natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The books Elisabet, nalle ja pikkuveli, jota ei ole (1994, Elisabet, Teddy Bear, and the Little Brother Who Is No More ) and Tyttö ja naakkapuu (2004, The Girl and the Jackdaw Tree ) relate the immediate time of mourning.
Välittömästä surun ajasta kerrotaan teoksissa Elisabet, nalle ja pikkuveli, jota ei ole (1994) ja Tyttö ja naakkapuu (2004).
Whenever a picture book arouses such questions, it can act as a device and medium that encourages discussion where speaking seems difficult and distressing.
Tällaisissa kysymyksiä herättävissä kohdissa lastenkirja voi toimia välineenä ja välittäjänä, joka johdattaa keskusteluun vaikeasta ja ahdistavastakin aiheesta.
However, because Riitta Jalonen s narrative style is characterized by gaps and rifts and Kristiina Louhi s illustrations are simple and undetailed, the reader is allowed plenty of space for interpretation.
Riitta Jalosen kerronnalle tyypillinen aukkoisuus ja Kristiina Louhen pelkistetty kuvitus jättävät runsaasti tilaa lukijan tulkinnoille.
Of course, many questions come attached with the notion of qualia in verbal and visual narration, specifically from the viewpoint of the thematic of death and grief.
Kvaliaan liittyy suuria kysymyksiä niin kielellisen kuin kuvallisen kerronnan kohdalla erityisesti teosten kuolema- ja surutematiikan näkökulmasta.
Unseen, unattainable and immaterial contents dealing with death and grief are concretized in the form of visual images.
Visuaalisissa kuvissa kuolemaan ja suruun liittyvät ei-näkyvät, kokemuksen ulottumattomiin jäävät ja aineettomat sisällöt konkretisoituvat.
Death constitutes the central theme only in Tyttö ja naakkapuu, but also the sequels address a child s experience of loss in both topic and treatment: the matters of consolation and the child s recovery come into particular focus.
Kuolema on keskusaiheena ainoastaan teoksessa Tyttö ja naakkapuu, mutta myös jatko-osat kytkeytyvät sekä aiheen että teeman osalta lapsen menetyksen kokemukseen.
A reading based on this kind of sequentiality is a good method particularly in figuring out the temporal levels of the stories.
Erityisesti kertomusten ajallisten tasojen hahmottamisessa sarjallisuuteen perustuva lukutapa on toimiva metodi.
In its way, episodification in the form of subchapter titles stresses the non-narrativity of representation: the titles highlight the picture book s episodic nature that is revealed on any of its open pages providing select sights into the story world.
Väliotsikot tukevat kuvakirjan episodimaista luonnetta, joka syntyy siitä, että aukeamat edustavat valittuja näkymiä kertomuksen fiktiiviseen maailmaan.
THE GRIEVING MIND IN WORDS AND IMAGES The Bereaved Child s Experience in Riitta Jalonen and Kristiina Louhi s Picture My study deals with the theme of death and representations of a bereaved child s grief, longing, and recovery in narrative fiction.
Tutkimuksen kohdeteksteinä on neljä teosta kirjailija Riitta Jalosen ja kuvittaja Kristiina Louhen tuotannosta, joissa käsitellään lapselle läheisen ihmisen kuolemaa, siihen liittyvää surua ja kaipausta sekä surusta toipumista.
My approach is informed by Monika Fludernik s (1996) idea that stories are always based on human experentiality, and the analysis builds on assumptions about the structure of a narrative text outlined in both classical narratology and recent cognitive narrative theory.
Valitulle lähestymistavalle luo perustan Monika Fludernikin (1996) ajatus siitä, että kertomuksen aihe on pohjimmiltaan aina inhimillinen kokemuksellisuus.
Their theme is the death of a child s loved one, as well as the grief, longing, and recovery following it.
Tutkimus käsittelee kuoleman teemaa ja läheisensä menettäneen lapsen surun, ikävän ja toipumisen esittämistä kertovassa fiktiossa.
Possible worlds that no real person can ever witness are opened through the stories and their way of representation in Tyttö ja naakkapuu and Elisabet, nalle ja pikkuveli, jota ei ole.
Sekä Tyttö ja naakkapuun että teoksen Elisabet, nalle ja pikkuveli, jota ei ole kerronnassa avautuu sellaisia mahdollisia maailmoja, joihin tosielämässä kukaan ei pääse katsomaan.
My primary texts consist of four works by the author Riitta Jalonen and illustrator Kristiina Louhi.
Läheisensä menettäneen lapsen kokemus Riitta jalosen ja Kristiina Louhen kuvakirjoissa
Of these women, five were also studied before pregnancy.
Viidelle äideistä onnistuttiin tekemään mittaus myös ennen raskautta.
This would suggest that the bone loss occurs largely during the very first few months postpartum; 6. the bone turnover and BMD changes seem to be to some extent modulated by lactation habits.
Synnytyksen jälkeinen luukato tapahtuu pääosin ensimmäisten synnytyksen jälkeisten kuukausien aikana, ja imetystavoilla on jonkin verran vaikutusta muutosten suuruuteen.
Thus, the maternal skeleton is in a fluid state after delivery; 2. during PPA a systematic and significant (depending on site some 2% to 3%) mean bone loss affects the weight-bearing skeleton, and after the resumption of menstruation bone begins to recover even despite continued lactation.
Synnytyksen jälkeen ennen kuukautisten alkamista äitien lannerangan ja reisiluun kaulaosan luutiheydet laskivat noin 2-4%.
Consequently, estrogen may have a specific influence on bone turnover during the first few months postpartum, but later on, the hypoestrogenemia during PPA may not be the predominant factor underlying postpartum bone losses.
Synnytyksen jälkeen kuukautisten alettua luukato korjaantuu vuoden kuluessa niin, että raskautta ja imetystä ei voi yleisesti ottaen pitää osteoporoosin riskitekijöinä.
The mean duration of PPA was 5.6 (2.7) months and 37% of mothers were still breastfeeding.
Kuukautisten alettua mittaus tehtiin 59 äidille ja seurantamittaus tästä vuoden kuluttua 43 äidille.
In summary, this study confirmed the presence of systematic BMD changes during different phases of reproduction.
Väitöstyössä havaittiin ensimmäisen kerran, että luustomarkkereiden muutokset synnytyksen jälkeen eroavat oleellisesti vaihdevuosien aikaisista muutoksista.
These changes appear to be site-specific and largely reversible.
Joillekin naisille raskauteen ja imetykseen liittyvät tapahtumat saattavat kuitenkin aiheuttaa huomattavia ja vain osin palautuvia luumuutoksia.
Nevertheless, keeping in mind these limitations and the new approach to the study of postpartum skeletal changes, we conclude that: 1. during pregnancy there is a tendency towards systematic bone loss especially in the lumbar spine.
IMETYKSEN AIKAINEN LUUKATO ON TILAPÄISTÄ Väitöstyössä todettiin, että raskauden ja imetyksen aikana äidin luuntiheys alenee, mutta muutokset ovat pääsääntöisesti pieniä.
Recognition of these potential risk cases is undoubtedly of clinical relevance; 4. the bone turnover is increased during PPA, all bone turnover marker levels still being elevated after the resumption of menstruation.
On ilmeistä, että reisiluun kaulan korjaantuminen synnytyksen jälkeen saattaa joillakin naisilla jäädä puutteelliseksi ja näin lisätä osteoporoosin kehittymisen riskiä myöhemmällä iällä, tai ainakin reisiluun luuntiheys vaatinee pitemmän ajan korjaantuakseen.
At the time of parturition a high bone turnover state prevails.
Raskauden aikana esiintyi systemaattista luukatoa lannerangan nikamissa.
Especially, prolonged unsupplemented lactation is associated with greater bone loss, thus requiring more time to recover.
Pitkään jatkuva imetys myös hidasti luutiheyden korjaantumista.
The purpose of these studies was to evaluate prospectively reproduction-related changes in BMD and associated factors during PPA with a novel physiology-related study design.
Tätä selitystä tukivat myös havaitut luun uudismuodostusta kuvaavien luuston merkkiaineiden muutokset.
Previous lactation history and parity, in turn, seem to provide some protection against the loss in BMD and high bone turnover during PPA; 7. vitamin D or estrogen receptor polymorphisms seem not to have a strong impact, if any, on the postpartum amenorrhea- or lactation-related BMD changes in postpartum women.
Samalla mitattiin äidin pituus ja paino, otettiin äidistä verinäytteet seerumin kalsiumtasapainon, hormonipitoisuuksien, estrogeeni- ja vitamiini D reseptorien ja luuston aineenvaihduntaa kuvaavien merkkiaineiden määrittämiseksi.
Fifty-nine mothers adhered to the study protocol until the end of PPA.
Tutkimukseen osallistui 76 äitiä Kangasalan terveyskeskuksen äitiysneuvolasta.
The patterns of postpartum bone loss and recovery seem to be site-specific.
Koska luustomuutokset näyttäisivät olevan fysiologisia, ei ole syytä imetyksen rajoittamiseen.
Subsequent to parturition, bone resorption apparently overcomes bone formation, but after some months bone formation becomes the predominant modality of bone turnover.
Luuntiheys korjaantui kuukautisten alkamisen jälkeen imetyksen jatkumisesta huolimatta.
The main limitation of this prospective cohort study was the relatively small sample size, and thus the following conclusions should be considered suggestive.
Tämän takia ensimmäinen seurantamittaus ajoitettiin tässä tutkimuksissa aiemmista tutkimuksista poikkeavasti kuukautisten alkamiseen.
Traumatic Spinal Cord Injury -Current Epidemiology in Finland and Evaluation of Cervical Injury by Diffusion Tensor Imaging
Tapaturmainen selkäydinvamma -Epidemiologia Suomessa ja kaulaydinvamman arviointi diffuusiotensorikuvantamisen avulla
Spinal DTI values in the healthy adult population depended on the measurement level and white matter area of the spinal cord, but the effect of age on DTI metrics was small.
Terveillä verrokkihenkilöillä kaulaytimen alueelta mitatut diffuusiotensorikuvantamisen arvot olivat riippuvaisia sekä selkäytimen mittaustasosta että –alueesta, mutta iän vaikutus arvoihin oli pieni.
The reproducibility of spinal measurements varied from good to excellent.
Ytimen alueella käytetty mittausmenetelmä osoittautui kliinisesti käyttökelpoiseksi ja mittausten toistettavuus vaihteli hyvän ja erinomaisen välillä.
Knowledge of the incidence and other epidemiological features of TSCI is essential both for prevention and for planning clinical and support services for this unique patient group.
Tieto tapaturmaisen selkäydinvamman epidemiologiasta on tärkeää mm. selkäydinvammoihin johtavien tapaturmien ehkäisemiseksi ja tarvittavien terveyspalvelujen kehittämiseksi.
In conclusion, the incidence of TSCI was higher than previously published in Finland or other Nordic countries.
Tässä vaitöstutkimuksessa tapaturmaisen selkäydinvamman ilmaantuvuus Suomessa osoittautui aiemmin raportoitua selvästi suuremmaksi.
The incidence of TSCI in Finland was significantly higher than expected with a value of 38.1 per million in the hospital districts of Oulu and Tampere UHs, where all new SCI patients should be managed at SCI centers.
Ensimmäisen vuoden aikana asetuksen voimaantulon jälkeen Oulun ja Tampereen yliopistollisissa sairaaloissa hoidettiin yhteensä 77 tapaturmaisen selkäydinvamman saanutta potilasta 14 eri sairaanhoitopiirin alueelta, jolloin ilmaantuvuus oli 25.1 miljoonaa henkilöä kohden.
The epidemiological features followed the trends of developed countries, emphasizing the need to target prevention strategies towards the prevention of falls in the elderly and of alcohol-related injuries in the younger population.
Potilasjoukossa korostui voimakkaasti kaatumisen aiheuttamat kaulaytimen alueen vammat iäkkäämpien henkilöiden keskuudessa sekä alkoholinkäyttö vammautumisen riskitekijänä.
However, longitudinal follow-up studies after acute injury are needed to assess the value of spinal and cerebral DTI in predicting recovery and in assessing the efficacy of novel treatments.
Tarvitaan kuitenkin lisäselvityksiä ja erityisesti seurantatutkimuksia akuutin vamman jälkeen, jotta voidaan selvittää, voidaanko tätä tutkimusmenetelmää hyödyntää tulevaisuudessa esimerkiksi käytännön työssä potilaiden ennusteen arvioimisessa tai tutkimuskäytössä uusien hoitomuotojen tehon seurannassa.
This microstructural change was associated with the motor, sensory and functional state of the patient.
Mitattujen arvojen suuruus korreloi vamman aiheuttamien lihastoiminnan, tuntoaistin ja toimintakyvyn muutoksien vaikeusasteen kanssa.
In patients with chronic SCI, DTI detected pathological changes in both the spinal and cerebral white matter tracts at positions remote from the primary injury site that were observed using conventional MRI.
Selkäydinvammapotilaiden kaulaytimen ja aivojen alueella todettiin itse vamma-alueen ulkopuolella verrokkihenkilöihin verrattuna diffuusiotensorikuvantamisen arvoissa muutoksia, jotka liittyivät todennäköisimmin tapaturman seurauksena syntyneen akuutin hermovaurion käynnistämään hermoratojen rappeutumiseen.
Moreover, knowledge of microstructural changes in the central nervous system after SCI is critical for developing and assessing the effectiveness of new treatments in the future.
Lisäksi haluttiin arvioida, onko näillä mahdollisilla hermoratojen rakennemuutoksilla yhteyttä selkäydinvaurion laajuuden ja sen aiheuttaman toimintakyvyn heikkouden kanssa.
In traumatic spinal cord injury (TSCI), the neural tissue within the spinal canal is damaged by an external force resulting in the partial or complete loss of motor, sensory and autonomic function below the neurological level of the injury.
Suurin erillinen potilasryhmä koostui yli 60 vuotiaista potilaista, jotka olivat saaneet osittaisen kaulaytimen alueen selkäydinvamman kaaduttuaan joko samalla tasolla tai portaissa.
DTI is a promising quantitative and objective tool for the assessment of patients with SCI.
Diffuusiotensorikuvantamisella voidaan saada määrällistä tietoa potilaan hermoratojen tilanteesta selkäydinvamman jälkeen.
These results mean that the postoperative sedation protocol can be changed in a better and safer way.
Tutkimuksen perusteella voidaan muuttaa nykyistä postoperatiivisen sedaation hoitokäytäntöä parempaan ja turvallisempaan suuntaan.
The operated patients are kept sedated in the intensive care unit until the postoperative morning.
Syöpäleikatut potilaat pidetään sedatoituina anestesiateho-osastolla leikkauksen päättymisen jälkeen seuraavaan aamuun.
According to the findings of the present study, both are reliable methods for the monitoring of free flap oxygenation and metabolites (lactate, pyruvate, glucose, and glycerol) and are feasible for postoperative flap follow-up.
Tutkimushavaintojen perusteella ne ovat luotettavia keinoja arvioida kielekkeen solutason hapettumista ja aineenvaihduntatuotteita (laktaatti, pyruvaatti, glukoosi, glyseroli) ja näin ollen käyttökelpoisia kudossiirteiden seurantaan.
During sedation, the hemodynamic parameters of the patients and the flaps are being pharmacologically controlled by, e.g., norepinephrine, dobutamine, or dopamine, whose effects on denervated flap circulation is unclear.
Sedaation aikana potilaiden verenpainetta ja samalla kielekkeiden verenvirtausta säädellään lääkkeillä (esim. Noradrenaliini, dobutamiini ja dopamiini), joiden vaikutus hermottamattoman mikrovaskulaarikielekkeen verenkiertoon on epäselvä.
In previous studies, dexmedetomidine has been shown to cause vasoconstriction in denervated tissue, such as microvascular flaps.
Teoriassa dexmedetomidiinin käyttö voisi aiheuttaa ongelmia hermottamattomissa kielekkeissä, kuten mikrovaskulaarisiirteissä.
According to the findings of present study, vasopressors and inotropes (norepinephrine and dopamine) have no negative effects on flap metabolites and circulation.
Tutkimuksen perusteella voidaan sanoa, että kielekkeiden aineenvaihduntaan ja verenkiertoon ei saada negatiivisia vaikutuksia vasopressoreilla ja inotroopeilla (noradrenaliini ja dopamiini).
Moreover, dexmedetomidine was found to be as good as propofol regarding flap circulation and metabolites.
Myös dexmedetomidiini on yhtä hyvä siirteiden verenkierrolle ja aineenvaiduntatuotteille kuin propofoli.
Glycerol measured by microdialysis is a sign of cell destruction in the flap.
Glyseroli on siirteessä solutasolta mitattuna merkki kudostuhosta.
The first three postoperative days are considered to be most critical for flap survival because vascular compromise may rapidly lead to flap ischemia and re- operations.
Kielekkeiden kuntoa on seurattava hyvin tarkkaan leikkauksen jälkeiset 3 vuorokautta, koska verenkierron heikkeneminen johtaa hyvin nopeasti kielekkeen tuhoutumiseen ja uusintaleikkauksiin.
Traditionally, sedation is achieved with propofol, which may have unfavorable effects on peripheral circulation.
Sedaatiossa käytetään rutiininomaisesti propofolia, joka laskee potilaan verenpainetta ja sen vaikutus perifeeriseen verenkiertoon saattaa olla epäedullinen.
During dexmedetomidine sedation, the patient is calm and arousable.
Sen aikana potilas on rauhallinen, mutta heräteltävissä.
Many monitoring methods have been previously described, but clinical follow-up by an experienced surgeon has been considered to be the gold standard.
Seurantaa on perinteisesti suoritettu kliinisesti ja se vaatii kokeneen lääkärin arviointeja.
Free microvascular flaps are a routine part of modern head and neck reconstructive surgery.
Mikrovaskulaariset siirteet ovat nykyaikaisen hoitokäytännön mukaan merkittävä osa pään ja kaulan alueen syöpien hoitoa.
In the present study, tissue oxygen monitoring using the Licox monitoring system and microdialysis have been used for free flap postoperative follow-up.
Kielekkeiden kuntoa seuraamaan on kirjallisuudessa esitetty monia metodeja, tässä tutkimuksessa on käytössä Licox- kudoshappimonitori ja mikrodialyysimonitorointi.
The circulation of the flap depends on one artery and 1 to 2 veins, and it is extremely vulnerable to vascular compromises, such as thrombosis, hypotension, or vasoconstriction.
Kielekkeiden pahin ongelmana on hapensaannin haavoittuvuus, koska kielekkeen verenkierron hoitaa vain yksi valtimo- ja 1-2 laskimosuonta, näin ollen se on hyvin herkkä pienillekin virtaushäiriöille.
Dexmedetomidine causes more sleep-like sedation, and its effect on patient hemodynamics are more favorable than propofol.
Propofolia optimaalisempi lääke postoperatiivisen sedaation saavuttamiseksi olisi dexmedetomidiini, jonka aiheuttama sedaatio on enemmän normaalin unen kaltainen.
Moreover, fewer inotropes and vasopressors are needed.
Lääke on myös vasoaktiivisesti edullisempi, eikä aiheuta niin voimakasta tarvetta verenkiertoa tukeville lääkkeille.
Palestinian refugee camps have been housing Palestinians for seven decades.
Palestiinalaispakolaiset ovat eläneet pakolaisleireillä jo seitsemän vuosikymmentä.
A multi-sited approach was adopted with the presumption that the context of refugeeness affects the ways in which futures are imagined.
Valitsin monikenttäisen lähestymistavan sillä lähtöoletuksella, että pakolaisuuden konteksti vaikuttaa merkittävästi siihen, miten tulevaisuuksia kuvitellaan.
This ethnographic study has been conducted in several refugee camps in Jordan, Lebanon, and the West Bank.
Tämä etnografiaan pohjaava tutkimus on toteutettu Libanonissa, Jordaniassa ja Länsirannalla usealla eri pakolaisleirillä.
Better futures were negotiated via different routes – education, employment, and marriage being the ones explored here.
Parempaa tulevaisuutta neuvoteltiin useita eri reittejä, ja tässä tutkimuksessa keskityn erityisesti koulutuksen, työn ja naimisiinmenon tarjoamiin mahdollisuuksiin.
They were formed after 1948, when in the process of establishing Israel as a Jewish state the majority of Palestinians living in Mandatory Palestine were dispossessed.
Heidän pakolaisuutensa juontuu vuodesta 1948, jolloin Israelin valtion perustamisen yhteydessä enemmistö alueen palestiinalaisesta väestöstä joutui pakenemaan kotiseuduiltaan.
While both return and the national future of Palestine also emerged in these negotiations, they were situated in a different, more abstract timeframe, not one that could provide better possibilities or enhancements in the deprived conditions faced in everyday life.
Vaikka myös kansalliset tulevaisuudet, Palestiina ja paluuoikeuden toteutuminen nousivat esiin näissä neuvotteluissa, ilmenivät ne kuitenkin abstraktimmalla tasolla ja eri aikajanalla, kuin tulevaisuudet, joilla haettiin parempia mahdollisuuksia saavuttaa henkilökohtaiset elämäntavoitteet ja helpotusta arjessa kohdattuihin vaikeuksiin.
Rather, they are forced to negotiate the options at hand, to reach out in those directions where possibilities are available.
Sen sijaan palestiinalaispakolaiset ovat pakotettuja tarttumaan tällä hetkellä tarjolla oleviin vaihtoehtoihin ja pyrkimään niihin suuntiin, joissa mahdollisuudet parempaan elämään ovat tarjolla.
The material living conditions, crowdedness, camp community, and relations with the surrounding area and society, as well as the identificational and political connotations, have all affected how the camps have been experienced as places of dwelling by my interlocutors.
Materiaaliset olosuhteet, ahtaus, suhde ympäröivään paikkaan ja yhteisöön sekä leirin identiteetilliset ja poliittiset konnotaatiot ovat kaikki vaikuttaneet siihen, miten tähän tutkimukseen osallistuneet palestiinalaispakolaiset kokivat elinolosuhteensa.
Due to their long history, unique institutional framework, and strong connotation as centers of Palestinian political struggle, Palestinian refugee camps have their own specificities that affect how they frame the life of their dwellers.
Pitkän historiansa, ainutlaatuisen institutionaalisen viitekehyksen sekä palestiinalaisten poliittiseen kamppailuun linkittyvien merkitysten takia leirit luovat omanlaisensa puitteet niillä asuvien pakolaisten elämälle.
Over these decades, the camps have become a durable part of the Middle Eastern landscape, and several generations of refugees have already been born, and are living, in them.
Vuosikymmenten aikana pakolaisleirit ovat tulleet osaksi Lähi-idän maisemaa, ja niillä on kasvanut ja elänyt jo useita palestiinalaissukupolvia.
On the level of national discourse, Palestinian refugees (especially those living in camps) are people steadfastly waiting for the return, enduring life in the camp and fighting for the national cause.
Kansallisen narratiivin mukaan pakolaisten (erityisesti leireillä asuvien) oletetaan sisukkaasti odottavan paluuta, kestävän pakolaisuuden haasteet ja taistelevan kansallisten tavoitteiden puolesta.
Understanding these contextual specificities in the different host sovereigns has hence been central to the aims of this work.
Näiden kontekstuaalisten erojen ja niiden vaikutusten ymmärtäminen on ollut tutkimuksen keskiössä.
Palestinian refugees have been positioned differently in these places: as stateless and excluded in Lebanon, as refugee-citizens in Jordan, and as being among their own people yet enduring the difficulties of the oppressive Israeli occupation in the West Bank.
Palestiinalaispakolaisten asemamassa onkin merkittäviä eroja näillä kolmella alueella: Libanonissa he elävät ilman kansalaisuutta ja sen tuomia oikeuksia, Jordaniassa enemmistö pakolaisista on samanaikaisesti sekä maan kansalaisia että pakolaisia ja Länsirannalla palestiinalaispakolaiset joutuvat muiden länsirantalaisten tavoin kohtaamaan Israelin väkivaltaisen miehityspolitiikan.
The specificity of Palestinian refugees’ negotiations on the future nevertheless emerges from this discrepancy between the national and the personal.
Palestiinalaispakolaisten tulevaisuuskäsitysten erityisyys on juuri henkilökohtaisen ja kansallisen tulevaisuuden välille muodostuvassa ristivedossa.
This, I claim, reflects the difficulties that Palestinian refugees living in the camps face: they are not in a secure enough position to have the luxury of "waiting out" or to concentrate on the political in its national manifestation.
Väitänkin, että henkilökohtaisten tulevaisuuksien ensisijaisuus heijastaa leireillä asuvien palestiinalaisten kohtaamia vaikeuksia: heidän asemansa ja tulevaisuutensa ei ole tarpeeksi turvattu, jotta he voisivat odottaa ja keskittyä kansallisten tavoitteiden ajamiseen.