natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In women with only tolerable hot flushes, oral estradiol leads to a reduced vasodilatory response and increases in 24-hour and daytime blood pressures as compared to women with intolerable hot flushes receiving the same therapy.
Hikoilemattomilla naisilla suun kautta annettu estrogeeni vähensi verisuonten laajenemiskykyä ja aiheutti verenpaineen nousutaipumuksen verrattuna hikoileviin naisiin.
This study shows that women with severe hot flushes exhibit a greater vasodilatory reactivity as assessed by pulse wave analysis than do women without vasomotor symptoms.
Niillä naisilla, joilla esiintyi voimakkaita hikoiluoireita, verisuonten laajentumiskyky oli suurempi kuin täysin oireettomilla naisilla.
The responses of vascular biomarkers to hormone therapy are unaffected by hot flush status.
Hikoiluoire ei vaikuttanut estrogeenihoidon aiheuttamiin hyödyllisiin muutoksiin sydän- ja verisuonisairauksien merkkiaineissa.
In the 6-month hormone therapy trial the women were classified as having either tolerable or intolerable hot flushes.
Tämän jälkeen naisia hoidettiin estrogeenilla kuuden kuukauden ajan ja tutkittiin, vaikuttaako hormonihoito eri lailla oireellisilla ja oireettomilla naisilla edellä mainittuihin sydänterveyttä mittaaviin tekijöihin.
In addition, the possible impact of hot flushes on outcomes of hormone therapy was studied.
Hormonihoidon vaikutuksia sydän- ja verisuonisairauksiin on tutkittu paljon, mutta tulokset ovat ristiriitaisia.
Hot flushes have been present in women attending observational studies showing cardiovascular benefit associated with hormone therapy use, whereas they have been absent or very mild in randomized hormone therapy trials showing cardiovascular harm.
Sen sijaan tutkimuksissa, joihin otettiin mukaan naisia, joilla pääsääntöisesti esiintyi vain vähän tai ei lainkaan hikoiluoireita, hormonihoito ei suojannut sydänterveyttä, vaan saattoi jopa vaarantaa sitä hoidon alkuvaiheessa.
Therefore, if hot flushes are a factor connected with vascular health, they could perhaps be one explanation for the divergence of cardiovascular data in observational versus randomized studies.
Tämä ristiriita voidaan selittää osin sillä, jos hikoiluoire sinänsä vaikuttaa sydämen ja verisuonten toimintaan ja hormonihoidon käyttäjät edellä mainituissa tutkimuksissa ovat tässä suhteessa erilaiset; tätä asiaa ei ole kuitenkaan tutkittu.
Healthy, recently postmenopausal women with moderate to severe hot flushes should be given the opportunity to use hormone therapy alleviate hot flushes, and if estrogen is prescribed for indications other than for the control of hot flushes, transdermal route of administration should be favored.
Estrogeenigeelihoito ei aiheuta verisuonihaittoja niillä, jotka todella tarvitsevat hormonihoitoa hikoilun vuoksi eikä niillä, jotka saattavat käyttää estrogeenia muun syyn, kuten luusuojauksen, vuoksi.
Vasomotor hot flushes are complained of by approximately 75% of postmenopausal women, but their frequency and severity show great individual variation.
Keskimäärin kolme neljäsosaa vaihdevuosi-ikäisistä naisista kärsii hikoiluoireista, ja jopa puolet heistä kokee oireensa sietämättömiksi.
In conclusion, hot flush status contributes to cardiovascular health before and during hormone therapy.
Nämä tulokset osoittavat, että hikoilevan vaihdevuosi-ikäisen naisen estrogeenihoito sittenkin suojannee sydäntä ja verisuonia.
Two new biological markers were investigated in two separate patient populations: in 231 ICU patients and 255 patients with severe sepsis or septic shock.
Uusia merkkiaineita tutkittiin kahdessa eri potilasaineistossa: kolmen teho-osaston 231 potilaalla ja 24 teho-osaston 255 vaikeaa sepsistä tai septistä shokkia sairastavalla potilaalla.
The HO-1 -413T/GT(L)/+99C haplotype was associated with HO-1 plasma levels and frequency of multiple organ dysfunction.
HO-1 -413T/GT(L)/+99C haplotyyppi saattaa olla yhteydessä matalampaan HO-1 plasmapitoisuuteen ja alhaisempaan monielinhäiriön esiintyvyyteen tehohoitopotilailla.
Plasma DNA and HO-1 concentrations may support the assessment of outcome or organ failure development in critically ill patients, although their value is limited and requires further evaluation.
Plasman DNA ja HO-1 saattavat tuoda lisätietoa kriittisesti sairaan potilaan elinhäiriön arviointiin tulevaisuudessa, mutta eivät yksinään ole riittävän luotettavia hoitopäätöksiä tehtäessä.
The degree of organ dysfunction correlated independently with plasma DNA concentration in severe sepsis and plasma HO-1 concentration in ICU patients.
Elinhäiriön aste korreloi itsenäisesti sekä sepsispotilaiden plasman DNA:n että tehohoitopotilaiden plasman HO-1:n kanssa.
The aim of this dissertation was to investigate new measures and biological markers of critical illness and to evaluate their predictive value and association with mortality and disease severity.
Väitöstutkimuksen tarkoituksena oli selvittää uusien ennustetekijöiden merkitystä sairauden vaikeusasteen määrittämisessä, elinhäiriön kehittymisessä ja kuolleisuuden ennustamisessa kriittisesti sairailla potilailla.
Their ability to explain risk of death is impressive for large cohorts of patients, but insufficient for an individual patient.
Kriittisen sairauden vaikeusasteen ja kuolleisuuden arvioimiseksi on kehitetty pisteytysjärjestelmiä, joiden ennustearvo on hyvä laajoissa potilasjoukoissa mutta riittämätön yksittäisen potilaan kohdalla.
The impact of delay in emergency department (ED) on intensive care outcome, measured as hospital mortality and health-related quality of life (HRQoL) at 6 months, was assessed in 1537 consecutive patients admitted to medical ICU.
Päivystyspoliklinikalla vietetyn ajan vaikutusta tehohoidon tuloksellisuuteen selvitettiin 1537 medisiinisen teho-osaston potilaalla.
Assessment of the outcome of critical illness is complex.
Tehohoitopotilaan ennusteen arviointi on haastavaa.
In addition, several biomarkers have been evaluated to predict mortality, but none has proven entirely useful in clinical practice.
Monet tehohoitotutkimukset ovat selvittäneet erilaisten biologisten merkkiaineiden, kuten tulehduksen välittäjäaineiden, ennustearvoa, mutta niiden tarkkuus ei ole ollut riittävä kliiniseen käyttöön.
Therefore, new prognostic markers of critical illness are vital when evaluating the intensive care outcome.
Kriittisesti sairaiden potilaiden tarkempaan arviointiin ja hoitopäätösten tueksi tarvitaan uusia apuvälineitä.
Finally, HO-1 plasma concentrations and HO-1 gene polymorphisms and their association with outcome were evaluated in ICU patients.
Plasman HO-1 pitoisuudella ja tutkituilla HO-1 polymorfioilla ei ollut yhteyttä kuolleisuuteen.
Next, the predictive value of plasma DNA regarding mortality and its association with the degree of organ dysfunction and disease severity was evaluated in severe sepsis or septic shock.
Väitöskirjatyössä tutkittiin plasman soluvapaan DNA:n ennustearvoa ja yhteyttä sairauden vaikeusasteeseen sekä kuolleisuuteen tehohoitopotilailla ja sepsispotilailla.
In the ICU patient population, the maximum plasma DNA concentration measured during the first 96 hours in intensive care correlated significantly with disease severity and degree of organ failure and was independently associated with hospital mortality.
Neljän ensimmäisen tehohoitovuorokauden aikana mitattu korkein plasman DNA:n pitoisuus oli merkittävästi suurempi menehtyneillä kuin eloonjääneillä tehohoitopotilailla.
The hospital mortality rate was significantly lower in patients admitted to the medical ICU from the ED than from the non-ED, and the HRQoL in the critically ill at 6 months was significantly lower than in the age- and sex-matched general population.
Tehohoitopotilaiden elämänlaatu oli merkittävästi heikompi kuin ikä- ja sukupuolivakioidulla verrokkiväestöllä.
Plasma DNA was an independent predictor for ICU mortality, but not for hospital mortality.
Plasman DNA oli tehohoitokuolleisuuden itsenäinen riskitekijä vaikeassa sepsiksessä, mutta sen erottelukyky tehohoitokuolleisuuden suhteen oli vain kohtalainen.
In patients with severe sepsis or septic shock, the cell-free plasma DNA concentrations were significantly higher in ICU and hospital nonsurvivors than in survivors and showed a moderate discriminative power regarding ICU mortality.
Päivystyspoliklinikalta teho-osastolle siirrettyjen potilaiden sairaalakuolleisuus oli merkittävästi matalampi kuin muualta, esimerkiksi vuodeosastoilta, siirrettyjen potilaiden.
Severity scoring systems and organ dysfunction scores are traditional tools in mortality and morbidity prediction in intensive care.
Hoitoviive on todettu myös tärkeäksi, sillä varhaisen antibiootti- ja nestehoidon on todettu parantavan sepsispotilaiden ennustetta.
Thus, the aim of the present study was to evaluate the importance of infertility- and treatment-related factors on prediction of pregnancy outcome, obstetric and neonatal risks, fear-of-childbirth and pregnancy-related anxiety.
Tämän väitöskirjatutkimuksen aiheena oli selvittää miten hoitoa saaneen pariskunnan lapsettomuuden tausta ja heidän saamansa hoitomuoto vaikuttavat raskaustuloksen arvioon, raskauden kulkuun sekä synnytyspelon ja raskausahdistuksen esiintyvyyteen yksisikiöissä koeputkihedelmöityshoitoraskauksissa.
Fear-of-childbirth and pregnancy-related anxiety were equally common to women conceiving by means of ART, or spontaneously.
Synnytyspelko ja raskausahdistus olivat yhtä yleisiä koeputkihedelmöityshoidoilla raskaaksi tulleitten naisten kuin ilman hoitoa raskaaksi tulleitten naisten keskuudessa.
According to the register-based data, age-, parity- and socioeconomic status- adjusted risks of gestational hypertension, preterm contractions and placenta praevia were more frequent in the ART pregnancies than in the control pregnancies.
Kuitenkin kohdunulkoisen raskauden riski on suurempi, ja raskauden aikainen verenpaineen nousu, verinen vuoto, etisistukka ja keisarinleikkaussynnytykset ovat yleisempiä yksisikiöisissäkin koeputkihedelmöityshoitoraskauksissa kuin ilman hoitoa alkaneissa raskauksissa.
Among singleton pregnancies, aetiological subgroup, treatment type or the number of transferred embryos did not impair the predictive value of single hCG assessment.
Lapsettomuuden tausta, saatu hoitomuoto tai siirrettyjen alkioiden lukumäärä eivät vaikuttaneet edellä mainittuihin lisääntyneisiin raskausongelmiin.
Although mean duration of pregnancy was shorter and mean birth weight lower in the ART pregnancies than in the control pregnancies, these differences were hardly of clinical significance.
Yhteenvetona todetaan, että vaikka väitöstutkimuksessa havaittiin tiettyjen raskausongelmien olevan yleisempiä koeputkihedelmöityshoitoraskauksissa kuin verrokkiraskauksissa, on näitten havaintojen kliininen merkitys suhteellisen vähäinen.
The impact of infertility- and treatment-related factors on these risks is not properly understood.
Toistaiseksi yksisikiöisen koeputkihedelmöityshoitoraskauden kulkuun vaikuttavia tekijöitä tunnetaan puutteellisesti.
Viable pregnancies were associated with significantly higher serum hCG levels 12 days after embryo transfer than non-viable pregnancies.
Väitöstutkimuksessa todettiin, että laajalti käytetyn seerumin istukkahormonitason (human chorionic gonadotrophin; hCG) määritys 12 vuorokautta alkion siirron jälkeen soveltui raskaustuloksen luotettavaksi arviointimenetelmäksi riippumatta lapsettomuuden taustasta, hoitomuodosta tai siirrettyjen alkioiden lukumäärästä.
However, a long period of infertility was associated with severe fear-of-childbirth.
Pitkä edeltävä lapsettomuus (> 6 vuotta) lisäsi vakavan synnytyspelon riskiä.
Further, we did not recognise any infertility- or patient-related factors that would expose infertile women to increased obstetric or neonatal risks.
Havaittujen raskausriskien ei todettu liittyvän mihinkään tiettyyn potilasryhmään tai koeputkihedelmöityshoitomuotoon.
Partnership of five to ten years appeared to be protective as regards severe fear-of-childbirth, whereas long preceding infertility (≥ seven years) had the opposite effect.
Myös ennenaikaisesti syntyneitten (8-12 % vrt. 4-5 %) ja pienipainoisten lasten osuus (7 % vrt. 3 %) oli suurempi koeputkihedelmöityshoitoa saaneiden ryhmässä kuin verrokkiryhmässä.
In addition, the risks of preterm birth and LBW remained elevated in spite of of the number of transferred embryos.
Lisäksi ennenaikaisesti syntyvien ja pienipainoisten lasten osuus on suurempi.
In addition, the psychological effects of infertility and its treatment on the experience of pregnancy have scarcely been studied.
Ei myöskään tiedetä miten tieto lisääntyneistä raskausongelmista, lapsettomuuden syy tai annettu hoito vaikuttavat raskauskokemukseen.
Outcome of singleton pregnancy after assisted reproductive treatment
Yksisikiöisen koeputkihedelmöityshoitoraskauden kulkuun ja raskauskokemukseen vaikuttavat tekijät
Singleton pregnancies achieved by means of assisted reproductive treatment (ART) are associated with increased obstetric and neonatal risks in comparison with spontaneously conceived singleton pregnancies.
Verrokkien kaltainen synnytyspelon ja raskausahdistuneisuuden esiintyvyys ei selitä suurempaa keisarinleikkausten osuutta koeputkihedelmöityshoitoryhmässä.
A progressive increase in markers of thrombin generation (F1+2), fibrinolysis (D-dimer), and fibrin formation (soluble fibrin monomer complexes) was observed during CPB, which was further distinctly propagated by reperfusion after myocardial ischemia, and continued to peak after the neutralization of heparin with protamine.
Trombiinin tuotannon, trombiinin hyytymistä aiheuttavan vaikutuksen ja fibrinolyysin merkkiaineiden (protombiinin fragmenttien F1+2, liukoisten fibriinimonomeerikompleksien ja D-dimeerin) pitoisuudet lisääntyivät voimakkaasti leikkauksen aikana erityisesti sydämen verenkierron palauttamisen jälkeen.
Therefore, our aim in this study was to test whether thrombin generation or protein C activation during coronary artery bypass grafting (CABG) associate with postoperative myocardial damage or hemodynamic changes.
Tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää, liittyvätkö trombiinin tuotanto tai proteiini C:n aktivoituminen sepelvaltimo-ohitusleikkauksen jälkeiseen sydänlihasvaurioon tai verenkierron muutoksiin.
On the other hand, activated protein C, a physiologic anticoagulant that is activated by thrombomodulin-bound thrombin, has been beneficial in various models of ischemia-reperfusion.
Aktivoitu proteiini C puolestaan on elimistön luonnollinen hyytymistä estävä aine, eli antikoagulantti, joka aktivoituu trombiinin vaikutuksesta.
Thrombin generation during reperfusion after CABG associated with postoperative myocardial damage and increased pulmonary vascular resistance.
Tämän ns. reperfuusiovaiheen trombiinin tuotanto liittyi leikkauksen jälkeiseen keuhkoverenkierron vastuksen kohoamiseen ja leikkauksen jälkeen todettuun sydänlihasvaurioon.
Thrombin is a multifunctional protease, which has a central role in the development and progression of coronary atherosclerotic lesions and it is a possible mediator of myocardial ischemia-reperfusion injury.
Trombiini on hyytymisjärjestelmän keskeinen entsyymi, jolla on tärkeä osuus sepelvaltimotaudin synnyssä ja etenemisessä.
We also measured the anticoagulant effects of heparin during CPB with a novel coagulation test, prothrombinase-induced clotting time (PiCT), and compared the performance of this test with the present standard of laboratory-based anticoagulation monitoring.
Trombiinin säätelyn selvittämiseksi tutkimme lisäksi, lisääntyykö trombiinin tuotanto tai sen vaikutukset potilailla, joilla on veren hyytymistä lisääviä tekijöitä, sekä vertasimme uutta hyytymistutkimusta [prothrombinase-induced clotting time (PiCT)] vakiintuneisiin laboratoriomenetelmiin kliinisesti sydänleikkauksessa käytetyn antikoagulantin, hepariinin, vaikutusten mittaamisessa.
Activated protein C levels increased only slightly during CPB before the release of the aortic clamp, but reperfusion and more significantly heparin neutralization caused a massive increase in activated protein C levels.
Proteiini C aktivoitui viiveellä trombiinin tuotantoon nähden ja aktivoitu proteiini C liittyi leikkauksen jälkeiseen verenkierrolliseen toipumiseen eri tavoin leikkausta edeltävästi ja sen eri vaiheissa.
Overall, our results suggest that hypercoagulation after CABG, especially during reperfusion, might be clinically important.
Kaikkiaan tutkimuksessa osoitettiin hyytymisaktivaatiolla olevan haitallisia vaikutuksia sydänleikkauksen yhteydessä.
One hundred patients undergoing elective on-pump CABG were studied prospectively.
Tutkimusaineistona oli sata elektiivistä potilasta, joille tehtiin sepelvaltimo-ohitusleikkaus sydämen pysäytystä ja kehon ulkoista verenkiertoa käyttäen.
However, lower heparin levels during CPB associated with inferior thrombin control and high heparin levels during CPB associated with fewer perioperative transfusions of blood products.
Siitä huolimatta, että erilaisten hepariinin vaikutusten mittaamisessa käytettyjen laboratoriomenetelmien tulosten vastaavuus oli huono, osoitettiin heparinisaation asteen liittyvän kääntäen verensiirtojen tarpeeseen ja hyytymisaktivaatioon.
Cervical cancer is the second most common cancer among women globally.
Kohdunkaulasyöpä on maailmanlaajuisesti toiseksi yleisin naisten syöpä.
The general preterm birth rates and risk factors during 1987–2005 were studied.
Tarkastelimme myös ennenaikaisen synnytyksen esiintyvyyttä ja riskitekijöitä vuosina 1987-2005.
Although these treatments are effective, they may have adverse effects on future fertility and pregnancy outcomes.
Vaikka hoitomuodot ovat tehokkaita, niillä saattaa olla myöhäisvaikutuksia seuraavien raskauksien ja synnytysten suhteen.
In this study, information from The Medical Birth Register (MBR), The Hospital Discharge Register (HDR), The Cause-of-Death Register (CDR), and hospital records were used.
Väitöskirjatyössä oli käytössä syntymärekisterin, hoitoilmoitusrekisterin, kuolinsyyrekisterin sekä sairaskertomusten tietoja.
Those women who received both treatment for CIN and IVF treatment were older and more often primiparous, which explained the increased risk of preterm birth.
Naiset, joilla oli aiempia kohdunsuun hoitoja ja ennenaikaisia synnytyksiä olivat vanhempia ja useammin ensisynnyttäjiä, jonka vuoksi ennenaikaisten synnytysten määrä tässä ryhmässä oli lisääntynyt.
Long-term mortality rates of the treated women were studied.
Kirurgisia hoitoja läpikäyneiden naisten hedelmällisyyttä ja pitkäaikaiskuolleisuutta eri kuolinsyihin tutkittiin myös.
This was corroborated by the finding that repeat treatment increased the risk as much as five-fold when compared with the background preterm birth rate.
Toistetun Loop hoidon jälkeen ennenaikaisen synnytyksen riski oli jopa viisinkertainen.
In the conization group the risk was the highest for very preterm birth (28–31 gestational weeks) and it was also high for extremely preterm birth (less than 28 weeks).
Erittäin ennenaikaisten (< 28 raskausviikkoa) synnytysten määrä oli sen sijaan vähentynyt 12 %.
Treatments were performed during 1987–2003 and subsequent deliveries, IVF treatments and deaths were analyzed.
Kohdunsuun hoidot oli tehty vuosina 1987-2003, hoidettuja naisia oli 25 827.
This excess mortality was particularly seen as regards increased general disease mortality and alcohol poisoning (by 13%), suicide (by 67%) and injury death (by 31%).
Hoidetuilla naisilla kokonaiskuolleisuus oli 17 % korkeampi, lisäksi yleinen tauti- ja alkoholimyrkytyksiin liittyvä kuolleisuus, itsemurhakuolleisuus ja tapaturmaiset kuolemat olivat lisääntyneet, joka saattaa liittyä potilasryhmän valikoitumiseen.
Preterm Birth and Surgical Treatment of the Uterine Cervix
Kohdunsuun kirurgiset hoidot ja ennenaikainen synnytys
We also found that mortality rates were 17% higher among women previously treated for CIN.
Kuolleisuus oli erityisen korkea enneaikaisesti synnyttäneillä naisilla.
Effective cytological screening programmes and surgical treatments of precancerous lesions have dramatically reduced its prevalence and related mortality.
Se kehittyy esiasteista ja niiden hoitojen kehittyessä sairastavuus ja kuolleisuus kohdunkaulasyöpään on vähentynyt.
The proportion of IVF deliveries was not increased after treatment for CIN, suggesting that current treatment modalities do not strongly impair fertility.
Neljännessä osatyössä havaitsimme, että kohdunsuun kirurgisten hoitojen jälkeen keinohedelmöityshoidolla aikaansaatujen synnytysten määrä ei ollut lisääntynyt.
In conclusion, the general preterm birth rate has not increased in Finland, as in many other developed countries.
Suomessa ennenaikaisten synnytysten osuus oli 5,2 % kaikista synnytyksistä ja niiden määrä ei lisääntynyt vuosina 1987- 2005, toisin kuin monissa muissa länsimaissa.
The risk of preterm birth and low birth weight was increased after any cervical surgical treatment; after conization the risk of preterm birth was almost two-fold (RR 1.99, 95% CI 1.81– 2.20).
Ennenaikaisia synnytyksiä oli ennen Loop hoitoa 6,5 % ja hoidon jälkeen 12,0 % , joten ennenaikaisuuden riski oli lähes kaksinkertainen.
The aim of this study was to evaluate the effects of surgical treatment of the uterine cervix on pregnancy and fertility outcomes, with the focus particularly on preterm birth.
Tämän väitöskirjatyön tarkoituksena oli selvittää kohdunkaulan esiastemuutosten kirurgisten hoitojen pitkäaikaisvaikutuksia.
Adjusting for age, parity, or both did not affect our results.
Tulokset vakioitiin sekä iän että synnyttäneisyyden suhteen.
The most frequently used treatment modality, Loop conization, is also associated with the increased risk of preterm birth.
Konisaatioryhmässä, joka sisälsi suurimmaksi osaksi laser- ja Loop-konisaatioita, ennenaikaisen synnytyksen riski oli kaksinkertaistunut, myös perinataalikuolleisuus oli lisääntynyt.
Cervical conization is a predisposing factor as regards preterm birth, low birth weight and even perinatal mortality.
Tutkimuskohteena oli hoitoja seurannet synnytykset, keinohedelmöityshoidot ja pitkäaikaiskuolleisuus.
While other risk factors of preterm birth, such as multiplicity and smoking during pregnancy have decreased, surgical treatments of the uterine cervix have become more important risk factors as regards preterm birth.
Enneaikaisen synnytyksen ja pienen syntymäpainon riski oli lisääntynyt kaikkien kohdunkaulan kirurgisten hoitojen jälkeen.
In subgroup analysis, laser ablation was not associated with preterm birth.
Vertailuaineistona oli samaan aikaan synnyttäneet naiset syntymärekisterissä, joilla ei ollut aiempia kohdunsuun hoitoja.
In contrast, the low sensitivity of NASBA limits its usefulness.
Sitä vastoin NASBA-testin matala sensitiivisyys rajoittaa sen käyttöä.
Infections in lung and heart transplant recipients : studies on the impact of bronchoscopy in the diagnosis of respiratory infections and detection of viral infections in blood and bronchoalveolar lavage fluid
Keuhkon- ja sydämensiirtopotilaiden infektiot : tutkimus bronkoskopian merkityksestä infektioiden diagnostiikassa sekä virusten osoittamisesta verestä ja bronkoalveolaarisesta huuhtelunäytteestä
The utility of the bronchoscopy was highest from one to six months after transplantation.
Bronkoskopia osoittautui hyödyllisimmäksi ajanjaksona yhdestä kuuteen kuukautta elinsiirrosta.
The optimal DNAemia cut-off levels (sensitivity/specificity) were 400 (75.9/92.7 %), 850 (91.3/91.3 %), and 1250 (100/91.5 %) copies/ml for the antigenemia of 2, 5, and 10 pp65-positive leukocytes/50 000 leukocytes, respectively.
Antigenemiatasoja 2, 5 ja 10 pp65-positiivista leukosyyttiä/50 000 leukosyyttiä vastaavat parhaan herkkyyden ja tarkkuuden summan tuottavat DNAemia (herkkyys/tarkkuus)-tasot olivat 400 (75.9 % / 92.7 %), 850 (91.3 % / 91.3 %) ja 1250 (100 % / 91.5 %) kopiota/ml.
The PCR assay acts comparably with the antigenemia test in guiding the pre-emptive therapy against CMV when threshold levels of over 5 pp65-antigen positive leukocytes are used.
CMV DNAemia-testi (PCR) vaikuttaa toimivan yhtä hyvin verrattuna CMV antigenemiatestiin, kun hoidon aloittamisen kynnysarvoina on käytetty yli 5 pp65-antigeenipositiiivista leukosyyttiä.