renal cell carcinoma and leiomyosarcoma is important in the diagnosis and prevention of cancer among HLRCC patients.
Fumaarasin mutaatioiden tunnistaminen on tärkeää geenivirheen kantajien diagnoosin sekä HLRCC-sukujen riskihenkilöiden tunnistamiseksi sekä tarvittavan seurannan järjestämiseksi.
HLRCC is a dominantly inherited disorder predisposing predominantly to uterine and skin leiomyomas, and also to renal cell cancer and uterine leiomyosarcoma.
Näissä perheissä esiintyy tyypillisesti hyvänlaatuisia kohdun ja ihon leiomyoomaa sekä joissain tapauksissa pahanlaatuista kohdun leiomyosarkoomaa sekä erittäin aggressiivista munuaissyöpää.
Our findings demonstrate that FH inactivation is also involved in nonhereditary tumor development, and further support the hypothesis that FH acts as a tumor suppressor.
Lisäksi tutkimme altistavan geenin merkitystä muissa perinnöllisissä syövissä sekä satunnaisesti esiintyvissä (sporadisissa) kasvaimissa.
Germline alterations in FH segregating with the disease were detected in 25 of 42 HLRCC/MCUL families including whole-gene deletions, truncating small deletions/insertions and nonsense mutations, as well as substitutions or deletions of highly conserved amino acids.
Vaikka useimmat myoomat ovat oireettomia, monet naiset kuitenkin kärsivät voimakkaista kuukautisvuodoista, kivusta ja jopa lisääntymishäiriöistä.
Growth differentiation factor 9 signalling in the ovary
Kasvu- ja erilaistumistekijä 9 signalointi munasarjassa
Both of these proteins are required for normal ovarian follicle development although their individual significance varies between species.
Molempien kasvutekijöiden on osoitettu olevan välttämättömiä normaalille munarakkulankehitykselle eri eläinlajeilla, vaikkakin niiden yksittäinen merkitys voi vaihdella eläinlajien välillä.
The oocyte was shown to express two closely related growth factors that were named growth differentiation factor 9 (GDF-9) and growth differentiation factor 9B (GDF-9B).
90-luvulla munasolusta löydettiin kaksi uutta transformoiva kasvutekijä beeta (TGF-beeta) geeniperheeseen kuuluvaa kasvutekijää, joille annettiin nimeksi kasvu- ja erilaistumistekijä 9 (GDF-9) ja kasvu- ja erilaistumistekijä 9B (GDF-9B).
GDF-9 and GDF-9B mRNAs are expressed in the human oocytes from the primary follicle stage onwards.
Sekä GDF-9 että GDF-9B lähetti-RNA ilmentyvät munasoluissa primäärimunarakkulavaiheesta lähtien.
Furthermore, transfection of rat granulosa cells with small interfering RNA for ALK5 or overexpression of the inhibitory Smad7 resulted in dose-dependent suppression of GDF-9 effects.
ALK5-reseptorin hiljentäminen siRNA-tekniikalla tai inhibitorisen Smad7-proteiinin ilmentäminen ylimäärin esti GDF-9 vaikutuksia annosvasteisesti.
Overexpression of the constitutively active forms of the seven type I receptors, the activin receptor-like kinases 1-7 (ALK1-7), using recombinant adenoviruses caused a specific activation of either the Smad1 or Smad2 pathway proteins depending on the ALK used.
Jatkuvasti aktiivisten tyypin I ALK-reseptorien (ALK1-7) ilmentäminen ylimäärin solujen pinnalla aiheutti joko Smad1- tai Smad2-signalointireitin spesifisen aktivoitumisen solun sisällä riippuen ilmennetystä reseptorista.
Activation of both Smad1 and Smad2 proteins also stimulated the expression of dimeric inhibin B protein in hGL cells.
Molempien Smad-proteiinien aktivoituminen johti myös inhibiini B-proteiinin erittymiseen ihmisen munarakkulasoluista.
Treatment with recombinant GDF-9 protein induced the specific activation of the Smad2 pathway and stimulated the expression of inhibin betaB subunit mRNA as well as inhibin B protein secretion in our cell model.
Tutkimuksessa osoitettiin, että GDF-9-proteiini aktivoi spesifisesti sekä Smad2 että Smad3 signalointiproteiineja ja lisäksi stimuloi inhibiini beetaB lähetti-RNA:n ilmentämistä ja inhibiini B-proteiinin erittymistä munarakkulasoluista.
This thesis shows as well that like other TGF-beta family ligands, also GDF-9 signalling is mediated by the canonical type I and type II receptors with serine/threonine kinase activity, and the intracellular transcription factors, the Smads.
Lisäksi väitöskirjassa osoitetaan, että GDF-9 proteiini signaloi ALK5-reseptorin ja Smad2/Smad3-proteiinien kautta käyttäen siten tyypillisiä TGF-beeta geeniperheen signalointimolekyylejä eli tyypin I (ja II) seriini/treoniinikinaasi-reseptoreja sekä solunsisäisiä viestinviejämolekyylejä Smad-proteiineja.
Recombinant GDF-9 also activated the Smad3-responsive CAGA-luciferase reported construct, and the GDF-9 response in hGL cells was markedly potentiated upon the overexpression of Alk5 by adenoviral gene transduction.
COS7-soluissa, joissa ei normaalisti ole GDF-9 vastetta, ALK5-reseptorin ilmentäminen mahdollisti GDF-9 signaloinnin.
In conclusion, this thesis shows that both Smad1 and Smad2 pathways are involved in controlling the regulation of inhibin B secretion.
Väitöskirjassa osoitetaan, että Smad1 ja Smad2 signalointireitit voivat osallistua inhibiini B-proteiinin erittymisen säätelyyn mahdollistaen munasarjan solujen tuottamien paikallisten kasvutekijöiden osallistumisen inhibiinin säätelyyn gonadotropiinien lisäksi.
This thesis project was aimed to define the signalling mechanisms utilized by the oocyte secreted GDF-9.
Tässä väitöskirjassa tutkittiin munasolun GDF-9-proteiinin signalointimekanismeja ihmisen luteinisoituneissa munarakkulasoluissa sekä muissa solumalleissa.
Alk5 overexpression also enhanced the GDF-9 induced inhibin B secretion by these cells.
Lisäksi ALK5-reseptorin ilmentäminen ylimäärin tehosti solujen Smad3-vastetta ja inhibiini B-proteiinin eritystä.
We used primary cultures of human granulosa luteal cells (hGL) as our cell model, and recombinant adenovirus-mediated gene transfer in manipulating the TGF-b family signalling cascade molecules in these cells.
Tutkimuksessa käytettiin adenovirusvälitteistä geeninsiirtoa, jotta solujen viestinvälitysketjua voitiin säädellä sekä reseptori-tasolla solun pinnalla että viestinviejämolekyylitasolla solun sisällä.
Comprehensive epidemiological data on these infections were obtained for the first time from France, Greece and Romania.
Kattavaa epidemiologista tietoa näistä infektioista oli saatavilla ensimmäistä kertaa Ranskasta, Kreikasta ja Romaniasta.
Vaccines currently under development could offer a more effective control programme in future.
Kehitteillä olevat rokotteet voisivat tulevaisuudessa tarjota tehokkaamman torjuntaohjelman.
Twelve participants across eleven countries took part, led by the University of Lund in Sweden.
Hankkeeseen osallistui kaksitoista osanottajaa yhdestätoista maasta ruotsalaisen Lundin yliopiston johdolla.
Funded by the Fifth Framework Programme of the European Commission s Directorate-General for Research (QLK2.CT.2002.01398), the Strep-EURO network was launched in September 2002.
Euroopan komission tutkimusdirektoraatin (QLK2.CT.2002.01398) viidennen puiteohjelman rahoittama Strep-EURO -verkosto perustettiin syyskuussa 2002.
The epidemiology of severe Streptococcus pyogenes disease in Europe
Vakavien Streptococcus pyogenes -tautien epidemiologia Euroopassa
Rates from these northern countries were reasonably close to those observed in the USA and Australia during this period.
Näistä Pohjois-Euroopan maista saadut luvut vastasivat suunnilleen USA:sta ja Australiasta samalla aikavälillä saatuja arvoja.
A standardised surveillance dataset was defined, comprising demographic, clinical and risk factor information collected through a questionnaire.
Luotiin standardisoidu seurantatietokanta, joka sisälsi kyselylomakkeen avulla kerättyjä demografisia, kliinisiä ja riskitekijätietoja.
Diseases caused by the Lancefield group A streptococcus, Streptococcus pyogenes, are amongst the most challenging to clinicians and public health specialists alike.
Lancefield-ryhmän A streptokokin eli Streptococcus pyogenes-bakteerin aiheuttamat taudit ovat erittäin haasteellisia kliinikoille sekä kansanterveyden asiantuntijoille.
Remarkably similar age-standardised rates were observed among the three Nordic participants, between 2.2 and 2.3 per 100,000 population.
Kolmen pohjoismaalaisen osallistujan välillä oli nähtävissä huomattavan yhdenmukaiset ikävakioidut arvot, noin 2,2 -2,3 tapausta 100 000 asukasta kohti.
All participating countries undertook prospective enhanced surveillance between 1st January 2003 and 31st December 2004 to identify cases diagnosed during this period.
Prospektiivisen tehoseurantatutkimuksen avulla etsittiin kaikista osallistujamaista 1. tammikuuta 2003 ja 31. joulukuuta 2004 välisenä aikana diagnostisoituja potilastapauksia.
Elderly patients, those with compromised immune systems, those who developed STSS and those infected with an emm/M78, emm/M5, emm/M3 or emm/M1 were found to be most likely to die as a result of their infection, whereas those diagnosed with cellulitis, septic arthritis, puerperal sepsis or with non-focal infection were associated with low risk of death, as were infections occurring during October.
Iäkkäät ja puolustusrajoitteiset potilaat sekä henkilöt, joille oli kehittynyt STSS tai joilla oli emm/M78, emm/M5, emm/M3 tai emm/M1 tauti, kuolivat todennäköisimmin infektion seurauksena, kun taas selluliittia, septistä artriittia, puerperaalista sepsistä tai yleisinfektiota (ei elinfokusta) sairastavien potilaiden keskuudessa kuolemanriski oli alhainen.
The formation of a European network, Strep-EURO, provided an opportunity to explore epidemiological patterns across Europe.
Eurooppalaisen Strep-EURO- verkoston perustaminen mahdollisti epidemiologisten tekijöiden tutkimuksen ympäri Eurooppaa.
In contrast, rates of reports in the more central and southern countries (Czech Republic, Romania, Cyprus and Italy) were substantially lower, 0.3 to 1.5 per 100,000 population, a likely reflection of poorer uptake of microbiological diagnostic methods within these countries.
Euroopan keski- ja eteläosan maissa (Tsekin tasavalta, Romania, Kypros ja Italia) havaittiin sen sijaan huomattavasti vähemmän tapauksia ja kyseiset luvut vaihtelivat 0,3:n ja 1,5:n tapauksen välillä 100 000 asukasta kohti.
Isolates were collected by the national reference laboratories and characterised according to their M protein using conventional serological and emm gene typing.
Kansalliset asiantuntijalaboratoriot keräsivät bakteerilöydökset, ja tutkivat niiden M proteiineja perinteistä serologista ja emm -geenityypitystä hyödyntämällä.
Analysis of data gathered in the eleven countries yielded important new information on the epidemiology of severe S. pyogenes infections in Europe during the 2000s.
Yhdessätoista maasta kerättyä materiaalia analysoimalla saatiin uutta, tärkeää tietoa vakavien S.pyogenes infektioiden epidemiologiasta Euroopassa 2000-luvulla.
Although severe infections caused by S. pyogenes are relatively uncommon, affecting around 3 per 100,000 of the population per annum in developed countries, the case fatality is high relative to many other infections.
Vaikka S. pyogenesin aiheuttamia vakavia infektioita esiintyy kehittyneissä maissa väestöpohjaisesti vain kolmella 100 000:sta vuosittain, on tapauskuolleisuus suuri verrattuna moniin muihin infektiotauteihin.
This can be of value in targeting prevention activities, as well directing further basic research, potentially paving the way for the identification of novel therapeutic targets.
Tämä voi osoittautua hyödylliseksi ehkäisytoimenpiteitä ja jatkotutkimuksia suunnitellessa, sekä toimia uraauurtavasti uusien hoidon kohteiden tunnistamisessa.
Despite a long scientific tradition of studying their occurrence and characteristics, many aspects of their epidemiology remain poorly understood, and potential control measures undefined.
Siitä huolimatta, että näiden infektioiden ominaisuuksia ja esiintymistä koskevalla tutkimuksella on pitkät perinteet, on niiden epidemiologia vielä useilta osin huonosti tunnettua ja mahdolliset torjuntakeinot määrittelemättä.
Surveillance of invasive infections caused by S. pyogenes is of considerable public health importance as a means of identifying long and short-term trends in incidence, allowing the need for, or impact of, public health measures to be evaluated.
Vakavien S. pyogenes infektioiden seuranta on kansanterveydellisesti tärkeää nimenomaan pitkän ja lyhyen ajanjakson esiintyvyydessä tapahtuvien muutosten tunnistamiseksi, sekä kansanterveydellisten toimenpiteiden tarpeen ja vaikutusten arvioimiseksi.
Descriptive statistics and multivariable analyses were undertaken to compare characteristics of cases between countries and identify factors associated with increased risk of death or development of STSS.
Deskriktiivinen tilasto- ja monimuuttuja-analyysi suoritettiin eri maiden välillä tautitapauksiin liittyvien ominaisuuksien sekä suurentuneeseen kuolemanriskiin tai STSS:n kehittymiseen liittyvien riskitekijöiden tunnistamiseksi.
Incidence estimates identified a general north-south gradient, from high to low.
Tapausten esiintymistiheys viittasi korkeasta alhaiseen kulkevaan pohjois-etelä gradienttiin.
Crude and age-adjusted rates of infection were calculated for each country where a catchment population could be defined.
Infektioiden esiintymisluvut laskettiin sekä suoraan että ikäryhmiin mukautettuna kullekin maalle, jonka kohdeväestö oli määriteltävissä.
Cases were defined as patients with S. pyogenes isolated from a normally sterile site, or non-sterile site in combination with clinical signs of streptococcal toxic shock syndrome (STSS).
Tapauksiksi määriteltiin potilaat, joilta oli viljelty S. pyogenes joko normaalisti steriilistä tai epästeriilistä kohteesta yhdistettynä toksisen shokin taudinkuvaan (STSS).
Epidemiological studies can play an important role in identifying host, pathogen and environmental factors associated with risk of disease, manifestation of particular syndromes or poor survival.
Epidemiologisilla tutkimuksilla voi olla merkittävä rooli tautiriskiin, tiettyihin oireisiin tai huonoon selviytymiseen liittyvien isäntään, taudinaiheuttajaan ja ympäristötekijöihin liittyvien tekijöiden tunnistamisessa.
Several novel findings arose through this work, including the high degree of congruence in seasonal patterns between countries and the seasonal changes in case fatality rates.
Tutkimus tuotti paljon uusia tuloksia, kuten vuodenaikavaihtelun samankaltaisuuden kaikissa maissa, ja vuodenajan vaikutuksen tapauskuolleisuuteen.
Analysis of UK Strep-EURO data were used to quantify the risk to household contacts of cases, forming the basis of national guidance on the management of infection.
Iso-Britannian Strep-EURO tuloksia käytettiin arvioimaan samassa taloudessa asuvien henkilöiden tautiriskiä; tämä loi pohjaa kansallisen hoito-ohjeen luonnille.
The project succeeded in establishing the first European surveillance network for severe S. pyogenes infections, with 5522 cases identified over the two years.
Tunnistamalla 5522 tapausta kahden vuoden aikana, hanke onnistui luomaan ensimmäisen eurooppalaisen vakavien S. pyogenes infektioiden seurantaverkoston.
Rates in the UK were higher still, 2.9/100,000, elevated by an upsurge in drug injectors.
Ruiskuhuumeita käyttävien äkillisesti nousseesta lukumäärästä johtuen olivat kyseiset luvut Iso-Britaniassa vielä korkeampia, noin 2,9/100 000.
Analysis of augmented data from the UK found use of NSAIDs to be significantly associated with development of STSS, adding further fuel to the debate surrounding the role of NSAIDs in the development of severe disease.
Iso-Britannian laajennetun tietokeräysmateriaalin analyysissa NSAID lääkkeiden käyttö assosioitui tilastollisesti merkitsevästi STSS:n kehittymiseen.
Analysis of project data brought some new insights into risk factors for severe S. pyogenes infection, especially the importance of injecting drug users in the UK, with infections in this group fundamentally reshaping the epidemiology of these infections during this period.
Etenkin Iso-Britanniassa ruiskuhuumeiden käyttö ja näiden potilaiden infektiot muokkasivat merkittävästi tautiepidemiologiaa tänä ajanjaksona.
As a largely community-acquired infection, occurring sporadically and diffusely throughout the population, opportunities for control of severe infections caused by S. pyogenes remain limited, primarily involving contact chemoprophylaxis where clusters arise.
Koska vakavat S.pyogenes infektiot ovat pitkälti avohoitoperäisiä, ja ajallisesti ja maantieteellisesti harvakseltaan esiintyviä tauteja, ovat torjuntakeinot vähäiset.
As a dynamic pathogen co-existing among a dynamic population, new opportunities for exploitation of its human host are likely to arise periodically, and as such continued monitoring remains essential.
S. pyogenes, joka on muuntautumiskykyinen taudinaiheuttaja, osaa väestössä ja isännässä tapahtuvien muutosten myötä etsiä aika ajoin uusia taudinaiheuttamismuotoja.
Type 1 diabetes is a disease where the insulin-producing beta cells of the pancreas are destroyed by an autoimmune mechanism.
Tyypin 1 diabetes on sairaus, jossa haiman Langerhansin saarekkeiden insuliinia tuottavat beta solut tuhoutuvat autoimmuunimekanismilla.
In addition to the previously reported expression of nephrin in the pancreas, expression of the podocyte molecules, densin, filtrin, FAT and alpha-actinin-4 were detected in the beta cells.
Tutkimuksissamme löysimme neljän muun munuaisen suodatuskalvosto-valkuaisaineen, densiinin, filtriinin, FAT:n, ja alfa-aktiniini-4:n ilmentyvän haiman beta soluissa.
The expression of nephrin is altered in diabetic nephropathy.
Nefriinin on havaittu vähenevän diabeettisen munuaisvaurion edetessä.
In this thesis work, the expression of other podocyte molecules in the beta cells of the pancreas, in addition to nephrin, were deciphered.
Ensimmäisen osatutkimuksen tarkoituksena oli selvittää löytyykö haiman Langerhansin saarekkeiden beta soluista muitakin munuaisen suodatuskalvoston valkuaisaineita nefriinin lisäksi.
Nephrin expression was detected in the lymphoid follicle germinal centres, specifically in the follicular dendritic cells.
Löysimme nefriiniä imusolmukkeiden ja kitarisojen itukeskuksien follikulaarisista dendriittisoluista.
The incidence of type 1 diabetes, as well as the incidence of the diabetic kidney complication, diabetic nephropathy, are increasing worldwide.
Tyypin 1 diabetespotilaista noin 30% sairastuu diabeettiseen munuaistautiin, joka on hyvin vakava diabeteksen liitännäissairaus.
The novel autoantibodies against shared molecules of the kidney podocytes and the pancreatic beta cells appear to be part of the common autoimmune mechanism in patients with type 1 diabetes.
Autovasta-aineiden muodostuminen haiman eri valkuaisaineita, kuten IA-2, GAD ja insuliinia vastaan on yleinen ilmiö tyypin 1 diabeetikoilla.
Circulating antibodies to nephrin, densin and filtrin were discovered in a subset of patients with type 1 diabetes.
Osoitimme että osalla tyypin 1 diabeetikoista muodostuu autovasta-aineita nefriiniä, densiiniä ja filtriiniä kohtaan ensimmäisen kymmenen vuoden aikana diabeteksen toteamisesta.