natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to the research, the journalist occupation was professionalised much earlier than has been presented in previous studies.
Sen mukaan ammattikunta professionalisoitui jo huomattavasti aikaisemmin, kuin aiemmissa tutkimuksissa on esitetty.
The research focuses on the changes in the social position of journalists and the different defensive strategies the profession used to improve its position.
Tutkimuksen keskiössä ovat ammattikunnan yhteiskunnallisessa asemassa ja rakenteessa tapahtuneet muutokset ja erilaiset puolustusstrategiat, joita ammattikunta käytti asemansa parantamiseen.
The professionalization process followed in the footsteps of Nordic colleagues, especially Swedish journalists.
Journalismin kehitys seurasi Suomessa pohjoismaisia, ennen muuta ruotsalaisia esikuvia.
This interpretation of Finnish journalists professionalization is based on exploring professional co-operation, the structural changes of the profession and the development of journalistic culture.
Tulkinta pohjaa ammattikunnan yhteistoiminnan, rakenteellisten muutosten ja journalistisen kehityksen arviointiin.
The development of newspaper work into a profession began in Finland in the second half of the 19th century.
Varsinaiseksi ammatiksi lehtityö kehittyi Suomessa 1800‐luvun toisella puoliskolla.
Between 1905 and 1920, professional co-operation developed into political journalist associations and in 1921 the journalists established a national trade association, the Union of Journalists in Finland.
Ensimmäisen vaiheen muodostivat vuosina 1876 1900 pidetyt yleiset lehtimieskokoukset ja Suomen Sanomalehtimiesyhdistyksen perustaminen, toisen vaiheen vuosina 1905 1907 perustetut poliittiset lehtimiesyhdistykset ja kolmannen vaiheen valtakunnallisen ammattiliiton perustaminen vuonna 1921.
The important part of the research is a socio-economic examination of Finnish journalism between 1771 and 1921.
Valistajista ammattimiehiksi ‐tutkimus käsittelee toimittajien ammatillista kehitystä Suomessa vuosina 1771 1921.
The relationship between journalists and political parties was very close in Finland at the beginning of the 20th century.
Toimittajien ja puolueiden suhde oli 1900‐luvun alussa hyvin tiivis, ja monet toimittajat olivat lehtityön ohessa myös puolueiden työntekijöitä.
The increase in the number of professional journalists escalated the professionalization and affected the organisation of professional co-operation.
Toimittajien ammatillisen yhteistoiminnan varhaisista vaiheista ei ole aiemmin julkaistu yhtenäistä tutkimusta, eikä ammatillisen yhteistoiminnan merkitystä professionaaliselle kehitykselle ole myöskään tarkemmin arvioitu.
Qualitative and quantitative methods were used in analyzing the data.
Sekä kvantitatiivisia että kvalitatiivisia menetelmiä käytettiin aineiston analysointiin.
This dissertation consists of four articles (studies I, II, III, and IV).
Väitöskirja koostuu neljästä artikkelista (tutkimukset I, II, III ja IV).
Tropical deforestation and forest degradation (DD) contribute approximately 15% of the annual global anthropogenic greenhouse gas (GHG) emissions.
Tropiikin metsien hävitys ja rappeutuminen aiheuttaa noin 15% kaikista ihmisen aiheuttamista kasvihuonekaasupäästöistä maailmassa.
Local knowledge of tree species was found to be unevenly distributed in relation to gender, age, ethnic group, and location.
Tietämys puulajeista oli epätasaisesti jakautunut suhteessa sukupuoleen, ikään, etniseen ryhmään ja paikkaan.
Results suggested that a 10% increase in farm size would result in a 4% increase in annual deforestation (study I).
Tuloksien mukaan kymmenen prosentin lisäys lisäsi metsänhävitystä neljä prosenttia (tutkimus I).
On the other hand, Adansonia digitata, Tamarindus indica, and Ficus thonningii were considered more important for environmental protection (study IV).
Toisaalta Adansonia digitata, Tamarindus indica ja Ficus thonningii lajeja pidettiin tärkeämpinä ympäristönsuojelun kannalta.
Globally, the forests of Africa are the most depleted of all tropical regions, with only 30% of historical forest area still remaining.
Globaalisti Afrikan metsien hävitys on merkittävintä sillä vain 30 % alkuperäisistä metsistä on jäljellä.
Tree planters were mainly farmers who held large and old farm areas, were literate and relatively wealthy, held favorable attitudes towards tree planting, and had participated in a farmers group for several years (study III).
Puiden istuttajien tilat olivat yleensä suuria ja vanhoja, he olivat lukutaitoisia ja varakkaita, heillä oli myönteisiä ajatuksia puiden istutukseen liittyen ja he olivat osallistuneet maanviljelijöiden ryhmätyöskentelyyn vuosien ajan (tutkimus III).
On the other hand, the adoption of sustainable land management practices was relatively low among the poorest farmers.
Toisaalta kuitenkin, kestäviä maankäyttömenetelmiä käytti vain harvat kaikkein köyhimmistä maanviljelijöistä.
The biophysical setting of Burkina Faso exposes the central and northern region to drought and desertification.
Burkina Fason keski- ja pohjoisosat altistuvat kuivuudelle ja aavioitumiselle.
Furthermore, results in study II indicated that non-poor and fairly poor farmers contributed more towards activities considered environmentally degrading, such as deforestation, overgrazing etc., than the poorest farmers.
Lisäksi tutkimuksen II mukaan varakkaat ja jonkin verran köyhät maanviljelijät aiheuttivat enemmän ympäristöä tuhoavaa toimintaa kuten metsän hävitystä, ylilaidunnusta ym., kuin kaikkein köyhimmät maanviljelijät.
Studies I and II refer to stage two of the forest transition curve (forest frontier) while studies III and IV refer to stage four of the curve (forest/plantations/agricultural mosaics).
Tutkimukset I ja II liittyvät transitiokäyrän vaiheeseen kaksi (lähes koskematon metsä), kun taas tutkimukset III ja IV liittyvät vaiheeseen neljä (metsien, plantaasien ja maatalousmaan mosaiikki).
Various methods were used during data collection, including interviews with key informants, focus group discussions (FGDs), two hundred household interviews (studies I, II, and III), gathering a list of local botanical knowledge from 48 participants (study IV), and a field survey.
Tutkimuksessa käytettiin avainhenkilöiden haastatteluja, ryhmäkeskusteluja, kaksisataa haastattelua kotitalouksille (tutkimukset I, II ja III), paikallisen kasvitieteellisen informaation keruuta 48 osallistujalta (tutkimus IV) ja maastotutkimusta.
However, they are considered the main emissions sources in most developing countries.
Kuitenkin useimmissa kehitysmaissa metsien hävitys ja rappeutuminen on merkittävin päästölähde.
Such conditions have caused human migration to the southwestern regions, which offer better opportunities for rain-fed agriculture, but also experiences the highest rates of deforestation.
Nämä haasteet ovat aiheuttaneet siirtolaisuutta maan lounaisosiin, jossa olosuhteet kastelusta riippumattomalle maataloudelle ovat paremmat, mutta jossa myös metsän hävitys on nopeinta.
Despite the potentials of forest and tree plantations to mitigate the effects of climate change through carbon sequestration, DD still remains a challenge in Africa.
Vaikkakin metsät voivat hillitä ilmastonmuutosta sitomalla hiiltä ilmakehästä, metsien hävitys ja rappeutuminen on vielä merkittävä haaste Afrikassa.
In addition, Africa s complexity in terms of its geography, politics, socioculture, economy, institutions etc. is an indication of why Africa has defied all simple solutions in addressing DD: a phenomenon considered location- and situation-specific.
Lisäksi Afrikan maantieteellisen, poliittisen, sosiokulttuurisen, taloudellisen, institutionaalisen ym. vaihtelun takia yksinkertaiset ratkaisut metsänhävityksen ja rappeutumisen estämiseksi eivät ole toimineet ilman paikka- ja tilannnekohtaisuuden ymmärrystä.
Plant species assigned relatively high use-values for livelihood include Adansonia digitata, Parkia biglobosa, Vitellaria paradoxa, and Balanites aegyptiaca.
Adansonia digitata, Parkia biglobosa, Vitellaria paradoxa ja Balanites aegyptiaca kuuluivat kasvilajeihin joilla katsottiin olevan paljon merkitystä ihmisten hyvinvoinnin kannalta.
On the other hand, the ongoing regreening process in the Sahel through tree planting and assisted natural regeneration of indigenous tree species is a signal for regrowth and revegetation.
Toisaalta, metsitys istuttamalla ja tukemalla luontaista uudistumista pohjoisen Sahelin alueella on johtanut kasvillisuuden palautumiseen.
This study contributes to understanding the drivers of DD in four adjacent village communities in the Ziro province, southern Burkina Faso in the light of the forest transition theory.
Tämä tutkimus auttaa ymmärtämään transitioteorian kautta metsien hävityksen ja rappeutumisen syitä neljän vierekkäisen kylän alueella eteläisessä Burkina Fasossa.
Specifically, this study assesses the drivers of DD at the farm/forest level and also identifies options for regrowth/revegetation.
Tutkimus selvittää metsien hävityksen ja rappautumisen syitä maatilan ja metsän mittakaavassa ja kartoittaa mahdollisuuksia kasvillisuuden palauttamiseen.
The dissertation concludes that tenure insecurity and low agricultural production contribute to DD at the farm/forest level on the one hand while tree plantations, land management practices, such as fallow, zai pits (a traditional soil and water conservation technique), and assisted natural regeneration of indigenous tree species are important activities promoting regrowth/revegetation.
Toisaalta istutusmetsät, tietyt maankäytön tavat kuten kesannointi, zai-viljely (perinteinen menetelmä maaperän ja vesivarannon suojelemiseksi), alueelle alkuperäisten puulajien luontaisen uudistamisen tukeminen, ovat tärkeitä tapoja lisätä kasvillisuutta.
Low agricultural production expressed in the sizes (areas) and ages of farms together with land tenure insecurity were found to lead to increased deforestation.
Maanhallinnan epävarmuus, maatalouden heikko tuotto ilmaistuna tilojen kokoina ja ikinä johtivat lisääntyneeseen metsän hävitykseen.
Natal dispersal distances of juveniles did not increase their mortality.
Nuorten liito-oravien liikkumat matkat eivät lisänneet niiden kuolleisuutta.
Forest-dwelling animals are generally susceptible to habitat loss and fragmentation because of their strict habitat requirements and dependency on forests for food, nest sites and movements.
Metsälajit ovat yleisesti herkkiä metsäkadolle ja pirstoutumiselle tiukkojen elinympäristövaatimustensa takia ja koska ne ovat riippuvaisia metsistä ravinnon, pesäpaikkojen ja liikkumisen suhteen.
As landscape modification can also affect species indirectly, it is important to investigate the costs and risks of animal movements in human-modified environments.
Maisemamuutokset voivat vaikuttaa lajeihin myös epäsuorasti ja siksi on tärkeää selvittää eläinten liikkumisen kustannuksia ja riskejä etenkin ihmisen muokkaamissa maisemissa.
Anthropogenic land use has caused detrimental impacts especially on forest ecosystems, and native forested landscapes have been lost and fragmented worldwide.
Ihmisen maankäyttö on aiheuttanut haitallisia muutoksia etenkin metsäekosysteemeissä, jotka ovat vähentyneet ja pirstoutuneet maailmanlaajuisesti.
Consequently, forest specialists, such as arboreal squirrels and gliding mammals, provide a worthy group of model species in order to assess the influence of landscape modification.
Siksi metsiin erikoistuneet lajit, kuten puissa elävät oravat tai liitävät nisäkkäät, ovat sopivia mallilajeja näiden maisemamuutosten vaikutusten tutkimuksessa.
Results of this thesis indicate that the effects of landscape modification on forest-dwelling animals are varying, sex-specific and depend on the scale.
Väitöskirjani tulokset osoittavat, että maisemamuutosten vaikutukset metsälajeihin ovat vaihtelevia ja voivat riippua myös sukupuolten välisistä eroista tilankäytössä sekä mittakaavasta.
Structural forested connections had varying effects on nest-site switching and their importance remained unclear, which points out that defining and maintaining a species-specific connectivity is challenging in human-modified landscapes.
Puustoisilla kulkuyhteyksillä ei ollut selkeää vaikutusta pesäpaikkojen välisiin liikkeisiin ja päättelemme, että maiseman kytkeytyneisyyden määrittely ja säilyttäminen on haastavaa ihmistoiminnan muokkaamissa metsissä.
Regional variation in flying squirrel survival was most likely caused by differences in predation pressure, predator community and landscape composition.
Liito-oravan eloonjäämisessä oli alueellista vaihtelua, joka voi johtua tutkimusalueen maisemakoostumuksesta, saalistuspaineesta ja petoyhteisöstä.
This shows that the legal habitat protection of flying squirrel is ineffective and to improve this conservation practice, larger forested areas should be maintained around inhabited sites.
Lajin elinympäristönsuojelu nykykäytännön mukaan on tehotonta ja suojelutason parantamiseksi vaadittaisiin suurempien metsäisten alueiden jättämistä esiintymän ympärille.
The Siberian flying squirrel (Pteromys volans) is an arboreal rodent inhabiting spruce-dominated mature forests and due to destruction of its most suitable breeding habitat, the population has been decreasing in Finland.
Liito-orava (Pteromys volans) on varttuneisiin kuusisekametsiin sopeutunut laji, joka on kärsinyt sille sopivien metsien vähenemisestä ja Suomen kanta on arvioitu laskevaksi.
Male mortality increased with a proportion of low-quality habitats in the surrounding landscape, whereas fine-scale habitat composition of the most used areas did not show any survival impacts.
Vähäpuustoisten ja avoimien alueiden lisäsi koiraiden kuolleisuutta, mutta yksilöiden käyttämien elinalueiden maisemakoostumuksella ei ollut vastaavaa vaikutusta.
It was found that regional environmental authorities were unaware of the presence of flying squirrel in most cases of forest harvesting in southern Finland.
Havaitsimme, että tieto liito-oravien esiintymisestä on puutteellista alueellisten ympäristöviranomaisten keskuudessa eteläisessä Suomessa ja metsänhakkuiden yhteydessä rajatut suojelualueet eivät turvaa lajin pitempiaikaista säilymistä.
In my thesis, I investigate the effects of landscape modification on the occurrence, space use and survival of this species at multiple spatial scales.
Selvitän väitöskirjassani metsämaiseman muuttumisen vaikutusta liito-oravan esiintymiseen, elinympäristön käyttöön ja eloonjäämiseen.
The presence of urban habitats on movement routes increased movement distance and speed whereas urban habitats within home-range impeded only male movements.
Liito-oravat liikkuivat pitempiä matkoja ja nopeammin, jos niiden liikkumisreittien varrella oli paljon kaupunkimaista elinympäristöä.
However, no negative effects of urban habitat types were found, which indicates that the species is not disturbed by urbanization.
Kaupunkimaisen elinympäristön osuus ei vähentänyt lajin esiintymistodennäköisyyttä.
The occurrence probability of flying squirrel increased with a proportion of suitable movement forests on a 400-m-scale and was negatively associated with the isolation of occupied sites in a partly urban study area.
Liito-oravan esiintymiselle kaupunkimaisemassa on olennaista tarjolla olevan liikkumiseen soveltuvan metsän määrä sekä etäisyys lähimpään liito-oravaesiintymään.
An irresolvable rule conflict of international law reveals the lack of coherence therein.
Riidanratkaisuelimen käytäntö on todiste WTO:n oikeuden koherenssista.
This study analyzes the relationship between public international law and the legal system of the World Trade Organization from the perspective of fragmentation of international law specializing in the application of external public international law in the Dispute Settlement Body of the WTO.
Vaikka riidanratkaisuelimen käytäntö osoittaa pyrkimystä koherenssiin yleisen kansainvälisen oikeuden ja WTO:n oikeuden välillä, suurin haaste koherenssille ovat kansainvälisen oikeuden erityisten osa-alueiden kuten ympäristöoikeuden, ihmisoikeuksien ja WTO:n oikeuden väliset aineelliset ristiriidat.
In terms of WTO Law, conflicting rules have been found at least in environmental law, in human rights law and in international labour law.
Näiden sääntöjen osalta WTO:n oikeus on fragmentoitunut erityiseksi kansainvälisen oikeuden osa-alueeksi.
In contrast, coherence in WTO law was found to result from, inter alia, the nature of the WTO as an international organization and from the subscription of general international law by the WTO panels and the Appellate Body.
WTO:n riidanratkaisuelin on soveltanut järjestelmällisesti WTO:n ulkoista kansainvälistä oikeutta kuten tapaoikeudellisia sääntöjä kansainvälisten sopimusten tulkinnasta.
Fragmentation of international law was found to result from historical, functional and regional grouping of law-making treaties.
Suhdetta tarkastellaan yleisesti kansainvälisen oikeuden fragmentaation ja koherenssin käsitteiden avulla.
At the same time, both Russian Evangelicalism and substance abuse share global features of Evangelical Christianity and drug epidemics.
Samaan aikaan venäläinen evankelikalismi ja huumaavien aineiden väärinkäyttö ilmentävät evankelisen kristinuskon ja huume-epidemian globaaleja piirteitä.
My analysis is based on the ethnographic fieldwork conducted from January 2014 to January 2015 in St. Petersburg and Leningradskaia oblast', Russia.
Analyysini pohjautuu Venäjällä Pietarissa ja Leningradin alueella tehtyyn etnografiseen kenttätyöhön, joka ajoittui tammikuusta 2014 tammikuuhun 2015.
How Jesus Changes Lives : Christian Rehabilitation in the Russian Baptist Ministry
Jeesus elämää muuttamassa : kristillinen huume- ja päihdekuntoutus venäläisessä baptistiseurakunnassa
This twofold process corresponds to the twofold nature of substance use dependence: biochemical and psychological.
Tämä kaksiulotteisuus vastaa huume- ja päihderiippuvaisuuden kahta puolta: biokemiallista ja psykologista riippuvuutta.
My research contributes to the study of Russian Evangelical Christianity and substance use dependence, both of which are unique and substantially influenced by contemporary Russian historical, sociocultural, political, economic, and linguistic context.
Tutkielmani edistää venäläisen evankelisen kristillisyyden ja päihde- ja huumeriippuvuuden tutkimusta, jotka molemmat ovat saaneet huomattavia vaikutteita Venäjän historiallisesta, sosiokulttuurisesta, poliittisesta, taloudellisesta ja kielellisestä kontekstista, mikä tekee niistä uniikkeja.
The narrative of conversion is constructed upon the literalist reading of the particular translation of Scripture Russian Synodal Bible impacted by the 16th (Martin Luther) and 17th century (Jacobus Arminius and the Remonstrants) Protestant dogmatics and Russian historical and sociocultural context.
Kyseessä on Raamatun niin kutsuttu synodaalikäännös, johon ovat vaikuttaneet 1500-luvun (Martti Luther) ja 1600-luvun (Jacobus Arminius ja remonstrantit ) protestanttinen dogmatiikka sekä Venäjän historiallinen ja sosiokulttuurinen konteksti.
This process consists of two aspects: bodily detoxication through prolonged isolation, and radical moral transformation through conversion to Christianity.
Tutkielmassa tarkastellaan kristillisen kuntoutuksen kaksiulotteista prosessia, joka kattaa kehollisen puhdistuksen pitkäkestoisen eristyksen kautta ja radikaalin moraalisen transformaation kristinuskoon kääntymyksen seurauksena.
The participant observation included prolonged stays in three rehab facilities, guest and missionary visits, church services, seminars, festivities, and extensive study of Protestant Christianity and substance abuse.
Osallistuvaan havainnointiin kuului pitkäaikaisia asumisjaksoja kolmessa kuntoutuskeskuksessa sekä osallistuminen lähetyssaarnaaja- ja muihin vierailuihin, jumalanpalveluksiin, seminaareihin ja juhlallisuuksiin.
This thesis is the study of a rehabilitation ministry for the addicted people called Good Samaritan, run by the Russian Baptist Church.
Tutkielma käsittelee päihde- ja huumeriippuvaisille suunnattua kuntoutusohjelmaa nimeltään Laupias Samarialainen, jota ylläpitää Venäjän Baptistikirkko.
The narrative of rehabilitation is also impacted by the street, junkie, and prison experience of the rehabilitants and their elders, who hold the authority to interpret Scripture.
Kuntoutuksen narratiivi ottaa vaikutteita myös kuntoutettavien ja heidän ohjaajiensa joilla on auktoriteetti tulkita Raamattua kokemuksista kadulta, huumepiireistä, sekä vankilasta.
The research presented in this thesis aimed to investigate endocrinopathic laminitis.
Tämän väitöskirjatyön tarkoituksena oli tutkia hormoniperäistä kaviokuumetta.
All the laminitic PPID animals also had hyperinsulinemia whereas all of the non-laminitic PPID animals were normoinsulinemic.
Kaikilla kaviokuumetta sairastavilla PPID-hevosilla oli kohonnut veren insuliinipitoisuus, kun taas kavioistaan terveillä PPID-hevosilla ja kontrollihevosilla insuliinipitoisuus oli normaali.
Most histological studies have been conducted on experimental carbohydrate overload or inflammatory models.
Tutkimukset on tehty pääosin kokeellisilla malleilla, mutta luonnostaan esiintyvää kaviokuumetta on tutkittu hyvin vähän.
In Study I, the prevalence of endocrine disease (either basal hyperinsulinemia or pituitary pars intermedia dysfunction, PPID) among horses that presented for laminitis at a first-opinion/referral equine hospital was shown to be 89%.
Hormoniperäisen kaviokuumeen aiheuttajia voivat olla joko ylipainoisilla hevosilla esiintyvä metabolinen syndrooma (EMS, equine metabolic syndrome) tai vanhoilla hevosilla esiintyvä aivolisäkkeen toimintahäiriö (PPID, pituitary pars intermedia dysfunction).
In addition, all the PPID animals with laminitis had histological lesions in the lamellar region, but the lamellae of PPID animals without laminitis were normal when compared to the control group.
Lisäksi vain kaviokuumetta sairastavien PPID-hevosten kavioissa todettiin patologisia muutoksia, kun taas kavioistaan terveiden PPID-hevosten kaviot eivät poikenneet kontrollihevosten kavioista.
In Study II, secondary epidermal lamellar elongation, narrowing and alteration in orientation were shown to be largely attributable to cell stretching in ponies with insulin-induced experimental laminitis (rather than proliferation as had been hypothesised), that occurred at the same time as an accelerated cell death-proliferation cycle.
Sekä lamellikerroksen muutokset että kavion ulospäin näkyvät muutokset (rengasmuodostus kavion seinämässä ja/tai kavioluun kiertyminen) vaihtelivat vakavuudeltaan eikä niillä ollut yhteyttä kaviokuumeen kestoon.
In conclusion, endocrinopathic laminitis is by far the most common type of naturally occurring laminitis in horses and hyperinsulinemia is likely to be the primary cause in those horses, including those with PPID.
Yhteenvetona tämän väitöskirjatutkimuksen pohjalta voidaan todeta, että hevosen luonnostaan esiintyvän kaviokuumeen taustalla ovat yleisimmin hormoniperäiset syyt, etenkin kohonnut veren insuliinipitoisuus.
In the acute phase, the pathophysiology behind the key lesion, SEL elongation, is proposed to be cellular (mechanical) compromise resulting in epidermal cellular stretching.
Tämän perusteella ehdotamme, että myös PPID-hevosilla (kuten EMS-hevosilla) kaviokuumeen aiheuttaa veren kohonnut insuliinipitoisuus.
In the chronic phase, the lamellar lesions are variable in severity in many cases allowing for a prolonged subclinical phase, and they are located predominantly abaxially close to the hoof wall.
Tulehduksellinen kaviokuume voi puolestaan aiheutua esimerkiksi suolistotulehduksen tai muun vakavan tulehduksen seurauksena, kun taas tukeutumiskaviokuume on yleensä seurausta epätasaisesta painon jakautumisesta esimerkiksi vastakkaisen raajan murtuman vuoksi.
Laminitis may be related to endocrinopathic or inflammatory diseases, as well as uneven weight distribution.
Kaviokuume voidaan jakaa syntymekanisminsa perusteella hormoniperäiseen ja tulehdukselliseen muotoon sekä tukeutumiskaviokuumeeseen, joka on kuitenkin hyvin harvinainen.