natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This thesis presents a high-throughput assay for identification of transcription factor binding specificities, which were then used to measure the DNA binding profiles of transcription factors involved in growth control.
Tätä menetelmää käyttäen määritettiin DNA- sitoutumisprofiilit useille kasvun säätelyssä keskeisille transkriptiotekijöille.
We developed ‘enhancer element locator’, a computational tool, which can be used to predict functional enhancer elements.
Kehitimme myös tietokoneohjelman nimeltä EEL tehostajajaksojen etsimiseen genomisesta DNA-sekvenssistä.
LFA-1 Integrin beta2 Chain Phosphorylation Regulates Protein Interactions and Mediates Signals in T Cells
LFA-1 integriinin beta-ketjun fosforylaatio säätelee proteiini-interaktioita ja välittää signaaleja T soluissa
In this study, the effects of phosphorylation of LFA-1 integrin cytoplasmic tails on different cellular functions were examined.
Tutkimuksen tulokset Tässä väitöskirjatyössä on tarkasteltu LFA-1:n sekä alpha- että beta-ketjun solunsisäisten osien vaikutusta T-solujen aktivaatioon taudinaiheuttajan tunnistamisen jälkeen.
It is of vital importance to study the mechanisms and components of integrin regulation since leukocyte adhesion is involved in many functions of the immune system and defects in the regulation of LFA-1 contributes to auto-immune diseases and fundamental defects in the immune system.
Leukosyytti-integriinien toiminnan perusteellinen tunteminen on tärkeää, sillä näin voidaan kehittää hyvin spesifisiä lääkkeitä autoimmuunisairauksiin sekä muihin patologisiin tiloihin, joissa integriinit toimivat taudin etenemisessä.
Site-specific phosphorylation of both the alpha- and beta-chains of the LFA-1 was shown to have a role in the regulation of the LFA-1 integrin.Alpha-chain Ser1140 is needed for integrin conformational changes after chemokine- or integrin ligand-induced activation or after activation induced by active Rap1, whereas beta-chain binds to 14-3-3 proteins through the phosphorylated Thr758 and mediates cytoskeletal reorganization.
Olemme osoittaneet että alpha-ketju on tärkeä LFA-1:n muodonmuutoksessa inaktiivisesta aktiiviseksi, kun taas beta-ketju auttaa solua muuttamaan muotoaan, jotta se voi tarttua paremmin toisiin soluihin ja aktivoida T-solun toimimaan soluvälitteisessä puolustuksessa.
Thus, phosphorylation of the cytoplasmic tails of LFA-1 plays an important role in different functions of the LFA-1 integrin in T cells.
Leukosyyttien adheesiosta vastaavat pääasiassa solukalvon leukosyytti-integriinit (LFA-1).
Thr758 phosphorylation also acts as a molecular switch to inhibit filamin binding and allows 14-3-3 protein binding to integrin cytoplasmic domain, and it was also shown to lead to T cell adhesion, Rac-1/Cdc42 activation and expression of the T cell activation marker CD69, indicating a signaling function for Thr758 phosphorylation in T cells.
Lisäksi olemme tutkineet, kuinka tietyt solunsisäiset proteiinit (taliini, 14-3-3 ja filamiini) sitoutuvat beta-ketjun solunsisäiseen osaan ja onko näillä proteiineilla vaikutusta LFA-1:n aktivaatioon.
Integrins are heterodimeric transmembrane adhesion receptors composed of alpha- and beta-subunits and they are vital for the function of multicellular organisms.
T-solut muodostavat leukosyytti-alaluokan, jotka vastaavat ns. soluvälitteisestä puolustuksesta eli ne auttavat muita valkosoluja puolustustehtävissä ja tappavat myös virusinfektoituneita soluja.
The LFA-1 integrins have short intracellular tails, which are devoid of catalytic activity.
Tässä inaktiivisessa muodossa LFA-1:n tarttumiskyky toisten solujen pinnalla oleviin vastinmolekyyleihin on alhainen.
Integrin-mediated adhesion is a complex process involving both affinity regulation and coupling to the actin cytoskeleton.
Solujen tarttuminen toisiinsa (adheesio) on keskeinen osa elimistön immuunipuolustusta, jota pitää voida säädellä aktiivisesti.
Phosphorylation of the cytoplasmic tails of the LFA-1 integrin could provide a mechanism to regulate integrin-mediated cytoskeletal interactions and take part in T cell signaling.
Osoitimme, että LFA-1:n solunsisäiseen osaan liitetty fosfaattiryhmä säätelee näiden proteiinien sitoutumista ja siten myös LFA-1:n ja T-solun aktivaatiota.
The LFA-1 integrin is exclusively expressed in leukocytes and is of fundamental importance for the function of the immune system.
Jotta leukosyytit eivät tarttuisi muihin soluihin jatkuvasti ja aiheuttaisi näin häiriöitä immuunijärjestelmässä, LFA-1 esiintyy normaalisti solujen pinnalla inaktiivisessa muodossa.
Integrins also function as bidirectional signaling devices, regulating cell adhesion and migration after inside-out signaling, but also signal into the cell to regulate growth, differentiation and apoptosis after ligand binding.
Leukosyytit kerääntyvät paikalla, aktivoivat LFA-1-integriin ja tarttuvat sen avulla verisuonienseinämien soluihin, kulkevat seinämän läpi ja edelleen kudoksen sisällä infektioalueelle.
These cytoplasmic domains are important for integrin regulation and both the alpha and beta chain become phosphorylated.
Yksi LFA-1 molekyyli koostuu kahdesta eri ketjusta, alpha- ja beta-ketjusta, ja ne lävistävät solun kalvon eli LFA-1 vaikuttaa leukosyyttien toimintaan sekä solun ulkopuolella että sisäpuolella.
The Human UDP-Glucuronosyltransferases : Studies on Substrate Binding and Catalytic Mechanism
Ihmisen UDP-glukuronosyltransferaasit : tutkimuksia substraatin sitomisesta ja katalyyttisestä mekanismista
The results indicated that residues H371, E379, D395 and Q396 (UGT1A6 numbering) are involved in UDPGA binding.
Olemme havainneet, että aminohappotähteet H371, E379, D395 and Q396 (numerointi UGT1A6:n mukaan) osallistuvat UDPGA:n sitomiseen.
19 different UGTs are known in man and, based on sequence and gene organisation, they are divided into three subfamilies: UGT1A, UGT2A, and UGT2B.
Nykyään tunnetaan 19 ihmisen UGT-entsyymiä, jotka aminohapposekvenssin ja geenijärjestyksen perusteella jaetaan kolmeen alaperheeseen: UGT1A, UGT2A, ja UGT2B.
The functional unit of UGTs probably consists of two or more monomers.
UGTt sijaitsevat endoplasmisessa kalvostossa ja niiden toiminnallinen yksikkö koostuu oletettavasti kahdesta monomeeristä.
The UGT1A1 Y486D mutation causes hyperbilirubinemia and, due to exon sharing in the UGT1A subfamily, individuals that are homozygous for the 1A1-Y486D mutation carry the corresponding mutation in all their nine different UGT1As.
Jaetuista eksoneista johtuen tämän mutaation suhteen homotsygooteilla yksilöillä Y486D mutaatio esiintyy UGT1A1:n lisäksi kaikissa muissakin UGT1A alaperheen entsyymeissä.
They catalyse the transfer of glucuronic acid from UDP-glucuronic acid (UDPGA) to endogenous or exogenous compounds.
UDP-glukuronosyltransferaasi-entsyymit (UGTt) katalysoivat glukuronihappo-tähteen siirtoa UDP-glukuronihapolta (UDPGA) vierasainemolekyylille (aglykoni), muodostaen aglykonista riippuen yleensä joko O- tai N-glukuronideja.
Many enzymes in this family use a serine protease-type catalytic mechanism, where histidine and aspartate form a "catalytic dyad".
Lisäksi olemme osoittaneet, että ihmisen UGT-entsyymeissä aspartaatti ja histidiini muodostavat katalyyttisen parin.
As a consequence the aqueous solubility of the substrate (aglycone) is increased and it is more easily excreted from the body.
Vierasainemetaboliassa nämä elimistön ulkopuolelta tulevat yhdisteet muokataan entsymaattisesti vesiliukoisempaan ja vähemmän haitalliseen muotoon ja siten niiden erittymisen elimistöstä mahdollistuu.
Binding of the UDPGA was studied in UGT1A6, UGT1A9, UGT1A10 and UGT2B7 by site-directed mutagenesis, modelling, single-point activity and kinetic measurements with several aglycone substrates.
Tämän johdosta olen tutkinut UDPGA:n sitoutumiskohtaa sekä katalyyttistä mekanismia eri UGT-entsyymeissä mutageneesin, aktiivisuus- ja kinetiikkamittausten sekä homologiamallituksen avulla.
Bilirubin, a degradation product of haemoglobin, is glucuronidated by UGT1A1.
UGT1A1-entsyymi katalysoi bilirubiinin, hemoglobiinin hajoamistuotteen, glukuronidaatiota.
H37 was shown to be more important in O- than in Nglucuronidation activity.
Katalyyttisen histidiinin (H37 UGT1A9-entsyymissä) tehtävä on erilainen O- ja N-glukuronidaatiossa.
Strong evidence for the formation of a tight hetero-oligomer was provided by the co-purification experiment of 6YD and UGT1A4.
Alentuneet entsyymiaktiivisuudet voivat johtaa patologiseen tilaan, jossa elimistön bilirubiinitasot ovat kohonneet, kuten tapahtuu esimerkiksi UGT1A1:n Y486D mutaation seurauksena.
The results implied that H37-D143 is the catalytic dyad in UGT1A9, but could not exclude the possible role of D148 in this dyad.
Tutkimuksessamme todettiin, että jos kaksi keskenään erilaista UGT-monomeeriä muodostaa toiminnallisen entsyymin, mutaation haittavaikutukset elimistössä voivat lieventyä.
Although restoration and maintenance measures are beneficial to certain species, they can be harmful to other species with different requirements.
Kun hoitotoimi on suotuisa yhdelle lajille, saattaa se olla haitallinen toiselle lajille.
Even though reserves are important for conservation, they are not the only option available to conservation planners.
Alueiden suojelu ei ole ainoa tapa auttaa lajien säilymistä.
Since species differ in their requirements for network configuration, the spatial cohesion of networks needs to be species-specific.
Koska eri lajien leviämiskyvyt ovat erilaiset, tulee suojelualueverkoston rakennetta arvioida lajien ominaisuudet huomioiden.
The spatial configuration of reserve networks is important, because habitat loss around reserves can influence the persistence of species inside the network.
Suojelualuesuunnittelussa on tärkeää huomioida alueiden sijoittelu toisiinsa nähden, sillä yksilöiden liikkuminen eri suojelualueiden välillä on lajiston säilymisen kannalta tärkeää.
This methods and results described in this thesis aim to improve species probabilities of persistence, by taking better account of species habitat and spatial requirements.
Väitöskirjatyöni ottaa ensimmäisen askeleen tähän suuntaan, ja näyttää kuinka suojelualueverkoston rakenteessa voidaan huomioida lajien erilaiset liikkumiskyvyt ja elintilatarpeet.
As such, conservation efforts are required if we want to protect biodiversity.
Niinpä suojelusuunnittelussa täytyy päättää käytetäänkö suojelun tukena hoitotoimia elinympäristöjen säilyttämiseksi.
Conservation budgets are typically tight, making the cost-effective selection of protected areas difficult.
Suojelualueverkostojen suunnittelu on tieteenala, joka käsittelee suojelualueiden hankintaan varattujen varojen tehokasta käyttöä.
Ongoing habitat loss and fragmentation threaten much of the biodiversity that we know today.
Monien lajien elinympäristöt vähenevät, mikä uhkaa lajien selviytymistä pitkällä aikavälillä.
Therefore, reserve design methods have been developed to identify sets of sites, that together represent the species of conservation interest in a cost-effective manner.
Olen kehittänyt väitöskirjatyössäni menetelmiä, joiden avulla voidaan määrittää mikä suojelun taso tai hoitotoimi alueelle kannattaa kohdentaa toimittaessa kustannustehokkaasti.
Spatial SHDMs allow the evaluation of the effect of reserve network configuration on the probability of occurrence of the species inside the network.
Osoitan työssäni kuinka lajien esiintymisen todennäköisyys kasvaa kun suojeluverkoston rakenteessa huomioidaan lajien leviämiskyvyt.
Many real-world conservation planning problems are characterised by a variety of conservation options related to protection, restoration and maintenance of habitat.
Suojelusuunnittelussa täytyy yleensä valita yksi vaihtoehtoisista suojelu- tai hoitotoimista kullekin kohteelle.
Currently available reserve selection tools do however not offer the ability to handle multiple, alternative options per site.
Suojelusuunnittelussa käytettävät tietokoneohjelmistot eivät osaa vastata kysymykseen siitä, kuinka suojeltavia alueita tulisi hoitaa niiden avulla saadaan selville vain se, mitkä alueet kannattaa suojella.
Planning tools therefore need to be able to incorporate multiple conservation options per site, in order to continue the search for cost-effective conservation planning solutions.
Suojelualueverkoston rakenteen huomioiminen on erityisen vaikeaa silloin, kun käytettävissä on useita vaihtoehtoisia suojelutoimia, mutta esitän työssäni tälle ongelmalle yhtä lajia kerrallaan tarkastelevan ratkaisun.
This thesis extends the existing methodology for reserve design, by offering methods to identify cost-effective conservation planning solutions when multiple, alternative conservation options are available per site.
Kehittämäni menetelmät auttavat vaihtoehtoisten suojelu- ja hoitotoimien suunnittelemisessa sekä suojelupäätösten seurausten arvioimisessa.
To enhance or maintain habitat quality, restoration or maintenance measures are sometimes required.
Jotkin elinympäristötyypit vaativat hoitoa pysyäkseen tietynlaisina.
The probability of the species occurring at unvisited location is next predicted by the model, based on the environmental conditions of those sites.
Lajien sukupuuttoja voidaan ehkäistä luonnonsuojelualueita perustamalla.
The community of medium-sized carnivores : the interactions between species, habitats and rabies
Keskikokoisten nisäkäspetojen yhteisö : lajien, elinympäristön ja rabieksen leviämisen väliset suhteet
The composition of the carnivore community influences the different forms of inter-specific interactions.
Petoyhteisön koostumus vaikuttaa petojen välisen vuorovaikutuksen muotoihin.
Zoonooses, such as rabies, are diseases that can be transmitted from wildlife to people.
Yhteisössä esiintyvät petolajit ja niiden välinen käyttäytyminen vaikuttavat tautien, kuten rabies, leviämiseen lajista toiseen sekä tautien leviämiseen lajin sisällä.
Also, the new insight of habitat use gained by this study illustrates the similar favouring of deciduous forests and fields by these sympatric medium-sized carnivores, creating a basis for contact zones, i.e. risky habitats for rabies transmission and spread.
Erityisiksi riski-elinympäristöiksi eläinten kohtaamisten suhteen osoittautuivat lehtimetsät ja pellot, sekä rehevät sekametsälaikut ja pihat.
In this thesis, I have studied how raccoon dogs Nyctereutes procyonoides, European badgers Meles meles, red foxes Vulpes vulpes and domestic cats Felis silvestris catus act as members of carnivore community, and how these interactions relate to the transmission risk of rabies.
Toisessa osatutkimuksessa tarkastelimme supikoirien, mäyrien, kettujen ja kissojen elinpiirien kokoa ja päällekkäisyyttä, sekä eläintiheyksiä ja nuorten eläinten laskennallisia dispersaalimatkoja (liikkumista omalle elinalueelle).
Also, these results have significant implications for the planning of rabies control.
Tuloksia voidaan hyödyntää mm. luotaessa Suomen oloihin soveltuvaa ennustamismallia rabiesepidemialle.
However, there is no direct evidence of competition.
Kilpailu taas vaikuttaa petojen väliseen käyttäytymiseen.
Rabies should be considered as a multi-vector disease, at least in Finland and the Baltic states.
Eläinten radiolähetinseurantaa suoritettiin Kaakkois-Suomessa, Virolahdella vuosien 2000 – 2004 aikana.
These results give new insight of the interactions in the carnivore community, as well as of the behaviour of each individual species.
Tutkimus lisää tietämystä kyseisten lajien ekologiasta ja lajien välisistä suhteista.
They live in the same areas, in spatially and temporally overlapping home ranges and use the same habitats and dens and even have similar diets.
Tutkimuksen tulokset osoittavat, että pienpetoyhteisössä esiintyy tiiviitä vuorovaikutussuhteita; eri lajit elävät päällekkäisillä elinpiireillä, kohtaavat usein öisillä kulkumatkoillaan ja suosivat samoja elinympäristötyyppejä, mutta eivät vältä toisiansa.
Furthermore, inter-specific interactions of carnivores have important implications for intra-guild competition, epidemiology and strategies of species-specific population management.
Lajien välinen tiivis vuorovaikutus ja yhteistiheydet tulisi huomioida sekä suunniteltaessa rabieksen torjuntatoimenpiteitä että mallinnettaessa rabiesta.
In particular, this changes the perspective to inter-specific contacts, animal densities, densities of individuals susceptible to diseases and the magnitude of preventive actions.
Lisäksi pohdimme uuden isäntäeläimen, supikoiran, merkitystä torjuntatoimenpiteiden ja tautimallinnuksen kannalta.
This study is so far the only simultaneous radio tracking study of raccoon dogs, badgers, foxes and cats.
Tämä väitöskirja käsittelee supikoiran, mäyrän, ketun ja kissan elinympäristön käyttöä ja yksilöiden välisiä vuorovaikutuksia.
However, overlapping home ranges and similar habitat preferences lead to frequent inter-specific contacts, which increase the risk of possible rabies transmission.
Samankokoiset pedot hyödyntävät todennäköisesti samantapaisia resursseja ja siten niiden välillä voi esiintyä kilpailua.
Numerous observations of animals moving in each other’s proximity give similar clues.
Kolmannessa osatutkimuksessa tutkimme yhtäaikaisten radiopaikannusten perusteella laskettuja eläinyksilöiden välisiä etäisyyksiä.
Keywords: Rotstop, wood decay, DGGE, ISSR fingerprinting, ribosomal DNA
Asiasanat: Harmaaorvakka, Rotstop, kantokäsittely, juuri- ja tyvilaho, DGGE, diversiteetti
In addition, the spread of resident P. gigantea strains into Rotstop-treated forest stands seemed effective in preventing the formation of genetically monomorphic populations in the short run.
Lisäksi harmaaorvakan luontainen levintä käsitellyille koealoille näytti estävän tehokkaasti perinnöllisesti monomorfisen populaation syntymisen lyhyellä aikavälillä.
On a global scale, we detected a considerable level of genetic differentiation between the interfertile European and North American populations of P. gigantea.
Harmaaorvakkasienen lajinsisäisen muuntelun tasoa selvitettäessä havaittiin selvä maantietellinen erilaistuminen sienen eurooppalaisten ja pohjois-amerikkalaisten populaatioiden välillä.
However, based on the molecular markers, the Chinese strains could be clearly affiliated with the H. parviporum taxonomical cluster, which thus appears to have a continuous distribution range from Europe through southern Siberia to northern China.
Siten tällä patogeenilajilla näyttäisi olevan katkeamaton levinneisyys ulottuen Euroopasta Etelä-Siperian kautta aina pohjoiseen Kiinaan asti.
This thesis addresses the ecological impacts of Rotstop biocontrol treatment on the mycoflora of conifer stumps.
Tämä tutkimuskokonaisuus käsittelee harmaaorvakkakäsittelyn vaikutuksia havupuun kannoissa esiintyvän sienilajiston monimuotoisuuteen.
These results strongly suggest that local biocontrol strains should be used in order to prevent global spread of P. gigantea and hybrid formation between geographically isolated populations.
Tulosten perusteella biologiseen torjuntaan tulisi käyttää ainoastaan paikallisia harmaaorvakkakantoja, jotta voidaan välttyä geneettisen aineksen siirtymiseltä ja mahdollisten hybridikantojen muodostumiselta.
However, statistical analysis of DGGE community profiles obtained from Rotstop-treated and untreated conifer stumps revealed that the Rotstop treatment had not caused a statistically significant reduction in the species diversity of wood-inhabiting fungi within our experimental forest plots.
Rotstopilla käsiteltyjä ja käsittelemättömiä kantoja vertailtaessa osa lajistosta näytti hyötyvän tai kärsivän käsittelystä, mutta sienidiversiteetin yleistasossa ei kuitenkaan havaittu tilastollisesti merkitsevää laskua käsitellyillä koealoilla.
In Finland, the corticiaceous fungus Phlebiopsis gigantea has been formulated into a commercial biocontrol agent called Rotstop (Verdera Ltd.).
Juurikääpätartuntoja voidaan kuitenkin estää tehokkasti hyödyntämällä juurikäävälle antagonistista harmaaorvakkasientä (Phlebiopsis gigantea), josta on Suomen oloihin kehitetty biologinen kantokäsittelyaine, Rotstop (Verdera Oy).
Locally, ISSR genotyping of cultured P. gigantea strains showed that the Rotstop biocontrol strain was capable of surviving up to six years within treated Norway spruce stumps, while in Scots pine stumps it was sooner replaced by successor fungal species.
ISSR-merkkimolekyylien perusteella voitiin todentaa Rotstop-genotyypin säilyminen kuusen kannoissa kuusi vuotta käsittelyn jälkeen sekä leviäminen myös saman koealan käsittelemättömiin kantoihin.
Locally, fungal communities within Rotstop-treated and untreated stumps were analyzed using a novel method based on DGGE profiling of small subunit ribosomal DNA fragments amplified directly from wood samples.
Työn puitteissa kehitettiin menetelmä, jolla ympäristönäytteiden sienilajistoa voidaan tarkastella suoraan lahosta puuaineksesta kullekin sienilajille ominaisten ribosomaalisten merkkimolekyylien (SSU rDNA) monistuksen ja DGGE-analyysin perusteella.
Wood decay fungi belonging to the species complex Heterobasidion annosum sensu lato are among the most common and economically important species causing root rot and stem decay in conifers of the northern temperate regions.
ovat taloudellisesti merkittävin havupuiden juuri- ja tyvilahon aiheuttaja Pohjois-Euroopassa.
Ecological impacts of Phlebiopsis gigantea biocontrol treatment against Heterobasidion spp.
Juurikäävän biologisen torjunnan vaikutukset lahopuun sienilajiston monimuotoisuuteen Juurikääpien sukuun kuuluvat lahottajasienet (Heterobasidion spp.)
The DGGE analyses also revealed fungal diversity not retrieved by cultivation and some fungal sequence types untypical for decomposing conifer wood.
Tutkimuksessa osoitettiin lahopuusta suoraan eristettyjen DNA-näytteiden paljastavan lajistoa, jota ei tavoitettu vertailevassa viljelyanalyysissä.
I have two main levels in my research: historical and theological.
Tutkimukseni neljäs luku on historiallinen ja yhteisöllinen katsaus tutkittavaan teemaan.
I have also written a review of the modern philosophical discussion on personal identity where memory and mental experiences are important creators of personal identity.
Lisäksi tuon esille subjektiiviseen kokemukseen keskiajalla liittyneiden filosofisten tunneteorioiden perusajatuksia ja luon katsauksen moderniin persoonallisesta identiteetistä käytyyn filosofiseen keskusteluun.
To understand St Teresa and her mysticism is to recognize that she mixes her personal religious experience and mysticism, which widens mysticism to religious experience in a new way, although this corresponds also the very definition of mysticism.
Väitöstutkimukseni "Pyhä Teresa ja keskiajan mystiikan teoriat" on elämäkertatutkimus, jossa tutkin uskonnollisen vakaumuksen ja persoonallisuuden yhteensovittamista henkilöhistorian ja mystiikan teologian parissa esiintyvien teemojen valossa.
In order to understand medieval mysticism I have written in the first chapter a review of the main trends in medieval mysticism in connection with the classical emotional theories.
Johdanto-osaan kuuluvat katsaukset keskiajan mystiikan historiaan ja sen parissa esiintyviin teorioihin.
Theologically interpreted in illumination one should die to oneself, let oneself be transformed and renewed by God.
Kolmannen luvun johtavana teemana on unitiivinen, jumalayhteyteen perustuva antropologia, jonka pohjalta ihmiskuvaan tulee kehittyvä ja laajeneva pyrkimys, jossa ihminen kasvaa jumalatuntemuksessaan ja jumalakuvallisuutensa ymmärtämisessä.
In the three partite way of mysticism purification means to find biblical values in life and to practice meditative self-knowledge theologically interpreted.
Mystiikan teologian perustunteena on rakkaus ja siitä esitetyt erilaiset tulkinnat.
She renewed the monastic life founding a rule called discalced that stressed ascetic tendencies.
Mainittava on myös Isä meidän -rukouksen selitys, joka jäsentää teresalaisen hengellisyyden korostuksia.
On the historical level I study St Teresa s personal history in the context of her family and the Spanish society.
Tuon esille myös henkilöarviointia Pyhästä Teresasta hänesta tehtyjen aiempien tutkimusten pohjalta.