natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This thesis focuses on the role of the carrier and the endocytic pathway in non-viral gene delivery, and also suggests improvements in the experimental methodology that would make it possible to obtain more reliable results in nanoparticle uptake studies.
Tässä väitöskirjatyössä selvitettiin kantajan ja soluunotossa keskeisten endosytoosireittien merkitystä viruksettomassa geeninsiirrossa sekä vertailtiin erilaisia kokeellisia menetelmiä nanopartikkelien solunotonmekanismien selvittämisessä.
Selective blockage of endocytosis was achieved by two approaches, namely the genetically manipulated cell lines and the chemical inhibitors of endocytosis.
Samassa yhteydessä tutkittiin endosytoosireitin merkitystä geeninsiirron solunsisäiseen kinetiikkaan inhiboimalla reittejä spesifisesti joko hyödyntämällä geneettisesti manipuloituja solulinjoja tai altistamalla solut kemiallisille inhibiittoreille.
Furthermore, we showed that the differentiation status of the cells affects their endocytic activity, and must therefore be taken into account when designing nanoparticle uptake and transcellular permeability experiments.
Solut ilmentävät erilaisia endosytoosireittejä eri tasolla ja tästä syystä nanopartikkelien soluunottotulosten tulkinnan helpottamiseksi on tärkeää karakterisoida kokeissa käytetyt solumallit endosytoosireittien ilmentymisen ja toiminnallisuuden suhteen.
Endothelial and epithelial cells are widely utilized in such studies because they form substantial barriers en route from the administration site to the target tissue.
Epiteeli- ja endoteelisolumallit ovat tärkeitä työkaluja tutkittaessa nanopartikkelien kulkeutumista.
We demonstrated that despite their relatively low in vitro transfection efficacy, lysine dendrimers have good plasmid DNA (pDNA) binding and protective properties, and can therefore be used as the basis for the development of more effective carriers.
Kokeet osoittivat tutkittujen kantajien sitovan ja suojaavan hyvin DNA:ta itse geeninsiirtotehokkuuden jäädessä kuitenkin suhteellisen heikoksi.
A comparison of the endocytic profiles of cell lines with primary cells revealed clear discrepancies, pointing to the importance of careful selection of in vitro models for endocytosis-related studies.
RNA-tason mittaukset antoivat melko hyvän kuvan eri reittien toiminnallisuudesta ja tästä syystä ne soveltuvat hyvin endosytoosireittien nopeaan seulontaan.
We have described how the carrier and endocytic pathway both affect intracellular kinetics and the efficacy of gene transfer.
Tulokset osoittivat kantajien määrittävän solunsisäisen käyttäytymisen ja tätä kautta geeninsiirtotehokkuuden.
However, their relatively low efficacy is a major obstacle to their clinical application.
Viruspohjaiset kantajat ovat tehokkaita, mutta niiden turvallisuuteen ja laajamittaiseen tuotantoon liittyy paljon ongelmia.
The endocytic activities of the cells were analyzed by flow cytometry.
Solujen erilaistumisasteella on suuri vaikutus endosytoosireittien aktiivisuuteen.
Non-viral carriers have received significant attention because of their potential to overcome the limitations of viral-based systems.
Laajasti tutkituilla viruksettomilla geeninkuljettimilla on turvallisuuteen ja tuotantoon liittyviä etuja viruspohjaisiin kuljettimiin nähden, mutta niiden kliinistä käyttöä on rajoittanut tehottomuus.
A thorough understanding of the key factors affecting the gene delivery process will provide clues on how to develop more effective carriers.
Saatua tietoa voidaan kuitenkin hyödyntää tehokkaampien kantajien kehittämisessä.
Furthermore, we demonstrated the important role of the post-nuclear processes in efficient non-viral gene delivery.
Lisäksi itse siirtogeenin ilmentymisen todettiin olevan geeninsiirron tehokkuutta rajoittava tekijä.
Social insects, such as ants, are model organisms for chemical communication.
Sosiaaliset hyönteiset, kuten muurahaiset, ovat kemiallisen kommunikaation malliorganismeja.
This indicates that selection might affect the regulation of CSP7.
Valinnan voimat saattavat siis vaikuttaa CSP7-geenin säätelyyn.
They use chemical communication not only for finding nutrition and detecting intruders, but also in coordinating the activities of several thousands of colony members.
Ne käyttävät kemiallista kommunikaatiota paitsi ravinnon hankintaan ja saalistajien tunnistamiseen, myös yhdyskunnan toimintojen organisoimiseen tuhansien yksilöiden välillä.
In the future it would be interesting to check the true transcription factor binding sites experimentally.
Jatkotutkimuksissa olisi kiinnostavaa tarkistaa todelliset transkriptiofaktoreiden sitoutumiskohdat.
This is why chemical communication, being based on the sense of smell, is an interesting topic for measuring natural selection and positive selection in particular.
Tämän vuoksi hajuaistimukseen perustuva kemiallinen kommunikaatio on kiinnostava kohde luonnonvalinnan mittaamiselle.
Detecting strong positive selection is rare, but it has been found to affect genes involved in immune defense and perception of odorants.
Vahvan positiivisen luonnonvalinnan havaitseminen on harvinaista, mutta sen on todettu vaikuttavan erityisesti immuunipuolustuksen ja aistihavainnoinnin geeneihin.
Differences between populations were studied by FST values.
Lisäksi lajien sisäisiä populaatioiden välisiä eroja tutkittiin parittaisilla FST-arvoilla.
The Genetic Background of Chemical Communication and Chemosensory Gene Evolution in Ants
Kemiallisen kommunikaation geneettinen tausta ja kemosensorigeenien evoluutio muurahaisissa
The main goals of the research were to find out 1) the extent of variation between and within closely related ant species, 2) which evolutionary forces, natural selection or random drift, are behind the variation and 3) are there systematic differences between the two social forms of ants suggesting that these genes would affect the social structure of an ant colony.
Työn tavoitteina oli selvittää 1) muuntelun määrä näissä geeneissä läheisten muurahaislajien välillä ja lajien sisällä, 2) mitkä evoluutiovoimat, luonnonvalinta vai satunnaisajautuminen, ovat muuntelun takana ja 3) onko kahden sosiaalisen muodon (monogyniset ja polygyniset populaatiot) välillä systemaattisia eroja OBP- ja CSP-geeneissä.
The data includes gene sequences from 7 Formica ant species (270 sequences in total).
Aineisto sisälsi geenisekvenssejä seitsemästä Formica-muurahaislajista, yhteensä n. 270 yksilöstä.
Genes under positive selection have a possible role in speciation or adaptation.
Positiivisen valinnan alaisilla hajugeeneillä saattaa olla rooli lajiutumisessa ja sopeutumisessa.
This could be due to their recent speciation or crossing between the species leading to hybrids in the data.
Tämä voi johtua siitä, että lajiutumisesta on vain vähän aikaa tai lajien välisistä hybrideistä aineistossa.
A certain gene form favored by positive selection will become more common in the population.
Positiivinen luonnonvalinta suosii tiettyä geenimuotoa, joka siten yleistyy populaatiossa.
The evolutionary forces shaping chemical communication genes within the species and populations, were studied by McDonald-Kreitman test, Tajima s D, Fu and Li test and MFDM test.
Evoluutiovoimien analysointi tehtiin McDonald-Kreitman, Tajiman D, Fu ja Li sekä MFDM -testejä käyttäen.
However, CSP7 has the strongest indication of selection based on all of the tests.
CSP7-geenissä on kuitenkin eniten merkkejä mahdollisesta valinnasta.
Darwinian selection can be measured and investigated from gene sequences.
Darwinistista luonnonvalintaa voidaan tutkia geenisekvensseistä.
CSP7 also has a known function in nest mate recognition in ants and OBP1 is known to bind a queen pheromone in the honeybee.
Lisäksi CSP7-geenillä on tunnettu tehtävä pesätoverien tunnistuksessa muurahaisilla ja OBP1-geenillä kuningatarferomonin sitomisessa mehiläisellä.
Odorant binding proteins (OBP) and chemosensory proteins (CSP) bind and transport odorant molecules through the sensillar lymph.
OBP:t (odorant binding protein) ja CSP:t (chemosensory protein) toimivat hajumolekyylien sitomisessa ja niiden kuljettamisessa tuntosarvien aistinelinten hemolymfassa.
The results of the evolutionary analyses are inconsistent.
Luonnonvalinnan testien tulokset eivät ole yhdenmukaisia.
Three of these genes, OBP1, CSP1 and CSP7, are strongly expressed in the antennae suggesting that they function in chemical communication.
Kolmen niistä (OBP1, CSP1, CSP7) tiedetään ilmentyvän vahvasti muurahaisten tuntosarvissa, mikä tukee oletusta niiden roolista hajuviestinnässä.
OBPs and CSPs are also suspected to have a role in selecting odorants.
OBP- ja CSP-proteiinit saattavat toimia myös hajumolekyylien valikoimisessa.
The variation in the sequence data was visualized by phylogenetic, principal coordinate and fixed differences analyses.
Muuntelua lajien välillä kaikissa neljässä geenissä visualisoitiin fylogeneettisellä puulla, pääkoordinaattianalyysillä ja lajien välisillä fiksoituneilla eroilla.
Possible selection and sequence variation was detected at a predicted transcription factor binding site in F. cinerea.
Erityisesti yhdessä ennustetussa transkriptiofaktorin sitoutumiskohdassa havaittiin mahdollista valintaa ja sekvenssimuuntelua F. cinereassa.
Insects perceive odorant signal molecules with their antennae.
Muurahaiset ja muut hyönteiset aistivat hajumolekyylejä tuntosarvillaan.
This work focuses on two OBP genes and two CSP genes to study natural selection.
Tässä työssä tutkittiin luonnonvalintaa neljässä geenissä, jotka ovat konservoituneita muurahaislajien välillä.
In crystalline silicon dioxide, a track consists of an amorphized region that is typically several microns long and has a radius of less than ten nanometers.
Kiteisessä piidioksidissa jälki muodostuu amorfisesta alueesta, joka on tyypillisesti useita mikrometrejä pitkä ja jonka säde on pienempi kuin 10 nanometriä.
Spherical NCs (radius 1-50 nm) elongate along the ion beam direction and are shaped into nanorods or prolate spheroids.
Pallonmuotoiset nanohiukkaset (säde 1-50 nm) pitenevät ionisäteen suunnassa ja muokkautuvat nanoputkiksi tai sferoideiksi.
The structure of the tracks is studied and a mechanism is proposed for the nanoparticle elongation effect.
Simulaatiotuloksiin perustuen työssä ehdotetaan mekanismia, jolla nanopartikkelit pitenevät.
The phenomenon can be exploited to produce large arrays of equally aligned nanoclusters within a solid substrate, which is difficult to achieve otherwise.
Ilmiötä hyödyntämällä voidaan kasvattaa suuria määriä samaan suuntaan osoittavia nanopartikkeleja kiinteän aineen sisällä.
SHIs can induce a cylindrical region of structural transformation known as an ion track.
Ionit voivat indusoida aineeseen sylinterinmuotoisen rakennemuutoksen, jota kutsutaan ionin jäljeksi.
The work presented here is a step towards the understanding of SHI related effects in a broader range of insulating materials for the SHI based applications.
Työn tulokset lisäävät ripeiden raskas-ionien vaikutusten ymmärrystä, mikä on tärkeää sovellusten kannalta.
Furthermore, it was recently found out that SHI irradiation can be used to induce a shape transformation in metal nanoclusters (NCs) that are embedded in amorphous silicon dioxide.
Lisäksi tiedetään, että ripeät raskas-ionit voivat aikaansaada rakennemuutoksen amorfisen piidioksidin sisällä oleviin metallisiin nanohiukkasiin.
Among these, irradiation effects of the so-called swift heavy ions (SHIs, heavy ions with specific energies in the 1 MeV / amu range) in electrically insulating materials are particularly interesting.
Tavallisissa ionisäteilyn sovelluskohteissa (esimerkiksi puolijohdekomponenttien valmistaminen) ionin nopeus on suuruudeltaan sellainen (ts. ionin kineettinen energia on suuruusluokaltaan kiloelektronivoltteja), että ionin ja aineen atomien välisissä törmäyksissä liike-energia siirtyy suoraan aineen atomiytimille.
Atomistic Simulations of Swift Heavy Ion Irradiation Effects in Silica
Työssä tutkitaan kahta ripeiden raskas-ionien säteilyvaikutusta piidioksidissa tietokonesimulaatioiden avulla.
Modelling of SHIs is a very challenging task as, contrary to ions with lower energies, they mostly interact with electrons, inducing lots of electronic excitations.
Vaikeammin ennustettavissa ovat nopeudeltaan suurempien ionien vaikutukset, kun ionin kineettinen energia on kymmeniä tai satoja megaelektronivoltteja.
Irradiation with ions of higher energies can also induce favorable structural changes in the irradiated samples.
Myös ripeillä raskas-ioneilla on sovelluskohteita.
We will first study the thermalization of equal-time correlators and entanglement entropy in a hyperscaling violating AdS-Lifshitz-Vaidya metric.
Työn alkuosassa tarkasteltiin korrelaattoreita ja lomittumisentropiaa hyperskaalausta rikkovissa Lifshitz-Vaidya -avaruuksissa.
The results agree with the conventional models.
Saadut tulokset olivat yhteensopivia aikaisemmin tehtyjen analyyttisten ennusteiden kanssa.
The gauge/gravity duality connects the dynamics of gravity theories in the bulk with the dynamics of field theories on the boundary.
Niin kutsutut mitta/gravitaatiodualiteetit yhdistävät avaruudessa olevan gravitaatioteorian mittateoriaan sen reunalla.
The situations considered here are rather simple but this work demonstrates the applicability of holography in the anisotropic case.
Tässä tarkasteltu malli on melko yksinkertainen, mutta saadut tulokset ovat sopusoinnussa tähän asti käytettyjen hydrodynaamisten ja kineettisten mallien kanssa.
In the latter part we will use the duality to describe the quark-qluon plasma created in heavy ion collisions.
Työn toisessa osassa tutkittiin kvarkkigluoniplasman termalisaatiota.
In this thesis we introduce two thermalization scenarios and investigate them using a suitable holographic description.
Työssä tutkittiin kenttäteorioiden termalisaatiota käyttäen vastaavuutta mittateorian ja gravitaation välillä.
The enrichment varied among DOM fractions with highest enrichment of amino-acid like DOM and lowest enrichment of humic-like substances.
Eniten rikastuivat aminohappo-tyyppinen liuennut orgaaninen aine ja vähiten humuksen kaltaiset osat.
Ions with a lower diffusivity than Cl¯, in this study SO42¯, Ca+ and Mg2+, remained longer in the brine channel network and got therefore enriched in sea ice relative to Cl¯.
Kloridi-ionia (Cl-) hitaammin diffundoituvat sulfaatti (SO42-), kalsium (Ca2+) ja magnesium (Mg2+) rikastuivat merijäähän enemmän kuin kloridi-ionit.
The studies were conducted with brackish sea ice from the Baltic Sea with its high nutrient and DOM concentrations, but also with oceanic sea ice from the North Sea and the Arctic Ocean.
Kohteena oli Itämeren murtovesi, jossa ravinteita ja liuennutta orgaanista ainetta on paljon, sekä Pohjanmeri että Jäämeri.
Hence, the present work compares the behavior of different fractions of DOM to the ones of salts during initial sea ice formation.
Tässä väitöskirjassa verrataan liuenneen orgaanisen aineen eri jakeiden käyttäytymistä meriveden suoloihin nähden meriveden jäätyessä.
The results were compared to in situ primary production measurements.
Bio-optisen mallin tuloksia verrattiin jäässä in situ tapahtuneisiin perustuotanto mittauksiin.
Ions are rejected from the ice by diffusion and gravity drainage whereas dissolved organic matter with highly complex and diverse chemical composition can react in many ways with other molecules and surfaces.
Liuenneen orgaanisen aineen kemiallinen rakenne on monimuotoinen ja se voi lisäksi reagoida pintojen ja muiden molekyylien kanssa.
The combination of modelled primary production estimates and the measurements of optical properties and primary production in different types of Baltic Sea ice gave a good overview over bio-optical properties in Baltic Sea ice and can be used as a tool to improve different parameters of ecosystem models.
Itämeren jäässä tehtyjen optisten mittausten sekä niihin perustuvan bio-optisen mallin avulla arvioitiin perustuotannon määrää vaihtelevissa jääolosuhteissa.
Nevertheless, the present studies on DOM in sea ice from Baltic and North Sea water indicated enrichment of DOM compared to sea water ions.
Näiden mittausten mukaan Itä- ja Pohjanmeren liuennut orgaaninen aine rikastuu merijäähän suhteessa meriveden epäorgaanisiin ioneihin.
The model estimates the primary production in Baltic Sea ice based on the absorption by particles and chromophoric DOM and the quantum yield for C fixation calculated from photosynthesis-irradiance curves.
Malli perustuu partikkeleiden ja liuenneen orgaanisen aineen valon absorptioon ja hiilen sidonnan kvanttitehokkuuteen, joka määritettiin mittaamalla fotosynteesiin määrää valon eri intensiteeteissä.
The present studies indicate that the major seawater ions are significantly fractionated due to differential diffusion and coupled diffuse-convective salt transport through the brine channel network.
Väitöskirjassa havaittiin merijään ionikoostumuksen poikkeavan meriveden ionikoostumuksesta, sillä diffuusio ja siihen yhdistyvät kovektiovirtaukset merijään huokosverkostossa kuljettavat meriveden pääioneja eri tavoin.
K+, on the other hand, diffused faster than Cl¯ and was depleted in sea ice in this study.
Vastaavasi kloridi-ionia nopeammin diffudoituvaa kalium-ionia (K+) esiintyi merijäässä suhteellisesti vähemmän kuin kloridi-ionia.
Biogeochemical processes in sea ice and the ice-water interface depend on abiotic processes and biological activity.
Merijään abioottiset tekijät säätelevät biologista aktiivisuutta, jotka vaikuttavat biogeokemiallisiin kiertoihin itse jäässä sekä jään ja meriveden rajapinnalla.
The quantification of DOM is challenging since only certain fractions such as chromophoric DOM can be measured instead of estimating the total concentration of DOM.
Liuennutta orgaanista ainetta on hankala mitata kokonaisvaltaisesti, siksi määritin liuenneen orgaanisen pitoisuutta mittaamalla sen tiettyjä jakeita kuten värillistä liuennutta orgaanista ainetta.
Abiotic processes in sea ice are controlled by the crystallization process of freezing water and the associated formation of saline brine.
Näihin abioottisiin tekijöihin kuuluvat meriveden jäätyminen ja sen suolojen väkevöityminen merijään huokosiin.
The dissolved fraction of sea ice brines contain ions and dissolved organic matter (DOM).
Jään lämpöbudjetin perustella määräytyvä lämpötila säätelee jään huokoisuutta ja huokosveden suolaisuutta Huokosvesi sisältää liuenneita epäorgaanisia ioneja sekä liuennutta orgaanista ainetta.
The optical properties of sea ice were used to develop a bio-optical model.
Väitöskirjatyössä kehitettiin bio-optinen malli perustuotannon arvioimiseksi merijään optisten ominaisuuksien perusteella.
The results therefore suggest that additional processes, such as selective drainage that depends on the chemical properties of the DOM molecules, affect the enrichment of DOM in sea ice.
Tuloksista voidaan päätellä, että liuenneen orgaanisen aineen koostumus merijäässä riippuu sen kemiallisesta koostumuksesta ja koostumuksen määrittyminen on monimuotoisempaa kuin epäorgaanisten ioneiden.
The behavior of DOM in sea ice was more complex compared to ions because of the complex structure of DOM and the effect of secondary processes on DOM, such as biological production and degradation in sea ice.
Sen käyttäytymiseen vaikuttavat liuenneen orgaanisen aineen kemiallinen minimuotoisuus, biologinen tuotanto ja hajotus merijäässä.
Controlled tank studies were combined with natural sea ice sampling to exclude the disadvantages of both systems such as the effects of small-scale experiments, artificial additions in tank experiments and the unknown history of natural samples.
Valitsemalla tutkimusalueet erityyppisistä ympäristöistä haluttiin tehdä yleispäteviä huomioita meriveteen liuenneiden aineiden käyttäytymisestä veden jäätyessä.
The thesis advances on two fronts to prove the veracity of the argument.
Väitöskirjassa edetään kahdella rintamalla argumentin paikkansapitävyyden todistamiseksi.
Real-world problems of crucial importance to the international community cannot be effectively handled under the state responsibility regime.
Reaalimaailman ongelmia, jotka ovat ratkaisevan tärkeitä kansainväliselle yhteisölle, ei voida tehokkaasti käsitellä valtiovastuusäännöillä.
The thesis contends that the decision to create one all-embracing responsibility system for all kinds of violations of international law in order to build a credible international legal order actually led to lessened functionality.
Päätös luoda yhtenevä säännöstö kaikille kansainvälisen oikeuden rikkomuksille aiheesta riippumatta liittyi uskottavan kansainvälisoikeudellisen järjestelmän rakentamiseen, mikä kuitenkin johti huonompaan toimivuuteen.
From the demerits of state responsibility, the thesis proceeds to explore particularized responsibility regimes that have developed and strengthened as alternatives to state responsibility.
Valtiovastuun ongelmakohdista väitöskirjan analyysissa siirrytään tarkastelemaan spesifioituja vastuujärjestelmiä, jotka ovat kehittyneet ja vahvistuneet vaihtoehtoina valtiovastuulle.
They have thus effectively contributed to the side-tracking of state responsibility.
Järjestelmät ovat täten tehokkaasti vaikuttaneet valtiovastuun sivuuttamiseen.
It is submitted that their particularity is an asset that allows regimes to deal with real problems in flexible and creative ways.
Väitöskirjassa esitetään, että vaihtoehtoisten vastuujärjestelmien spesifisyys on etu, jonka avulla kyseiset järjestelmät pystyvät vastaamaan joustavasti ja luovasti todellisiin ongelmiin.
It is argued that the state responsibility rules are unable to respond to the multi-actor and multi-issue world, to norm differentiation, and to the diversity of function, all of which contributes to the marginalization of the law of state responsibility.
Väitöskirjassa esitetään, että valtiovastuusäännöt eivät pysty vastaamaan toimijoiden ja asioiden moninaisuuteen, normien erilaistumiseen ja funktioiden monipuolisuuteen.
International liability and international criminal law rules are explored from specific points of functionality that state responsibility is ill-suited to handle, i.e. social control, collectivity and the signalling effect.
Kansainvälistä korvausvastuuta ympäristövahingoissa sekä kansainvälisen rikosoikeuden sääntöjä tarkastellaan sellaisen kolmen toimivuuteen liittyvän ulottuvuuden kautta, joita valtiovastuu ei pysty riittävästi käsittelemään.
The participants were followed via patient files and the national hospital discharge register for 3 9 years.
Potilaita seurattiin sairaskertomusten ja hoitoilmoitusrekisterin avulla maksimissaan 9 vuoden ajan.
Psychotic-like symptoms and psychosis prediction in adolescent psychiatric patients
Psykoottisenkaltaiset oireet ja psykoosin ennustaminen nuorisopsykiatrisilla potilailla
The best predictor of intentional self-harm was emotional inexpressivity.
Parhaiten itsetuhoista käyttäytymistä nuorisopsykiatrisilla potilailla ennusti vähentynyt tunteiden ilmaisu.
This study collected data on adolescent psychiatric patients aged 15 18 years in Helsinki during the years of 2003 2004 and 2007 2008.
Tutkittavat olivat 15 18-vuotiaita helsinkiläisiä nuoria, jotka olivat aloittaneet hoidon psykiatrisella poliklinikalla tai osastolla.
The Structured Interview for Prodromal Syndromes (SIPS) was administered to 174 adolescents to ascertain their psychosis risk status, and broad cognitive testing was done.
731 nuoren psykoosiriskioireita arvioitiin Nuoruusiän kokemuskyselyllä ja 174 nuoren oireilua kartoitettiin tarkemmin SIPS-esioirehaastattelulla.
However, identifying and treating psychotic-like symptoms is important, as not only are they often distracting experiences in themselves, they can also be associated with cognitive deficits and suicidality, predict hospitalizations, and thus indicate a more serious disorder.
Lisäksi psykoottisenkaltainen oirehdinta on yhteydessä tiedonkäsittelyn puutoksiin ja itsetuhoisuuteen sekä ennustaa psykiatrisia sairaalahoitoja ja kertoo siten vakavammasta sairaudenkuvasta.
For example, a person may hear voices that are not real.
Näitä ovat esimerkiksi äänien kuuleminen, epäluuloiset ajatukset ja maaginen ajattelu.