natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Even longstanding infertility with several unsuccessful treatment attempts did not create a risk as regards parenting behaviour or parents mental representations of their child.
Pitkäkestoinenkaan lapsettomuus toistettuine hedelmöityshoitoineen ei vaikuttanut kielteisesti vanhempien vuorovaikutukseen lapsen kanssa.
Mothers often mentioned a fear of miscarriage and difficulty in creating representations of the child during pregnancy.
Pitkäkestoisen lapsettomuuden ja toistettujen epäonnistuneiden hedelmöityshoitojen jälkeen äitien oli raskausaikana vaikea luoda mielikuvia lapsesta raskauden keskeytymiseen liittyvien pelkojen vuoksi.
The purpose of this controlled longitudinal study was to explore the early environment of the infant born by assisted reproductive treatment (ART).
Tämän väitöskirjatutkimuksen aiheena oli selvittää miten hedelmöityshoitoja saaneen pariskunnan lapsettomuus-kokemus vaikutti yksisikiöisen, omilla sukusoluilla aikaansaadun raskauden alettua lapsen varhaiseen kasvuympäristöön eli vanhempien mielenterveyteen, parisuhteeseen ja kokemukseen omasta vanhemmuudesta.
The parenting experiences of ART mothers and fathers were more resilient to certain child-related stressors than those of control group.
Lapsen ominaisuudet vaikuttivat vähemmän hedelmöityshoitoryhmän vanhempien vanhemmuuskokemukseen.
Fathering experiences were at the same level in both groups, and they changed positively in both groups by the end of the child s first year.
Isien kokemus lapsesta muuttui molemmissa ryhmissä positiivisemmaksi tutkimusaikana.
Both mothers and fathers with long-term infertility showed more sensitive behaviour with their child in toddler-age than in infancy.
Molempien hedelmöityshoitoryhmän vanhempien sensitiivisyys lisääntyi lapsen kasvaessa taaperoikäiseksi.
The parenting experiences of ART mothers were in general at a higher level, compared with controls, and they changed in a positive direction during the child s first year.
Hedelmöityshoitoryhmän äitien kokemukset omasta vanhemmuudesta lapsen ensimmäisen ikävuoden aikana olivat myönteisempiä kuin verrokkiäitien.
In addition to this, we assessed parent child interaction and parents mental representations of their child after long-standing infertility and several unsuccessful ART attempts.
Tuloksemme antavat myös viitteitä, että vanhempien keskenään jakama lapsettomuuskokemus vahvisti parisuhdetta ja lisäsi kestävyyttä elämään liittyvien stressitekijöiden vaikutuksen suhteen.
Infertility treatments are relatively easily available in most Western countries today, but the psychological consequences of these high-tech treatments have scarcely been addressed.
Hoitojen tehokkuus ja turvallisuus ovat parantuneet, mutta vähän tiedetään lapsettomuuden ja lapsettomuushoitojen psyykkisistä vaikutuksista tulevien vanhempien henkiseen hyvinvointiin.
Control women experienced a decrease in dyadic consensus during the child s first year, which did not happen among ART women.
Vertailuryhmään kuuluvilla pareilla ei ollut lapsettomuusongelmaa ja raskaus oli alkanut ilman hedelmöityshoitoja.
Pathophysiology of Congenital Nephrotic Syndrome of the Finnish type
Suomalaistyyppisen synnynnäisen nefroottisen oireyhtymän tautimekanismit
Glomerular sclerosis developed through progressive mesangial sclerosis, and capillary obliteration was an early consequence of this process.
Munuaiskeräsen tuhoutuminen (skleroosi) johtui glomeruluksen tukikudoksen (mesangiumin) asteittaisesta lisääntymisestä, joka aiheutti jo varhaisessa vaiheessa hiussuonten ahtautumaa.
Severe renal lesions evolved in patients with NPHS1 during the first months of life.
Tutkimukset osoittivat, että NPHS1-munuaiset vaurioituivat pahoin jo muutamien ensimmäisten elinkuukausien aikana.
Interstitial inflammation and fibrosis were first detected in the paraglomerular areas and the most abundant inflammatory cells were monocytes/macrophages.
Tulehdussoluja oli tubulusten vieressä niukasti ja niitä kerääntyi ensimmäisenä munuaiskerästen ympärille.
Podocyte proliferation and apoptosis were rare, but moderate amounts of podocytes were detached and ended up in the urine.
Glomeruluksen hiussuonia verhoavat pintasolut (podosyytit) olivat rakenteeltaan poikkeavia, mutta ne jakautuivat tai tuhoutuivat hyvin harvoin.
The NPHS1 kidneys are removed in infancy and they serve as an excellent human material for studies of the pathophysiology of proteinuric kidney diseases.
NPHS1 oli ensimmäisiä sairauksia, joissa valkuaisvirtsaisuuden syntymekanismi opittiin tuntemaan molekyylitasolla.
The results showed that endocapillary lesions not extracapillary lesions, as generally believed were important for the sclerotic process in the NPHS1 glomeruli.
Podosyyttejä kulkeutui jonkin verran NPHS1-potilaiden virtsaan, mutta niiden irtoaminen ei käynnistänyt glomeruloskleroosiin johtavaa prosessia, kuten on ajateltu.
In this study we investigated the glomerular and tubulointerstitial changes that occur in the NPHS1 kidneys during infancy as well as the expression of nephrin in non-renal tissues.
Tässä väitöskirjatyössä tutkittiin munuaisen keskeisten rakenteiden, glomerulusten ja munuaistiehyiden (tubulusten), vaurioitumisen syntymekanismeja NPHS1-munuaisissa.
These antibodies have been associated with the development of recurrent NS in the kidney graft of NPHS1 patients.
Sitä vastoin nefriinin puuttuminen omasta elimistöstä johtaa elinsiirron jälkeen immuunireaktioon uuden munuaisen nefriiniä vastaan osalla NPHS1-potilaista.
The knowledge of nephrin biology is important for the evaluation of nephrin related diseases.
Valkuaisvirtsaisuuden syntymekanismien ja seurausten ymmärtäminen onkin olennaisen tärkeää munuaissairauksien tutkimuksessa ja hoidossa.
The phenotype analysis of NPHS1 children, who totally lack nephrin, revealed no marked impairment in the neurological, testicular, or pancreatic function speaking against the idea that nephrin would play an important functional role outside the kidney.
Tutkimuksessa ei löydetty nefriiniä muista kudoksista kuin munuaisesta, ja nefriinin puute ei aiheuttanut muiden elinten toimintahäiriötä NPHS1-potilailla.
It is caused by mutations in the NPHS1 gene encoding for nephrin, which is a major component of the glomerular filtration barrier in the kidney.
Vuonna 1998 löydettiin geenivirhe, joka johtaa nefriini-nimisen proteiinin puutteeseen ja sen seurauksena valkuaisvirtsaisuuteen suomalaistyyppisessä synnynnäisessä nefroosissa (CNF, NPHS1).
Sustained proteinuria is a major factor leading to end-stage renal failure and understanding this process is crucial for nephrology.
Tässä suomalaiseen tautiperintöön kuuluvassa taudissa voimakas valkuaisvirtsaisuus alkaa jo kohdussa ja johtaa kuolemaan lapsuusiässä ellei tehdä munuaisensiirtoa.
The glomerular epithelial cells (podocytes) showed severe ultrastructural changes and hypertrophy.
Tubulusten sisäpinnan solut (epiteelisolut) kestivät virtsan suuren valkuaispitoisuuden odotettua paremmin, ja ne säilyttivät epiteelisolukolle ominaiset rakenteet.
The NPHS1 kidneys do not express nephrin and antibodies against this major glomerular filter protein have been observed in NPHS1 children after renal TX most likely as an immune reaction against a novel antigen.
Tutkimuksen kolmantena tavoitteena oli selvittää NPHS1-potilailla munuaisensiirron jälkeen ilmenevän proteinurian syntymekanismeja ja hoitoa.
Introduction of plasma exchange (PE) to the treatment of recurrent nephroses increased the remission rate from 54% to 89%.
Uuden hoitomuodon, plasmanvaihdon, havaittiin parantavan selvästi näiden potilaiden ennustetta.
Few inflammatory cells were detected in the mesangial area.
Tämän seurauksena useita munuaissiirrännäisiä on menetetty.
Development of antibodies against nephrin seems to be a major cause of recurrent NS in kidney grafts of NPHS1 patients and combined use of PE and cyclophosphamide markedly improved remission rates.
Lisäksi selvitettiin, onko nefriiniä todettavissa muissa kudoksissa kuin munuaisissa ja onko NPHS1-potilailla muiden elinten kuin munuaisten toimintahäiriöitä.
The study included 147 patients with histologically verified pancreatic adenocarcinoma treated at Helsinki University Central Hospital from 1974 to1998.
Aineistossamme on vuosina 1974 - 1998 Helsingin yliopistollisessa keskussairaalassa leikatut haimasyöpäpotilaat, joiden kasvaimesta on säilynyt kudosnäyte patologian laitoksen arkistoissa.
New, additional and more accurate prognostic tools are needed.
Näiden lisäksi kaivataan tarkempia ennustetekijöitä, joiden avulla saataisiin lisätietoa taudin tulevasta kulusta.
The main purpose in the study was to find new prognostic markers for pancreatic adenocarcinoma.
Tutkimuksemme tarkoituksena on ollut testata uusia, mutta lupaavia biologisia syövän ennusteellisia merkkiaineita immunohistokemiallisin menetelmin.
The overall survival of patients with ductal pancreatic adenocarcinoma is poor: 5-year survival is only 0.2 to 4%.
Haimasyöpään erikoistuneissa keskuksissa 5-vuotis ennuste on kohentunut 5:stä aina 25%:een.
Pancreatic cancer is one of the major causes of cancer death in the industrialised world.
Tausta: Haiman duktaalinen syöpä on kolmanneksi yleisin mahasuolikanavan pahanlaatuisista kasvaimista paksusuolisyövän ja mahasyövän jälkeen.
Stromal syndecan-1, COX-2 and epithelial MMP-2 are prognostic factors in ductal pancreatic adenocarcinoma.
Johtopäätökset: Syndekaani-1:n, COX-2:n ja MMP-2:n esiintyvyydet syöpäkudoksessa antavat uutta ja itsenäistä tietoa aiemmin käytettyjen ja tunnettujen ennustetekijöiden lisäksi.
Pancreatic adenocarcinomas expressed p27, syndecan-1, tenascin C, COX-2 and MMP-2 in 30, 94, 92, 36 and 50% of the samples, respectively.
Työssämme tutkittiin p27, syndekaani-1, tenaskiini C, syklo-oksygenaasi-2 (COX-2) ja matriksi metalloproteinaasi -2 (MMP-2) esiintyvyys haimasyöpäkasvaimissa ja verrattiin tulosta elinaikaan sekä muihin muuttujiin, kuten kasvaimen erilaistumisasteeseen, kasvaimen kokoon, imusolmukkeisiin levinneisyyteen ja etäpesäkkeisiin.
The purpose of this study was to investigate whether the tissue expression of potential and promising tumour markers p27, tenascin C, syndecan-1, COX-2 and MMP-2 are associated with clinicopathological parameters in pancreatic cancer.
Itsenäisiä ennustetekijöitä olivat erilaistumisaste, TNM-luokitus ja radikaalileikkaus, strooman syndekaani-2 ja COX-2 sekä radikaalileikatuilla potilailla p27.
Stromal syndecan-1 expression was an independent prognostic marker in pancreatic cancer, whereas epithelial syndecan-1 expression predicted better prognosis only in stage I and II disease.
Potilailla, joille oli tehty parantava leikkaus, edellä olevien muuttujien lisäksi ennustetekijöitä olivat p27 ja epiteelin syndecan-1.
The expression of tumour marker antigens was demonstrated by immunohistochemistry using monoclonal antibodies against p27, syndecan-1, tenascin C, COX-2 and MMP-2.
Tulokset: Ennusteeseen vaikuttavia tekijöitä olivat kasvaimen erilaistumisaste, levinneisyysaste, tuumorin paikallinen levinneisyys, etäpesäkkeet, radikaalileikkaus, kasvaimen sijainti, potilaan ikä, strooman syndekaani-1, COX-2 ja epiteelin MMP-2.
The results were compared with clinicopathological variables, i.e. age, sex, TNM stage and histological grade.
Menetelmä: Potilastiedot kerättiin sairaskertomuksista, syöpärekisteristä ja väestörekisteristä.
Survival analyses were performed with univariate Kaplan-Meier life-tables and the log-rank test, while multivariate analyses were performed using Cox regression.
Patologi tutki kudosnäytteet, varmisti diagnoosin ja määritti erilaistumisasteen WHO:n kriteerien mukaan.
Tumour stage and histological grade are used as prognostic markers in pancreatic cancer.
Haimasyövän tyyppileikkaus on pankreatikoduodenektomia, jossa poistetaan haiman pää ja pohjakaissuoli.
Prognostic tumour markers in pancreatic cancer
Duktaalista haimasyöpää sairastavia potilaita aineistoon soveltui 149.
Book endings and seams have especially attracted substantial editing.
Erityisesti kirjojen loppuja laajennettiin ahkerasti.
While addition was the most common editorial technique, more radical editorial intrusions were also employed, especially for ideological reasons.
Toisistaan poikkeavat käsikirjoitukset kuitenkin osoittavat, että tekstejä muokattiin paikoin myös radikaalimmin – esimerkiksi uudelleenkirjoittamalla tai poistamalla kirjureita ideologisesti häiritseviä kohtia.
Moreover, this study observes that the Samaritan Joshua texts likely reflect a version of Josh 24 which does not yet contain all the secondary additions, offering additional support for the literary-critical model presented in this investigation.
Väitöksen mukaan tekstimuotojen moninaisuutta ei ole vielä otettu riittävästi huomioon, etenkään Joosuan kirjan toimitushistorian tutkimuksessa.
Uncovering Ancient Editing : Documented Evidence of Changes in Joshua 24 and Related Texts
MUINAISEN TOIMITUSTYÖN JÄLJILLÄ: MITEN KIRJURIT MUOKKASIVAT JOOSUAN KIRJAA?
The literary- and redaction-critical analysis concludes that the basic text of Josh 24 was a Persian period nomistic text which grew gradually through both small and large editorial interventions.
TOISISTAAN POIKKEAVAT KÄSIKIRJOITUKSET TOIMITUSHISTORIAN TUTKIMUKSESSA Väitöksen mukaan Vanhan testamentin kirjurit toimittivat tekstejä pääsääntöisesti tekemällä pieniä ja suuria lisäyksiä.
An analysis of the differences between the Septuagint (LXX) and the Masoretic text (MT) forms the core of the study, but texts from the Qumran and the Samaritan community are also discussed.
Joosuan kirjan osalta Qumranista löytynyt muokattu Joosuan kirja ja samarialaiset lähteet tulee ottaa paremmin huomioon.
The text-critical analysis demonstrates that the Old Greek version (OG) of Josh 24 was translated from a Hebrew source text differing from the MT.
ALUSSA ERILAISIA VERSIOITA JOOSUAN KIRJASTA Tutkimus osoittaa, että toisen temppelin ajan juutalaisuuden loppupuoliskolla (200 eaa. – 70 jaa.) Joosuan kirjasta oli liikkeellä erilaisia versioita.
Moreover, the relationship between the methods of textual, literary, and redaction criticism is examined, and it is argued that these should be integrated.
Väitös tarkentaa Vanhan testamentin teksti- ja toimitushistorian tutkimuksessa käytettyjen metodien välisiä suhteita.
This Hebrew source text and the proto-MT text once split from a common archetype, which can be reconstructed by discerning secondary readings in the OG and the MT.
Yksi näistä – hepreaksi kirjoitettu masoreettinen teksti – vakiintui myöhemmin valtavirtatekstiksi.
The study concludes that substantial changes were made to the texts of the Hebrew Bible even in the late Second Temple period.
Tutkimus keskittyy erityisesti Joosuan kirjan loppuun, joka sisältää huomattavia eroja varhaisissa käsikirjoituksissa.
This editorial history can be uncovered with a modest degree of probability when literary and redaction criticism is controlled with information gained from text-critical evidence.
Eksegetiikan eli raamatuntutkimuksen alaan kuuluva väitös tarkastelee Joosuan kirjan toimitushistoriaa vanhimpien säilyneiden käsikirjoitusten valossa.
Accordingly, this study aims at uncovering ancient editorial processes by bringing together many methods and approaches that are too often kept apart.
Väitöksen mukaan myös monet tutkimukset ovat sivuuttaneet Septuagintan, mikä on johtanut osittain virheellisiin tuloksiin.
It focuses on the documented evidence of editing; that is, variant versions of the same text.
Sen mukaan toimitushistorian tutkijoiden on tulevaisuudessa kiinnitettävä enemmän huomiota toisistaan poikkeaviin käsikirjoituksiin sekä niihin teksteihin, jotka eivät valikoituneet Raamatun kirjojen joukkoon.
The body of the futuristclubber was modified by taking opportunities of the city culture´s new affordances.
Futuristiklubbaajien habitusta muokattiin uudenlaisen kaupunkikulttuurin tarjoumusten verkostossa.
Abstract The dissertation explores side by side two different practices of aesthetic modification of body; the practice of the so called futuristclubbers (1981-1985) and the actor training practice led by Jouko Turkka in Theatre Academy (1981-1985).
Työssä analysoidaan rinnakkain helsinkiläisten niin kutsuttujen futuristiklubbaajien taiteenomaisessa käytännössä (n. 1981-1985) ja Jouko Turkan näyttelijäkoulutuksessa (1981-1985) vallinneita ruumiin tuottamisen tapoja kulttuurisena esityksenä ja vastauksena kaupunkikulttuurin murrokselle.
The work examines the aesthetic modification of the body as creative actor or artist´s habitus in the practices of everyday life and theatre.
Väitöskirjassa tarkastellaan habituksen esteettistä muokkaamista jokapäiväisen elämän sekä teatterin käytännöissä.
Here, the habitus and the body techniques are the key concepts in exploring the practices in their own material-discursive environment.
Ruumiintekniikoiden harjoittamisen ymmärretään olevan kytkeytynyttä materiaalis-diskurssiiviseen ympäristöönsä.
According to these traditions the education practice excluded the urban influences and instead trusted in the emptified practicing room and body´s own power and imagery.
Koulutuskäytännössä luotettiin ruumiin omavoimaisuuteen sekä mielikuvitukseeen.
The body technique mediated by Jouko Turkka was based on traditions of modern psychophysical theatre and the ideal of romantic artistist with Nietzschean influences.
Näyttelijäopiskelijan habitusta muokattiin tarkoituksellisesti tyhjennetyssä harjoitustilassa modernin näyttelijäntaiteen tradition ja nietzscheläisten vaikutteiden kansalliset ja historialliset rajat ylittävässä verkostossa.
Another such affordances were new media technology and cheap travelling to European metropols and their clubs.
Siinä heterogeenisten sosiaalisten kontaktien lisäksi vaikuttivat median sekä korkea- ja populaarikulttuurin kansalliset ja historialliset rajat ylittävät kuvat, kehittyvä mediateknologia sekä edullisen matkustamisen kautta avautuneet Euroopan metropolit ja niiden klubit.
The habituses are analysed as critical cultural performances in the context of urban cultural change in Helsinki in the beginning of 1980’s and as a part of the aesthetization of everyday life and the increasing complexity of culture.
Tarkastelun yhteiskunnallis-kulttuurisena kontekstina on 1980-luvun alkupuoliskon helsinkiläinen kaupunkikulttuurimurros.
The process of aesthetic-moral modification of the body aimed to deconstruct the influences of the institutions responsibled for socialization but it could not redefined the hegemonic structures of society because of its antagonistic relationship to it.
Vaikka näyttelijäopiskelijan habituksen muokkaamisen prosessi hajotti sosiaalistumisesta vastuussa olevien instituutioiden, kuten luokkataustan, perheen, siviilisäädyn ja koululaitoksen valtaa muokata porvarillista, säädyllistä ja affektikontrolloitua ruumista, se ei antagonismissaan uudelleen määritellyt kulttuurin tai yhteiskunnan hegemonisia rakenteita.
In addition, their habitus as a critical cultural performance contested the heteronormativity, the ideal of the Finnish citizen modified by agrarien-bourgeois nuclear family values and the masculine performance culture.
Futuristiklubbaajat purkivat habituksissaan ja kekseliäässä elämäntavassaan ironisoimalla ja parodioimalla monia olennaisesti hegemonisia rakenteita; kuten palkkatyön ja vapaa-ajan sekä korkeataiteen ja kulttuuriteollisuuden toisistaan erottamista, heteronormatiivisuutta, agraaris-porvarillisiin ydinperhearvoihin kiinnittyvää kansalaisuus-ideaalia ja maskuliinista suorituskulttuuria.
The dissertation belongs to the field of theatre studies and performance studies.
Teatteritieteen alaan kuuluvassa ja esitysanalyysiin keskittyvässä työssä hyödynnetään monitieteistä lähestymistapaa.
It utilizes habitus analysis developed here as a tool for performance analysis in an interdisciplinary manner.
Työssä kehitetyn habitus-analyysin avulla tarkastellaan habituksen esteettistä muokkaamista.
They challenged the seriousness of the critique by utilizing irony, parody and camp attitude and they questioned the originality and sincerity of the critic by borrowing and iterating already existing material in their theatrical habituses.
Tällä nähtiin olevan voimaa vastustaa kulttuurin monimuotoistumista ja taiteilijan aseman tavanomaistumista eri elämänalojen rajojen liuetessa keskenään.
These were for examples the new kinds of urban spaces in which people from different walks of life brought together and found each other in order to innovate creative projects.
Esimerkkikäytäntöjen organisoitumista tarkastellaan hyödyntämällä verkosto -metaforaa tunnistamalla aineistosta tarjoumuksia, joiden kautta ruumiintekniikat välittyivät osaksi ruumiin esteettistä tuottamista.
With their creative habituses futuristclubbers deconstructed such hegemonic structures of modern society as the division between work and leisure, high and low culture and the continuity of body´s appearance and interiority.
Sitä lähestytään refleksiivisen modernisaation näkökulmasta tarkastellen sen ilmiöitä toiminnan irtautumisena valtio- ja keskusjohtoisista rakenteista sekä näkemyksillä arkielämän estetisoitumisesta ja kulttuurin monimutkaistumisesta eri elämänalojen rajojen liuetessa keskenään.
In addition it questions what happens to the habitus of an artist when social stage for the performances of the self becomes available for everybody.
Sen sijaan se tuotti modernille autonomiselle taiteen sfäärille ominaista moraalis-esteettistä taiteilijan habitusta.
In the experimental study, rats were exposed to >95% oxygen for 24, 48, and 60 hours, or room air. At 48 hours of hyperoxia, MMP-8 and trypsin levels sharply increased in bronchoalveolar lavage fluid, and expression of trypsin appeared in alveolar epithelium, and MMP-8 predominantly in macrophages.
Kokeellisessa rotan hyperoksisessa (altistus yli 95-%:lle hapelle) keuhkovammassa osoitimme MMP-8:n ja trypsiinin pitoisuuksien keuhkoissa lisääntyivät vahvasti jo keuhkovaurion synnyn varhaisessa vaiheessa.
Infants subsequently developing BPD had higher levels of MMP-8 and trypsin-2 early postnatally than did those who survived without this chronic lung injury.
Jo ensimmäisellä elinviikolla MMP-8:n ja trypsiinin pitoisuudet olivat merkittävästi korkeammat niillä keskosilla, joille sittemmin kehittyi BPD kuin niillä, jotka selvisivät ilman kroonista keuhkovauriota.
Pulmonary inflammation may play an important role in the pathogenesis of lung injury in the preterm infant.
Keuhkojen varhaisella tulehduksellisella reaktiolla uskotaan olevan merkittävä osuus BPD:n synnyssä.
We detected higher MMP-8 and trypsin-2 and lower TIMP-2 in TAF from preterm infants with more severe acute respiratory distress.
Tutkimuksessamme havaitsimme, että RDS-tautia sairastavien keskosten henkitorven huuhtelunäytteissä MMP-8:n ja trypsiinin pitoisuudet olivat korkeammat, ja toisaalta MMP-estäjä TIMP-2:n matalammat niillä keskosilla, joilla RDS-tauti oli vaikeampi.
Marked increase in MMP-8 and trypsin early in the course of experimental hyperoxic lung injury suggests that these enzymes play a role in the pathogenesis of acute lung injury.
Vaikka selvää syy-yhteyttä emme tulostemme perusteella voi osoittaa, MMP-8:n ja trypsiinin voimakas esiintyminen keuhkoissa yhdessä vaurioiden kanssa viittaa siihen, että näillä proteinaasientsyymeillä voi olla merkitystä keskosen akuutin ja kroonisen keuhkovaurion synnyssä.
Expression and distribution of trypsin-2 and proteinase-activated receptor 2 (PAR2) was examined in autopsy lung specimens from fetuses, from preterm infants with respiratory distress syndrome (RDS) or bronchopulmonary dysplasia (BPD), and from newborn infants without lung injury.
Tiedetään, että se kykenee hajoittamaan solunulkoista ainesta ja aktivoimaan MMP-entsyymejä ja proteinaasi-aktivoituva reseptori 2:ta (PAR2), jolla on useissa kudoksissa osoitettu olevan tulehdusta ja arpikudoksen muodostumista edistävä vaikutus.
Immunohistochemically, trypsin-2 was mainly detectable in bronchial epithelium, but also in alveolar epithelium, and its expression was strongest in prolonged RDS.
RDS- ja BPD-tautiin menehtyneillä keskosilla trypsiinin ja PAR2 ilmaantuivat erityisesti keuhkoputkien ja myös keuhkorakkuloiden epiteelissä.