natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Usually this means friendship or kinship ties even though in the background there looms a feeling of emptiness for which a concrete dog acquisition is expected to bring content, continuity, regularity and warmth.
Työssäni painotan koiran hankkimisen olevan joko sosiaalinen eli ystävyys- ja sukulaisuussuhteita vahvistava teko tai sen taustalla on tiedostamaton - usein elämän muutostilaisuuteen liittyvä tyhjyyden tunne, jota konkreettisen teon, koiran hankkimisen odotetaan vähentävän tuomalla elämään sisältöä, säännöllisyyttä, jatkuvuutta ja lämpöä.
My research gets situated into urban sociology and multidisciplinary studies of man-animal relations.
Tutkimukseni sijoittuu etnografiseen kaupunkisosiologiaan ja monitieteelliseen ihminen-eläin suhteen tutkimiseen.
There are those who share their feelings, those who enjoy talking, those who want to keep a distance because of dog trouble as well as the elitist dog-owner ideologists.
Koiranomistajien suhteissa toisiinsa on havaittavissa viisi ryhmää: tunteitaan jakavat, rupattelusta nauttivat, etäisyyttä pitävät, koiraongelmien vuoksi eristäytyvät ja elitistiset koiraideologit.
Knight and Descola are important for their new interpretations of totemism.
Knight(1991) ja Descola (1992) ovat tärkeitä toteemisuuden uustulkitsijoina.
The sociality is to dog owners more like a 'fringe benefit' and it is not as important as the authentic feelings connected to dog-owner totemism.
Mutta keskeisenä sosiaalisuuden muotona sitä tuskin voidaan toistaiseksi pitää koiranomistajille se on enemmän lisäetu ja vähemmän merkityksellinen kuin autenttiset toteemisuuteen liittyvät tunteet.
The sociality of dog owners is considered as being a form of urban neo-tribalism.
Koiranomistajien kepeää sosiaalisuutta tarkastelen pitäen sitä eräänlaisena urbaanina heimona.
I analyze also what the sociality of urban dog-owners is like.
Analysoin myös koiranomistajien välistä kepeää sosiaalisuutta.
This research is about how Helsinki urbanites get meaning and sociality in a concrete manner into their lives by getting a pet dog.
Tutkimuksessani tarkastelen sitä, kuinka Suomen pääkaupunkiseudun asukkaat hankkivat elämäänsä merkitystä Levi-Straussin bricoleurin tapaan konkreettisin keinoin hankkimalla lemmikkikoiran.
Urban Dog People: Study about Totemic Urban Dog-Owner Bricoleurs Getting Meaning into their Lives
Koiranomistajien kepeässä sosiaalisuudessa urbaanin heimon piirteitä.
Postfeminism, which is based on postmodern approach, sees power as the central constitutive of our reality and the division of sexes.
Postfeminismi, joka edustaa postmodernia lähestymistapaa, näkee vallan roolin keskeisenä siinä prosessissa, jonka kautta kuva todellisuudestamme ja sukupuolijaosta muodostuu.
I have divided postfeminism into two different currents by employing Susan Bordo's classification.
Postfeminismi on tutkielmassa jaettu kahteen virtaukseen Susan Bordon jaottelua mukaillen.
Preexisting identity is not seen as a basis for political action, instead, identities are constructed and deconstructed in political action, and cannot be separated from one another.
Identiteetin määrittelyä taas ei nähdä erillisenä prosessina, vaan se liittyy poliittiseen toimintaan niin, että identiteetit rakentuvat ja purkautuvat toiminnassa.
Writers of the first current want to make the category of woman more inclusive, they do not want to deconstruct the whole category.
He eivät dekonstruoi koko naiskategoriaa vaan haluavat tehdä siitä laajemman.
Important reference in this work is Susan Bordo's article 'Feminism, Postmodemism, and Gender-Scepticism' (1990).
Tärkeimpänä lähteenä tutkielmassa on Susan Bordon artikkeli 'Feminism, Postmodemism, and Gender-Scepticism' (1990), sillä Bordon luoma jaottelu toimii tutkielmassa analyysin jäsentäjänä.
First current of postfeminism deals with theorists of the Third World and the second current deals with deconstructionally oriented theorists.
Ensimmäistä virtausta edustaa kolmannen maailman naiset ja toisen virtauksen edustajia ovat dekonstruktionalistisesti suuntautuneet teoreetikot.
This approach is, in my definition, postfeminist.
Tämä näkökulma edustaa tutkielmassani postfeminististä lähestymistapaa.
I have analyzed these currents in relation to postfeminism in terms of their approach on power, identity, and feminist politics.
Näitä virtauksia ja niiden suhdetta postfeminismiin on analysoitu valta-, identiteetti- ja politiikkanäkökulmasta käsin.
Second wave feminism's approach on these issues is based on modernist thinking - power is seen as something that one has or does not have and preexisting identity is considered to be a condition for feminist politics.
Toisen aallon feminismin näkökulma em. seikkoihin on modernistinen, jolloin valtasuhteita tarkastellaan naisten ja miesten välisenä suhteena ja ennalta määritelty (nais)identiteetti nähdään edellytyksenä feministisen politiikan harjoittamiselle.
To conclude, it can be said that the first current of postfeminism is actually closer to modem, second wave feminism, in terms of its approach on power, identity, and feminist politics, than to postmodem approach.
Tuloksena voidaan todeta, että ensimmäinen postfeminismin virtaus on valta-, identiteetti- ja politiikkanäkemykseltään lähempänä modernia, toisen aallon feminismiä kuin toisen postfeministisen virtauksen edustajat.
This study is a combination of a review and an analysis of theories and concepts used in feminist academic writing.
Tutkielma on teoreettinen analyysi feministisistä teorioista sekä niiden keskeisistä käsitteistä.
My focus is postfeminism, but I start by analysing the second wave feminisms as a background of postfeminism.
Tutkielman alussa on tarkasteltu ns. toisen aallon feminismiä ja sen naiskäsitystä taustana postfeminismille.
I have read systematically the texts written by different theorists and basing on these writings tried to form clear analyses on the subject of the category of women.
Aineistona on käytetty aiheeseen keskeisesti liittyvää kirjallisuutta ja analysoidut teoreetikot ovat tutkittavan kentän tärkeimpiä edustajia.
In this study I analyze the ways in which the concept of woman is presented, defined, and deconstructed in feminist theorizing.
Tutkielmassa on tarkasteltu eri feministisien teorioiden tapaa määritellä naisen käsite.
The thesis is structured around two parts.
Tutkimus jakaantuu kahteen osaan.
The origin of security dilemmas has long been a central question in international relations.
Turvallisuusdilemmojen alkuperä on pitkään ollut kansainvälisen politiikan tieteenalan keskeisiä tutkimusaiheita.
The case study on Sergei Kortunov's thinking is based on his recent articles and books.
Sergei Kortunovin ajattelua käsittelevän tapaustutkimuksen lähteinä on käytetty hänen viimeaikaisia julkaisujaan.
The main source material of the thesis consists of academic literature dealing with international relations theory, political theory, psychoanalysis and Russian foreign policy.
Tutkimuksen lähdemateriaalina on käytetty kansainvälisen politiikan teoriaa, politiikan teoriaa, psykoanalyysiä ja Venäjän ulkopolitiikkaa käsittelevää tutkimuskirjallisuutta.
The first part deals with explaining the origins of anti-Western sentiments in the discourse of Russian 'enlightened patriotism'.
Ensimmäisessä osassa tarkastelen venäläiseen 'valistuneeseen patriotismiin' liittyvän länsivastaisuuden logiikkaa.
Kortunov's anti-Westernism, I conclude, is not so much a reaction to Western deeds (as constructivism would suggest) or to the structure of the international system (as neorealism would lead us to believe) as a symptom of a discursive structure where the split inherent in identity is displaced to the Western Other in order to rescue the fantasy of an organic Russia from its own impossibility.
Analyysini valossa Kortunovin länsivastaisuus ei näytä johtuvan niinkään länsivaltioiden toimista (konstruktivistinen selitys) tai kansainvälisen järjestelmän rakenteesta (neorealistinen selitys), vaan diskursiivisesta rakenteesta, jossa fantasia Venäjän orgaanisesta ykseydestä pelastetaan omalta mahdottomuudeltaan heijastamalla identiteetin jakautuneisuuden syy läntisen toiseuden merkityksellistäjiin.
I demonstrate the potential usefulness of Lacanian discourse analysis by applying it to the thinking of Sergei Kortunov, a prominent Kremlin strategist, who has written extensively on Russian identity and foreign policy.
Tutkin lacanilaisen diskurssianalyysin käyttökelpoisuutta soveltamalla sitä Sergei Kortunovin, Venäjän kansallisen turvallisuuden strategian parissa työskentelevän virkamiehen, teksteihin.
Advocates of the model of peaceful change, in turn, maintain that security dilemmas are nothing more than a social construction: anarchy is what states make of it.
Rauhanomaisen muutoksen malli puolestaan perustuu oletukselle, jonka mukaan turvallisuusdilemmat ovat vain sosiaalisia konstruktioita eikä kansainvälinen anarkia sinänsä aseta mitään pidäkkeitä valtioiden yhteistyölle.
Three archetypal models of the security dilemma can be found in international relations literature.
Tutkimuskirjallisuudesta voidaan löytää kolme arkkityyppistä turvallisuusdilemmamallia.
Relying on Lacan and Slavoj Žižek, I conceptualize predationism as a cultural and political effort to escape the lack arising from representation by displacing it to a Symbolic Other, which is constructed as threatening, inferior, degenerate etc., and whose function in political discourse is to enable collectives to maintain the illusion of national / ethnic / civilizational unity.
Nojautuen Jacques Lacanin ja Slavoj Žižekin teorioihin ja käsitteisiin pyrin ottamaan ensi askelen ilmiön ymmärtämisessä määrittelemällä predationismin poliittiseksi ja kulttuuriseksi ponnistukseksi, jossa yhteisö pyrkii pakenemaan representaation synnyttämää puutetta sijoittamalla sen Symboliseen Toiseen, mikä mahdollistaa kansallisen, etnisen, tai sivilisaation yhtenäisyyden illuusion ontologisen perustan säilymisen.
I begin the study by reviewing contemporary neorealist and constructivist analyses of Russian foreign policy.
Tutkimuksen aluksi luon katsauksen läntisen tutkimuksen valtavirtaa edustaviin konstruktivistisiin ja neorealistisiin tulkintoihin Venäjän ulkopolitiikasta.
The aim of the thesis is to show how a Lacanian interpretation of one phenomenon - 'predationism' - can help us locate the logic of all three models described above (international relations as tragedy, evil, and a social construction) within one theoretical framework.
Tutkimuksen keskeinen pyrkimys on osoittaa kuinka lacanilainen tulkinta 'predationismista' - hyokkäyksellisestä politiikasta, jonka pyrkimykset eivät palaudu turvallisuuden maksimointiin - mahdollistaa kaikkien kolmen edellä esitetyn mallin (kansainvälinen politiikka tragediana, pahuuden näyttämönä ja sosiaalisena konstruktiona) logiikan ymmärtämisen yhden teoreettisen viitekehyksen puitteissa.
In the second part of the thesis, I make three moves in order to place the Lacanian-inspired explanation for predationism within the context of security dilemma theory.
Tutkimuksen toisessa osassa pyrin sijoittamaan lacanilaisen predationismi-selityksen turvallisuusdilemmateorian viitekehykseen.
Finally, I propose some guidelines under which a dialogue between a structuralist understanding of the logic of anarchy and a Lacanian-inspired structuralist theory of the origins of threat perceptions could be developed into a research programme and how this programme could be evaluated.
Lopuksi käsittelen sitä, kuinka rakenteellisen realismin tulkinta anarkian logiikasta ja lacanilainen (rakenteellinen) tulkinta uhkakuvien alkuperästä voitaisiin yhdistää tutkimusohjelmaksi ja kuinka tämän tutkimusohjelman väitteitä voitaisiin evaluoida.
In this thesis I deconstruct and reconstruct some key aspects of security dilemma theories in a hitherto unexplored (meta)theoretical context, that of Jacques Lacan's psychoanalytical theory.
Tässä tutkimuksessa dekonstruktoin ja rekonstruktoin turvallisuusdilemmateorian keskeisiä oletuksia lacanilaiseen psykoanalyysiin pohjautuvassa (meta)teoreettisessa viitekehyksessä.
According to the spiral model, security dilemmas are driven by the inability of security-seeking states to coordinate their policies in an anarchic political space, while the deterrence model implies that security dilemmas are caused by the offensive intentions of at least one of the actors in an anarchic system.
Spiraalimallin mukaan turvallisuusdilemmat johtuvat turvallisuutta maksimoivien toimijoiden kyvyttömyydestä koordinoida vuorovaikutustaan anarkisessa poliittisessa tilassa.
Through a close reading of Waltzian neorealism and Wendtian constructivism I then show how the causal logics of both theories, despite their many differences, presume the existence of a phenomenon usually referred to as predationism (an aggressive policy of seeking non-security goals), which neither theory can explicate in scientific terms.
Käsittelemällä perusteellisemmin Waltzilaiseen neorealismiin ja Wendtiläiseen konstruktivismiin sisältyviä kausaalisia oletuksia pyrin osoittamaan, kuinka molempien teorioiden selitys turvallisuusdilemmojen alkuperästä edellyttää 'predationismina' tunnetun ilmiön olemassaolon.
Next, after tracing the imprints of the Enlightenment within contemporary objectivist, subjectivist, and inter-subjectivist security dilemma theories, I suggest how a Lacanian reading of estrangement can help us (re)locate the role of culture in the formation of different kinds of security dilemmas.
Pohdittuani ensin Lacanilaisen vieraantumiskäsitteen suhdetta Valistuksen filosofiaan, käsittelen jälkimmäisen läsnäoloa objektivistisissa, subjektivistisissa ja intersubjektivistisissa turvallisuusdilemmateorioissa.
The study has been conducted with a qualitative research approach.
Tutkimus on suoritettu kvalitatiivisella tutkimusotteella.
The processes take place in an environment, which comprises of cultural, social and economic environments.
Prosessit tapahtuvat ympäristössä, joka jäsentyy kulttuuriseen, sosiaaliseen ja taloudelliseen ympäristöön.
The themes are i.a. human relations, family, education, work, leisure time activities, dating, decision making, independence, happiness, self-concept and identity.
Teemoja ovat mm. ihmissuhteet, perhe, koulutus, työ, harrastukset, seurustelu, päätöksenteko, itsenäisyys, onnellisuus, minäkuva, identiteetti.
The maturing of disabled adolescent
Vammaisen nuoren aikuistuminen
Many of the adolescents did not have much choices in their lives.
Monilla nuorilla ei ollut paljonkaan valinnanmahdollisuuksia elämässään.
As a frame for the interviews is a list of themes.
Haastattelujen runkona on teemaluettelo.
Maturing is defined in respect to development and creative processes.
Aikuistuminen määritellään luomis- ja kehittymisprosessien avulla.
The maturing environments did not support maturing in the best possible way and the adolescents had problems in all their activity environments.
Aikuistumisympäristöt eivät tukeneet nuorten aikuistumista parhaalla mahdollisella tavalla ja nuorilla oli ongelmia kaikissa toimintaympäristöissä.
Disability produced disadvantage to all adolescents, they needed assistance and they lacked privacy in their lives.
Vammaisuudesta aiheutui huomattavasti haittaa kaikille nuorille, he tarvitsivat avustusta ja heiltä puuttui elämästä yksityisyys.
Participation was varying and the profiles of the adolescents differed significantly.
Osallistuminen oli vaihtelevaa ja nuorten profiilit poikkesivat huomattavasti toisistaan.
The crucial concepts are physical, mental and social well being, control of life and policy of life.
Keskeisiä käsitteitä ovat fyysinen, psyykkinen ja sosiaalinen hyvinvointi, elämänhallinta ja -politiikka.
As a framework is the concept system of well being and quality of life, which defines the fundamentals of good life according to which existence is considered desirable.
Viitekehyksenä on hyvinvoinnin ja elämänlaadun käsitteistö, jolla määritellään hyvän elämän perustekijöitä, joiden mukainen elämä on tavoitteena.
The material of the study consists of interviews with nine adolescents and also experts have been consulted.
Tutkimuksen aineistona ovat yhdeksän vaikeavammaisen nuoren haastattelut, minkä lisäksi on haastateltu asiantuntijoita.
The research method is that of case reports and the participants in the study are treated as a whole while being analysed.
Tutkimusmenetelmänä ovat case-tyyppiset tapausselostukset ja tutkimukseen osallistuvat henkilöt säilytetään analysoitaessa kokonaisuuksina.
The adolescents created different self-concepts and identities in which disability was involved with varying degrees.
Nuoret loivat erilaisia minäkuvia ja identiteettejä, joissa vammaisuus oli mukana vaihtelevin painotuksin.
With some of the adolescents no maturing processes had been realised but some of them did not differ notably from others of their age.
Osalla aikuistumisprosessit eivät olleet toteutuneet lainkaan mutta osa ei juuri eronnut muista samanikäisistä.
The purpose of the study is to examine maturing of severely disabled adolescents.
Tutkimuksen tarkoituksena on selvittää vaikeavammaisten nuorten aikuistumista.
Disabled adolescents did not develop social intercourse and their social activities were very limited.
Vammaiset nuoret eivät saavuttaneet seurustelusuhteita ja osalla sosiaalinen toiminta oli hyvin vähäistä.
The results of the study show that adolescents are very heterogeneous.
Tutkimuksen tuloksena on, että vammaiset nuoret olivat hyvin heterogeenisiä.
Most of them had no development in their professional careers.
Useimpien työura jäi kehittymättä.
The following concepts are discussed here: the individual, liberty, rights, social justice and the state.
Tärkeiksi käsitteiksi valikoituu yksilö, vapaus, oikeudet, oikeudenmukaisuus sekä valtio.
The possibility to use 'neoliberalism' as an intermediatory category between liberalism and libertarianism is, however, not overruled.
Mahdollisuus käyttää 'uusliberalismia' kokoluokaltaan liberalismin ja libertarismin väliin jäävänä kategoriana jätetään kuitenkin auki.
Neoliberalism is primarily an economic and a political doctrine, which is here presumed to represent the return of the ideas from the classical liberal period.
Uusliberalismi on ensisijaisesti taloustieteellinen ja poliittinen suuntaus, jonka oletetaan tässä ilmentävän klassisen liberalismin ajatussisällön paluuta.
The internal problems of these varieties and the similarity with the term 'libertarianism', which is already recognized in the discourse of political philosophy, lead to a concurring recommendation with the previous commentaries: the application of the concept 'neoliberalism' is not recommended due to poor quality of the theories within the field of study.
Näiden variaatioiden sisäiset ongelmat sekä poliittisen filosofian diskurssissa vakiintuneen, läheisen 'libertarismi' –termin päällekkäisyys johtavat edeltävien kommentaarien kanssa vastaavaan loppusuositukseen: 'uusliberalismi' –käsitteen käyttöönottoa ei nykyisen, määritellyn tutkimuskentän sisältävien teorioiden määrän ja laadun matalan tason vuoksi voi suositella.
This study examines the content of the term 'neoliberalism' and the possible ways to utilize it as a concept in the context of political philosophy.
Tutkimus luotaa käsitteen 'uusliberalismi' merkityssisältöä ja sen mahdollisia käyttötapoja poliittisen filosofian kontekstissa.
Since the revival of political philosophy in the 1970's, neoliberalism can be seen to have developed philosophical content.
Liittyen 1970-luvun jälkeiseen poliittisen filosofian elpymiseen suuntaukselle on alkanut kehittyä myös filosofista rakennetta.
This has lead several commentators, such as Eerik Lagerspetz and Anna-Maria Blomgren, to recommend against using the concept as the field of study is still too fragmented.
Mitään yhtä selkeää kokonaisuutta tai koulukuntaa ei kuitenkaan ole muodostunut, vaan useimpien edeltävien kommentaarien, kuten Eerik Lagerspetzin ja Anna-Maria Blomgrenin, mielestä kenttä on liian hajanainen käsitteen käyttöönoton puoltamiseksi.
The hermeneutic circle will provide an opportunity to examine a large subject matter with a relatively small amount of preliminary research.
Hermeneuttinen kehä tarjoaa mahdollisuuden tarkastella laajaa kokonaisuutta suhteellisen vähäisellä määrällä alustavaa tutkimusta, kun taas kappale kappaleelta tutkimus keskittyy suuntauksen tarkkaan käsitteelliseen analyysin.
These concepts are then compared with each other in the systematic section.
Kyseisten henkilöiden tärkeimmistä teksteistä poimitaan tämän jälkeen suuntaukselle olennaisimpia käsitteitä, joita systemaattisessa osuudessa pystytään näin vertailemaan.
The prerequisite for this is that new forms of contemporary, extreme liberalism would be created, with preferably more argumentative force than the ones examined here.
Tällöin edellytyksenä on, että tutkimuksessa käsiteltyjen liberalismin äärimmäisten nykymuotojen rinnalle syntyy lisää vastaavia tai vaihtoehtoisia teorioita, joiden argumentatiivinen painoarvo olisi nykyisiä teorioita merkittävämpää.
The process of study will advance following the structure of systematic analysis.
Menetelmältään tutkimus etenee systemaattisen analyysin rakennetta mukaillen, jonka lisäksi apuna on vaikutteita hermeneutiikasta.
The analysis at the end of this study will compile, on the grounds of the examined concepts and their relations with each other, two dominant varieties (deontological and consequentialist) of neoliberalism.
Tutkimuksen päättävä analyysi kokoaa kaksi vallitsevaa uusliberalismin variaatiota (deontologinen ja konsekventialistinen) käsitteiden ja niiden välisten vaikutussuhteiden mukaisesti järjestettynä.
In the end, the philosophical examination of neoliberalism is deemed fruitful in the sense that the concept is located between the disciplines of economics and political philosophy.
Lopuksi uusliberalismin filosofinen tutkimus todetaan myös siinä mielessä hedelmälliseksi, että käsite sijoittuu kansantaloustieteen ja poliittisen filosofian koulukuntien rajapintaan tarjoten mahdollisesti esimerkiksi uusia keinoja taloustieteen filosofisen perustan arviointiin.
In methodological terms the study was quantitative.
Metodologisesti tutkimus oli kvantitatiivinen.
Results were examined first on the basis of percentages, averages and correlations.
Aineistoa tarkasteltiin aluksi prosenttilukujen, keskiarvotaulukoiden ja korrelaatiomatriisien avulla.
The aims are (1) to investigate in an adult population the concept of self-esteem as defined by Rosenberg, (2) to develop measures for examining qualitative differences within this global concept, (3) to map out qualitative differences in self-esteem for the sample of adults involved in the study.
Tavoitteena oli 1) tutkia M. Rosenbergin määrittelemää globaalia itsetuntoa aikuisväestöllä, 2) kehitellä mittareita globaalin itsetunnon laadullisten erojen tarkasteluun sekä 3) kartoittaa itsetunnon laadullisia eroja.
The components of machiavellism were: cynicism (a= .73) and honesty/moral respect (a=.65).
Machiavellismin osa-alueet olivat: kyynisyys (a=73) sekä rehellisyys ja moraalin arvostaminen (a=.65).
Data was collected during 1995 through questionnares administered to course participants representing different work environments (n=368).
Tutkimuksen kohteena oli vuoden 1995 aikana eri koulutustilaisuuksista ja työyhteisöistä kyselylomakkeilla kerätty aineisto (N=368).
For employed young adults and women with more education, talkativeness, which was associated with low self-esteem, could be explained as a defence and compensatory mechanism.
Nuorella työssäkäyvällä aikuisryhmällä sekä koulutuksen lisääntyessä myös naisilla selitti puheliaisuus defensiivisenä ja kompensoivana käyttäytymisenä heikkoa itsetuntoa.
Other personality factors were: social competence and empathy (a=.78), willingness to experiment (a=.69), social and verbal influence (a=.78), a sense of shame (a=.70), a sense of guilt (a= .69) and conservatism (a= .67).
Muut persoonallisutta mittaavat osa-alueet olivat: sosiaalisuus ja empaattisuus (a=.78), kokeilunhaluisuus (a=.69), sosiaalinen ja verbaalinen vaikuttaminen (a=.78), häpeäherkkyys (a=.70), syyllisyys (a=.69) sekä konservatiivisuus (a=.67).