natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The developed models were applied to three high-resolution fossil midge stratigraphies from southern and eastern Finland to interpret environmental variability over the past 2000 years, with special focus on the Medieval Climate Anomaly (MCA), the Little Ice Age (LIA) and recent anthropogenic changes.
Kehitettyjä ekologisia malleja sovellettiin kolmeen myöhäis-Holoseenin (viimeiset 2000 vuotta) kattavaan paleoekologiseen näytesarjaan (sedimenttinäytesarjatutkimukset) Etelä- ja Itä-Suomesta erityismielenkiinnonkohteena Keskiajan lämpökausi, Pieni jääkausi sekä viimeaikaiset ihmisen aiheuttamat muutokset.
The recent climatic warming was clearly represented in all of the temperature reconstructions.
Sääskistä johdetut happiolot olivat kohonneita Pienen jääkauden aikaan ja viimeaikainen ihmisen kiihdyttämä ilmaston lämpeneminen on selvästi esillä kaikissa lämpötilarekonstruktioissa.
The midge-based results were compared with physical properties of the sediment, historical evidence and environmental reconstructions based on diatoms (Bacillariophyta), cladocerans (Crustacea: Cladocera) and tree rings.
Sääskiin perustuvia tuloksia vertailtiin sedimentin fysikaalisiin ominaisuuksiin, historiallisiin todisteisiin sekä piilevistä, vesikirpuista ja puulustoista johdettuihin ympäristörekonstruktioihin.
The results of the present reconstructions and the forthcoming applications of the models can be used in assessments of long-term environmental dynamics to refine the understanding of past environmental reference conditions and natural variability required by environmental scientists, ecologists and policy makers to make decisions concerning the presently occurring global, regional and local changes.
Tätä tietoa tarvitsevat ympäristötieteilijät, ekologit ja päätöksentekijät tehdäkseen oikeita tulkintoja ja päätöksiä liittyen nykyisiin globaaleihin, alueellisiin ja paikallisiin muutoksiin.
The results from an intralake dataset from eastern Finland showed that the most important environmental factors controlling midge distribution within a lake basin were river contribution, water depth and submerged vegetation patterns.
Järven sisäinen aineisto Itä-Suomesta puolestaan osoitti, että sääskilajiston jakauma oli joen vaikutuksen, veden syvyyden ja rantakasvillisuuden määräämää.
In the terms of long-term climatology, the present results provide support for the concept that the North Atlantic Oscillation (NAO) index has a positive correlation with winter precipitation and annual temperature and a negative correlation with summer precipitation in eastern Finland.
North Atlantic Oscillation, NAO) ja talvisadannan sekä vuotuisten lämpötilojen välillä vallitsee positiivinen yhteys ja kesäsadannan välillä negatiivinen yhteys.
Based on the present results, which agreed with previous studies and historical evidence, the Medieval Climate Anomaly between ca. 800 and 1300 AD in eastern Finland was characterized by warm temperature conditions and dry summers, but probably humid winters.
Keskiajan lämpökausi, joka ajoittui Itä-Suomessa 800- ja1300-lukujen välille, oli lämmin ajanjakso, jota kuvasivat kuivat kesät mutta kosteat talvet.
In general, the results indicate a relatively warm climate with dry summers but snowy winters during the MCA and a cool climate with rainy summers and dry winters during the LIA.
Näin ollen tulokset osoittavat lämpimän ilmaston sekä kuivien kesien ja kosteiden talvien vallinneen Keskiajan lämpökaudella (positiivinen NAO-indeksi vaihe) kun taas Pienen jääkauden aikana kylmä ilmasto sekä kosteat kesät ja kuivat talvet (negatiivinen NAO-indeksi vaihe) olivat vallitsevia.
Multi- and intralake datasets of fossil midge assemblages in surface sediments of small shallow lakes in Finland were studied to determine the most important environmental factors explaining trends in midge distribution and abundance.
Tässä nyky- ja paleoekologiaa soveltavassa tutkimuksessa hyödynnettiin järvien pintasedimentteihin kerrostuneita fossiilisia sääskien jäänteitä useista suomalaisista järvistä koostuvasta aineistosta sekä järven sisäisestä lajistoaineistosta.
The aim was to develop palaeoenvironmental calibration models for the most important environmental variables for the purpose of reconstructing past environmental conditions.
Sääskien levinneisyyttä suhteessa eri ympäristömuuttujiin tarkasteltiin maantieteellisen ja ympäristömuuttujien skaalauksen avulla tilastomatemaattisia menetelmiä hyödyntäen tavoitteena uusien numeeristen rekonstruktiomallien kehittäminen menneiden ympäristönmuutosten tarkkaan kuvaamiseen.
However, when the dataset was environmentally screened to include only pristine lakes, water depth at the sampling site became more important.
Koko Suomen kattavassa aineistossa tärkein sääskien levinneisyyttä määräävä tekijä oli kesälämpötila, mutta kun aineistosta poistettiin ihmistoiminnan häiritsemät järvet, veden syvyys nousi merkittävimmäksi vaikuttajaksi.
Transfer functions between midge assemblages and the environmental forcing factors that were significantly related with the assemblages, including mean air TJul, water depth, hypolimnetic oxygen, stream flow and distance to littoral vegetation, were developed using weighted averaging (WA) and weighted averaging-partial least squares (WA-PLS) techniques, which outperformed all the other tested numerical approaches.
Vesistöissä elävät sääsken (Diptera: Nematocera) toukat ovat herkkiä ympäristönmuutosten kuvastajia ja niitä on hyödynnetty veden laadun ja ekologisen tilan monitoroinnissa sekä paleolimnologisissa menneiden ympäristöolojen tutkimuksissa.
The results showed that the most important environmental factor controlling midge distribution and abundance along a latitudinal gradient in Finland was the mean July air temperature (TJul).
Tutkimustulokset osoittivat suomalaisen sääskilajiston levinneisyyden olevan riippuvainen käytetystä maantieteellisestä skaalasta.
The developed midge-based models for temperature, hypolimnetic oxygen, water depth, littoral vegetation shift and stream flow, presented in this thesis, are open for scientific use on request.
Tutkimuksessa kehitetyt sääskiin pohjautuvat rekonstruktiomallit ovat ympäristöasiantuntijoiden vapaassa käytössä pyyntöä vastaan.
I also collected documents and carried out interviews in Dar es Salaam in 2003.
Tämän lisäksi keräsin lähteitä ja tein haastatteluja Dar es Salaamissa vuonna 2003.
I carried out a case study in the Liwale district in south-eastern Tanzania to test my hypothesis during June and July 2002.
Toteutin tapaustutkimuksen Liwalen piirikunnassa kaakkois-Tansaniassa kesä-heinäkuussa 2002.
I studied the human-wildlife conflicts in six rural villages, where a total of 183 persons participated in the village meetings.
Tutkin ihmisten ja villieläimien välisiä ristiriitoja kuudessa maaseutukylässä, joissa tutkimukseen osallistui yhteensä 183 henkilöä.
My research methods included semi-structured interviews, participatory mapping, questionnaire survey and Q- methodology.
Käyttämiäni tutkimusmetodeja olivat puolistrukturoidut haastattelut, osallistava kartoitus, lomakekysely ja Q-metodi.
Human-wildlife conflicts are today an integral part of the rural development discourse.
Ihmisten ja villieläinten väliset ristiriidat ovat olennainen osa maaseudun kehityksen diskurssia.
Human-wildlife conflicts in the Liwale district are manifold and cannot be explained simply on the basis of attitudes or perceived images of landscapes.
Ihmisten ja villieläinten väliset ristiriidat Liwalen piirikunnassa ovat varsin moniulotteisia eikä niitä voida selittää ainoastaan asenteiden tai maisemiin liittyvien mielikuvien pohjalta.
My research hypothesis is based on the assumption that human-wildlife conflicts occur when a wild animal crosses a perceived borderline between the nature and culture and enters into the realms of the other.
Tutkimushypoteesinani on olettamus siitä, että ihmisten ja villieläinten väliset ristiriidat saavat alkunsa, kun villieläin ylittää ihmisten mieltämän rajalinjan luonnon ja kulttuurin välillä ja siirtyy ihmisen kontrolloimalle alueelle.
The rural communities in the Liwale district have a long-history of co-existing with wildlife and they still have traditional knowledge of wildlife management and hunting.
Liwalen piirikunnan kyläyhteisöt ovat pitkään asuneet rinnan villieläimien kanssa, jonka vuoksi heillä on runsaasti perinnetietoa villieläinhallinnasta ja metsästyksestä.
The animal subject that crosses this border becomes a subject out of place meaning that the animal is then spatially located in a space where it should not be or where it does not belong according to tradition, custom, rules, law, public opinion, prevailing discourse or some other criteria set by human beings.
Villieläimen läsnäolo ihmisten hallitsemassa ja kontrolloimassa tilassa rikkoo siellä vallinneen perinteisiin, sääntöihin, lakiin, julkiseen mielipiteeseen, vallitsevaan diskurssiin tai muihin ihmisten määrittämiin kriteereihin perustuvan järjestyksen.
The borderline between nature and culture marks a perceived division of spatial content in our senses of place.
Ihmisten määrittämä luonnon ja kulttuurin välinen rajalinja jakaa kahden erilliseksi koetun tilan väliset spatiaaliset sisällöt ja niihin liitetyt merkitykset.
An appearance of a wild animal in a domesticated space brings an uncontrolled subject into that space where humans have previously commanded total control of all other natural elements.
Villieläin edustaa subjektia, johon ihmisellä ei ole täydellistä kontrollia.
However, the spatial explanation of these conflicts provides us some more understanding of why human-wildlife conflicts are so widely found across the world.
Spatiaalinen näkökulma lisää kuitenkin ymmärrystämme ihmisten ja villieläinten välisten ristiriitojen syistä Tansaniassa ja muualla maailmassa.
A wild animal out of place may also threaten the biosecurity of the place in question.
Ilmaantuessaan ihmisten muokkaamaan kulttuuriympäristöön, jossa pyrkimyksenä on hallita kaikkia luonnon elementtejä, villieläin voi aiheuttaa läsnäolollaan myös bioturvallisuusriskin.
Wildlife conservation through the establishment of game reserves during the colonial era has escalated human-wildlife conflicts in the Liwale district.
Kolonialismin aikana käynnistyneet villieläinten suojeluhankkeet ja perustetut riistansuojelualueet vaikuttavat vielä nykyisinkin ihmisten ja villieläinten välisten ristiriitojen taustalla.
This study shows that the villagers perceive some wild animals differently in their images of the African countryside than the district and regional level civil servants do. From the small scale subsistence farmers point of views, wild animals continue to challenge the separation of the wild (the forests) and the domestics spaces (the cultivated fields) by moving across the perceived borders in search of food and shelter.
Tutkimus osoittaa, että kyläläiset mieltävät joidenkin villieläinten läsnäolon osana afrikkalaisen maaseudun mielikuvaansa eri tavalla kuin piirikunta- ja aluetason virkamiehet.
In this research, the main focus is on the spatial explanation which is not a very common approach in the reviewed literature.
Ihmisten ja villieläinten välisten ristiriitojen tutkiminen spatiaalisesta näkökulmasta pyrkii lisäämään tämän vähän tutkitun lähestymistavan merkitystä ristiriitojen ratkaisemisessa.
As a result, the farmers may loose their crops, livestock or even their own lives in the confrontations of wild animals.
Ihmisten ja villieläinten välisissä kohtaamisissa kuolee toisinaan myös ihmisiä.
Beasts on Fields : Human-Wildlife Conflicts in Nature-Culture Borderlands
Tutkimus pyrkii selittämään näitä ristiriitoja spatiaalisesti osana kulttuurin ja luonnon välistä rajankäyntiä.
The development and changes in the distribution of herbivorous mammal communities during the Neogene is complex.
Kasvinsyöjänisäkkäiden levinneisyys ja nisäkkäiden muodostamien yhteisöjen kehitys on yhteydessä ilmastoon ja menneen ajan maantieteeseen.
The mid-latitude drying was the main trend, and it is the combined result of the retreat of Paratethys, the uplift of Tibetan Plateau and changes in the ocean currents and temperatures.
Tietyt ajanjaksot ovat olleet olosuhteiltaan hyvin samankaltaisia kuin ennusteet ja mallit kuvaavat tulevaisuuden olevan, kun nyt tapahtumassa oleva ilmastonmuutos muuttaa olosuhteita.
Eurasian Neogene large herbivorous mammals and climate
Väitöskirjani käsittelee menneen ajan nisäkkäitä ja ilmastoa.
The early and middle Miocene that seemed to have been advantageous for mammals was followed by drying of environments during the late Neogene.
Tutkimukseni kohde, fossiiliset kasvinsyöjänisäkkäät, on tärkeä lähde, jota tulevaisuudessa voidaan hyödyntää yhä enemmän menneen ajan ympäristöjen tulkinnassa.
During the late Miocene we see the drying affecting more and more regions, and we see changes in the composition of mammalian communities.
Tänä aikana ympäristössä tapahtui suuria muutoksia, jotka näkyvät nisäkäsyhteisöissä.
The distribution of mammal taxa was closely associated with the distribution of biomes.
Yhteys muodostuu paljolti ravinnon, eli kasvillisuuden kautta, ja on siten hyvin vahvasti siteissä ilmaston kehitykseen.
The reorganization of these affect the biome distribution throughout the continent.
Tutkimukseni keskittyy kasvinsyöjänisäkkäisiin ja niiden yhteisörakenteeseen Euraasiassa 24-2 miljoonaa vuotta sitten.
The results of ephippium analysis should always be interpreted in a lake-specific manner and in the context of other paleoecological proxies.
Kuitenkin ephippium-analyysin tuloksia olisi aina hyvä tulkita järvikohtaisesti ja muiden paleolimnologisten tiedonlähteiden tukemana.
The relationship between sexual reproduction of littoral chydorid cladocerans (Anomopoda, Chydoridae) and environmental factors in aquatic ecosystems has been rarely studied, although the sexual behavior of some planktonic cladocerans is well documented.
Vaikka järvien rantavyöhykkeellä elävien vesikirppujen, chydoridien (Anomopoda, Chydoridae) tiedetään lisääntyvän pääasiallisesti suvuttomasti ja ympäristön olosuhteiden huonontuessa suvullisesti, ei näiden eliöiden lisääntymisekologiaa ole juurikaan tutkittu.
However, during autumn, chydorid species and populations among the lakes exhibited a wide variation in the intensity, induction time, and length of autumnal sexual reproduction.
Eri populaatioiden ja joidenkin lajien välillä havaittiin kuitenkin selvää vaihtelua suvullisen lisääntymisen alkamisajankohdassa, runsaudessa sekä suvullisen lisääntymiskauden pituudessa.
This thesis is part of the EPHIPPIUM-project which aims to develop ephippium analysis towards a quantitative climate reconstruction tool.
Tämän väitöskirjan tulokset osoittavat ephippium-analyysin käyttökelpoiseksi menetelmäksi ilmaston- ja ympäristönmuutostutkimuksiin.
This suggests that some of the variation detected by monitoring may derive from differences between sampling sites and years smoothed out in the sediment samples, providing an average of the entire lake area and several years.
Todennäköisesti sedimentin kerrostumiseen liittyvät tekijät tasoittavat nykyisissä populaatioissa havaittua vaihtelua, ja sen vuoksi sedimentistä saatu suvullisen lisääntymisen osuus kertoo pidemmän ajan keskiarvon koko järvestä.
Additionally, short sediment cores from two of the lakes were studied with ephippium analysis to examine how recent climate-related and non-climatic environmental changes were reflected in chydorid sexual reproduction.
Hyödynsin ephippium-analyysiä kahden järven tapaustutkimuksessa, joissa tutkin ympäristönmuutoksista johtuvia menneitä lisääntymistapojen vaihteluita sedimenttinäytesarjojen perusteella.
On the basis of surface sediment samples, the general level of the TCE is ca. 3-4% in southern Finland, reflecting an average proportion of sexual reproduction in this specific climate.
Tämän tutkimuksen tulokset osoittivat, että suvullisen lisääntymisen osuus chydoridien kaikesta lisääntymisestä on Etelä-Suomessa n. 3-4 %.
Ecological monitoring was used to study the relationship between climate-related and non-climatic environmental factors and chydorid sexual reproduction patterns in nine environmentally different lakes that were closely situated to each other in southern Finland.
Väitöskirjatutkimuksessani perehdyin ekologisen seurantatutkimuksen avulla chydoridien lisääntymistapojen vaihteluun yhdeksässä erityyppisessä eteläsuomalaisessa järvessä.
Such an increase was clearly detected for the time period of the Little Ice Age in a sediment core.
Suvullinen lisääntyminen runsastui mm. pienen jääkauden aikaan, jolloin ilmasto kylmeni ja avovesikausi lyheni Etelä-Suomessa.
During contemporary monitoring a few sexual individuals were observed during summer, apparently forced to sexual reproduction by non-climatic local environmental factors, such as crowding or invertebrate predation.
Lisäksi muutama suvullinen yksilö esiintyi keskikesällä, mistä voidaan päätellä, että ilmastoon liittyvät ympäristötekijät eivät säätele kesän aikana tapahtuvaa suvullista lisääntymistä.
The relative proportion of ephippia of all chydorid species, i.e. total chydorid ephippia (TCE) indicates the relative proportion of sexual reproduction during the open-water season.
Sedimenttitutkimukseen perustuvassa ephippium-analyysissä suvuttomien chydoridien kuoria käytetään edustamaan suvuttoman lisääntymisen suhteellista osuutta ja lepomunakuoria (ephippium) edustamaan suvullisen lisääntymisen suhteellista osuutta avovesikauden aikana.
These variations apparently act as mechanisms for local adaptations due to the genetic variability provided by sexual reproduction that enhance the ecological flexibility of chydorid species, allowing them to inhabit a wide range of environments.
Tämä viittaa siihen, että eräät lajit kykenevät lisäämään suvullisen lisääntymisen osuutta jonkin paikallisen ympäristötekijän säätelemänä, mikä oletettavasti lisää näiden lajien ekologista sopeutumiskykyä.
The paleolimnological results also indicated that TCE can suddenly increase due to ephippia of one or two species, which suggests that at least some chydorids can somehow increase the production of resting eggs under local environmental stress.
Lisäksi tulokset osoittivat yhden tai muutaman lajin suvullisen lisääntymisen osuuden äkillisesti runsastuneen ilmastollisista tekijöistä riippumatta.
Furthermore, paleolimnological ephippium analysis was used to clarify how current sexual reproduction is reflected in surface sediments of the same nine lakes.
Lisäksi selvitin chydoridien nykyisten lisääntymistapojen heijastumista samojen järvien pintasedimentteihin, niihin kerrostuneisiin chydoridien jäänteisiin perustuvaa ephippium-analyysiä käyttäen.
Monitoring also revealed that the autumnal chydorid sexual reproduction period was consistent between the different lakes and climate-related factors appeared to act as the main inducers and regulators of autumnal sexual reproduction.
Ekologinen tutkimusosuus osoitti chydoridien lisääntyvän suvullisesti erilaisissa järvissä pääasiallisesti syksyisin.
Hypothetically, deterioration of climate conditions can be detected in the TCE as an increase in ephippia of all chydorid species, since a shortening open-water season is reflected in the relative proportions of the two reproduction modes.
Alustavat tutkimukset ovat osoittaneet, että suvullisen lisääntymisen osuus kaikesta lisääntymisestä kasvaa ilmasto-olosuhteiden muuttuessa kylmemmiksi, mikä todennäköisesti johtuu lyhyemmästä avovesikaudesta ja sen vaikutuksesta lisääntymistapoihin.
Sexual reproduction in chydorid cladocerans (Anomopoda, Chydoridae) in southern Finland : implications for paleolimnology
Järvien rantavyöhykkeen vesikirppujen suvullinen lisääntyminen Etelä-Suomessa ja sen hyödyntäminen sedimenttitutkimuksissa
The variation in the TCE was much lower than could be expected on the basis of the monitoring results.
Järvien välinen vaihtelu jäi vähäiseksi, vaikka ekologisen seurannan mukaan vaihtelua esiintyikin.
Comparable regional scale estimates for the carbon balance of forests are therefore needed for scientific and political purposes.
Tämän takia tieteellisiä ja poliittisia tarkoituksia varten tarvitaankin alueellisia vertailukelpoisia arvioita metsien hiilitaseesta.
The methods developed will serve the needs for UNFCCC reporting and the reporting under the Kyoto Protocol.
Nyt saatuja tuloksia voidaan soveltaa Kioton sopimuksen ja YK:n edellyttämissä hiilitaseraportoinneissa.
In recent years, concern has arisen over the effects of increasing carbon dioxide (CO2) in the earth's atmosphere due to the burning of fossil fuels.
Fossiilisten polttoaineiden aiheuttama ilmakehän hiilidioksidipitoisuuden kasvu on viime vuosina herättänyt runsaasti keskustelua.
The aim of the present dissertation was to improve methods for quantifying and verifying inventory-based carbon pool estimates of the boreal forests in the mineral soils.
Tässä tutkimuksessa kehitettiin menetelmiä boreaalisten kivennäismailla sijaitsevien metsien kasvillisuuden ja maaperän hiilimäärän arvioimiseksi.
In addition, the optical remote sensing method illustrated in this dis-sertation can be used to compare with independent data.
Lisäksi tässä työssä käytetyt kaukokartoitusaineistot ja -menetelmät mahdollistavat metsäinventoinneista riippumattoman tulosten vertailun.
One way to mitigate increase in atmospheric CO2 concentration and climate change is carbon sequestration to forest vegeta-tion through photosynthesis.
Kohonneen hiilidioksidipitoisuuden alentamiseksi on pohdittu muun muassa hiilen sitomista fotosynteesin avulla metsäkasvillisuuteen.
The forest inventory-based large-scale carbon stock assessment method demonstrated here provided reliable carbon estimates when compared with independent data.
Nyt esitetty menetelmä pohjautuu metsäinventointitietoihin, koska ne tarjoavat hyvien otantamenetelmiensä ansiosta luotettavan pohjan hiilimäärien arvioinnille.
The enhancement methods presented here include ways to quantify the biomass of understorey vegetation as well as to estimate the litter production of needles and branches.
Nyt kehitetyt menetelmät parantavat muun muassa kariketuoton ja aluskasvillisuuden biomassan arvioimista.
Ongoing forest inventories provide a data based on statistically sounded sampling for estimating the level of carbon stocks and stock changes, but improved modelling tools and comparison of methods are still needed.
Vaikka nyt esitetyt menetelmät mahdollistavat boreaalisten metsien hiilimäärän arvioinnin, tulevaisuudessa menetelmiä tulee silti kehittää edelleen.
Spatial variation of climate and the impact of disturbances on local climate and forest recovery in northern Finland
Ilmaston alueellinen vaihtelu sekä häiriötekijöiden vaikutus paikallisilmastoon ja metsän uudistumiseen Pohjois-Suomessa
Of all the natural factors shaping the climate, the geographical position, local topography and altitude proved to be the determining ones.
Ilmastoon vaikuttavien luonnollisten tekijöiden joukosta maantieteellinen sijainti ja maaston korkeus osoittautuivat tärkeimmiksi.
However it should be noted that other factors, such as an inadequate seed source or seedbed, the poor quality of the soil and the intensive logging of damaged trees could also exacerbate the poor tree regeneration.
Myös muut tekijät, kuten väärät siemenvalinnat, köyhtynyt maaperä ja vahingoittuneiden puiden intensiivinen hakkuu saattoivat vaikeuttaa metsän uudistumista.
The already-observed and the projected increase in temperature, the prolonged growing season, as well as changes in the precipitation regime foster tree growth and new regeneration, resulting in an advance of the timberline and tree-line northward and upward.
Maailmanlaajuisen ilmastonmuutoksen seurauksena tapahtuva lämpötilan nousu, pidentynyt kasvukausi kuten myös sademäärän muutokset suosivat puiden kasvua ja uudistumista mikä voi johtaa metsänrajan ja puurajan siirtymiseen pohjoiseen ja ylöspäin.
Spatial analyses of temperature- and precipitation-derived parameters based on a 30-year dataset (1971-2000) provide a detailed description of the local climate.
Tutkimuksen osana tehty vuosien 1971 2000 havaintoihin pohjautuva lämpötila ja sadeolojen alueellinen analyysi antaa yksityiskohtaisen kuvan Lapin paikallisilmastosta.