natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Byzantines were not considered equal to Latins in close combat.
Lähitaistelussa bysanttilaisia ei pidetty sotatoimissa vastassa olleiden latinalaisten veroisina.
These were treated according to conventional manners that were accepted by both sides.
Vangit pyrittiin yleensä vaihtamaan omiin ja heitä kohdeltiin osapuolten hyväksymien käytäntöjen puitteissa.
It’s unlikely that military operations in war against the Principality of Achaia caused great demographic or economic catastrophe and some regions in the warzone might even have flourished.
Sota tuskin aiheutti suurta väestö- tai talouskatastrofia ja tietyillä alueilla on ehkä jopa nautittu vauraudesta.
West-Europeans saw mainly horse archers and Latin mercenaries on Byzantine service as threats to themselves in battle.
Länsieurooppalaiset kokivatkin lähinnä ratsastavat jousimiehet ja toiset latinalaiset itselleen uhaksi.
In open field battles Byzantines used formation that was made out from several lines placed one after another.
Kenttätaisteluissa bysanttilaiset käyttivät ainakin useista perättäisistä osastoista koostuvaa ryhmitystä, mikä sopi ratsuväkitaisteluihin.
In my master thesis I analyse Byzantine warfare in the late period of the empire.
Työssä analysoidaan, mitä esimerkkitapaukseksi valituista sotatoimista ja niitä koskevista kuvauksista voidaan päätellä bysanttilaisesta sodankäynnistä valtakunnan loppuaikoina.
In sieges the Byzantines used plenty of siege machines and archers.
Piirityssodankäynnissään bysanttilaiset näyttävät turvautuneen runsaaseen heittokoneiden ja jousimiesten käyttöön, mikä mahdollisti nopeat valtaukset.
The use of mercenaries with short contracts made it possible that the composition of an army was flexible but on the other hand heterogeneous – in result Byzantine armies were sometimes ineffective and prone to confusion.
Heikko kyky ylläpitää pitkään voimakkaita armeijoita saattoi kuitenkin pakottaa bysanttilaisetkin etsimään nopeaa ratkaisua avoimesta yhteenotosta.
This does not fit to the traditional picture that warfare belonged to the imperial professional army.
Bysanttilaisten puolelta suuren osan niistä tekivät kaapparit ja paikalliset vuoristolaiset, mikä ei sovi perinteiseen kuvaan sodankäynnistä keisarillisen ammattiarmeijan asiana.
Foreign mercenaries had important place in Byzantine armies and they could simply change sides if their paymasters ran out of resources.
Resurssien loppuminen oli heille erittäin riskialtista, koska palkkasotureilla oli keskeinen rooli usein tilapäisissä bysanttilaisissa sotajoukoissa.
This made fast conquests possible, but it was expensive.
Avoimia taisteluita, joiden hyödyt olivat riskeihin nähden kyseenalaiset, vältettiin.
The research material acts a central role in the thesis but the theoretical framework is also wide: cornerstones are John Miles Foley's register analysis, oral formulaic theory and William Levelt's psycholinguistic theory on planning of speech.
Käsittely pohjaa vahvasti aineistoon, mutta tutkimuksessa on myös laaja teoreettinen viitekehys: keskeisiä kiinnekohtia ovat John Miles Foleyn rekisteritutkimus, oral formulaic -teoria sekä William Leveltin psykolingvistinen puheensuunnitteluteoria.
This discovery sets Levelt's theory open to doubt.
Tämä havainto asettaa eräät Leveltin teorian perusolettamukset kyseenalaisiksi.
The thesis is about Finnish freestyle-rap, a modern form of oral poetry producing improvised rap lyrics at the moment of performance.
Tutkielma käsittelee suomenkielistä freestyle-rapia, modernia suullisen runouden muotoa, jossa tuotetaan rap- eli hiphop-lyriikkaa esityshetkessä improvisoiden.
When planning the lines, all other content is subordinate to the rhyme, whose phonetic processing is the primary act in the planning of freestyle.
Suunnitteluvaiheessa lauseen muu sisältö on alisteinen riimille, jonka foneettinen prosessointi on lauseensuunnittelussa etusijalla.
Freestyle is divided into three partially overlapping genres with slight variation in conventions.
Freestyle jakautuu kolmeen osittain limittäiseen ilmenemismuotoon, joihin liittyy hieman erilaisia käytänteitä.
The research material consists of interviews with seven freestyle experts and a DVD from Finnish Rap Championships 2005 containing freestyle-rap.
Aineistona on seitsemän alan harrastajan haastattelut sekä freestyle-rapia sisältävä DVD-julkaisu vuoden 2005 Rapin SM-kisoista.
The style of rapping, ie. flow, has to be personal one way or the other.
Räppäämistyylin eli flow:n on oltava jollakin tavalla omaperäinen.
The thesis has three goals: describing the different variations or subgenres of freestyle, outlining the esthetics and register of freestyle, and examining the composition of freestyle.
Tutkimuksen lähtökohtia on kolme: freestyle-rapin eri ilmenemismuotojen kartoittaminen, freestylen estetiikan ja rekisterin hahmottaminen sekä freestyle-komposition selvittäminen.
Freestyle's esthetics are composed of certain qualities and preferences: the rhyme is a syllabically repeating vocal rhyme.
Freestylen estetiikka rakentuu tietyistä ominaispiirteistä ja preferensseistä: riimi on tavukohtaisesti kertaantuva vokaaliriimi.
The lyrics must be somehow anchored to the surroundings and the moment of performance.
Lyriikka on sidottava jollakin tavalla esityshetkeen ja -ympäristöön.
The rapping must be synchronised with the background rhythm and the rhyme comes in the end of the line.
Räppääminen on rytmitettävä taustamusiikin mukaan, ja riimi osuu yleensä tahdin loppuun.
The genres are freestyle battle, cypher, and live freestyle.
Muodot ovat kilpailuhenkinen battle, ryhmämuotoinen cypher sekä keikkatilanteessa tapahtuva freestyle.
Individual formulas are used to some extent in freestyle compostition.
Lyriikan kompositiossa käytetään osittain hyväksi yksilöllisiä formuloita.
The rupture took place in the form of expression, rather than in its content.
Murros tapahtui ilmaisun muodossa, ei sisällössä.
This was to change with de Gaulle.
Tämä muuttui de Gaullen myötä.
The questions posed by de Gaulle had been expressed during the whole period of Fourth Republic’s existence.
De Gaullen esittämiä kysymyksiä oli esitetty koko neljännen tasavallan olemassaolon ajan.
The study is based on published French and American documents of Foreign Affairs.
Tutkimus perustuu julkaistuihin ranskalaisiin ja amerikkalaisiin ulkopoliittisiin asiakirjoihin.
Instead, along with the General the weight and rhetoric of these questions saw a great change.
Sen sijaan kenraalin myötä kysymysten painoarvo ja retoriikka muuttuivat.
The expressions used by the General and the Soviet propaganda were close to each other, but the Soviet Union could not support de Gaulle without endangering the position of the French Communist Party.
Kenraalin ja neuvostopropagandan käyttämät ilmaisut olivat lähellä toisiaan, mutta Neuvostoliitto ei voinut tukea de Gaullea vaarantamatta Ranskan kommunistipuolueen asemaa.
Already in the early phase the Americans saw it possible that with de Gaulle, France would try to change her role.
USA:ssa pidettiin jo varhaisessa vaiheessa mahdollisena, että Ranska tulisi de Gaullen myötä yrittämään roolinsa muuttamista.
Right from the spring of 1956 there can be seen aspirations of France, on one hand, to maintain her freedom of action inside the Western Alliance and, on the other, to widen the dialogue between the allies.
Keväästä 1956 asti on nähtävissä Ranskan halu säilyttää toimintavapautensa läntisen liittoutuman sisällä sekä toisaalta laajentaa keskusteluyhteyttä liittolaisten kesken.
The decision on France’s own nuclear deterrent was made already during the Fourth Republic, when it was thought to become part of NATO’s common defence.
Päätös Ranskan omasta ydinaseesta tehtiin jo neljännen tasavallan aikana, mutta tuolloin sen katsottiin tulevan osaksi Naton yhteistä puolustusta.
The Soviet Union saw the concrete position of France in the Alliance as in complete dependence on the USA, but her desired role was expressed largely in "Gaullist" terms.
Neuvostoliitto näki Ranskan konkreettisen aseman liitossa täysin USA:sta riippuvaisena, mutta toivotun roolin se esitti pitkälti "gaullistisesti".
Between the Fourth and Fifth Republics no great rupture in content took place concerning the views of France’s role and position in the Western Alliance.
Suurta sisällöllistä murrosta ei tapahtunut neljännen ja viidennen tasavallan näkemyksissä Ranskan roolista ja asemasta läntisessä liittoutumassa.
The study discusses the position of France as the United States’ ally in NATO in 1956-1958.
Tutkielma käsittelee Ranskan asemaa Yhdysvaltain liittolaisena Natossa vuosina 1956–1958.
Due to the nature and use of source material, and the chronological structure of the work, the study belongs methodologically to the research field of History of International Relations.
Lähdemateriaalin luonteen ja käytön sekä tutkimuksen kronologisen rakenteen vuoksi tutkielma kuuluu metodologisesti kansainvälisten suhteiden historian tutkimukseen.
The USA felt that France still fancied herself as a great power and that she could not participate in full in NATO’s common defence because of her colonies.
USA koki, että Ranska kuvitteli olevansa yhä suurvalta ja ettei se siirtomaidensa vuoksi voinut osallistua toivotusti Naton yhteiseen puolustukseen.
France’s road to a full membership of NATO is being treated on the basis of research literature, after which discussions about France’s position in the Western Alliance are being chronologically traced for the period of last years of the Fourth Republic and the immediate months of coming back to power of Charles de Gaulle.
Tutkimuskirjallisuuden avulla luodaan kuva Ranskan tiestä Naton jäseneksi, minkä jälkeen seurataan kronologisesti keskusteluja Ranskan asemasta läntisessä liittoutumassa neljännen tasavallan viimeisinä vuosina ja Charles de Gaullen palattua valtaan.
As distinct from political scientists’ field of research, more prone to theorize, the study is characteristically a historical research, a work based on qualitative method and original sources that aims at creating a coherent narrative of the views expressed during the period covered by the study.
Erotuksena yhteiskuntatieteellisestä, teoretisoimaan pyrkivästä tutkimuksesta tutkielma on historiantutkimukselle ominaiseen kvalitatiiviseen metodiin ja alkuperäislähteisiin nojautuva työ, joka pyrkii luomaan yhtenäisen narratiivin tutkimusajankohtana esitetyistä näkemyksistä.
Because of problems with accessibility to the Soviet archival sources, the study uses reports on France-NATO relations of Pravda newspaper, the official organ of the Communist Party of the USSR, to provide information about how the Soviet side saw the question.
Neuvostoliiton osalta on arkistolähteiden saatavuusongelmien vuoksi turvauduttu NKP:n pää-äänenkannattaja Pravdan uutisointiin Ranskan Nato-suhteista.
How did these different parties perceive the question and did these views change when the French Fourth Republic turned into the Fifth in 1958?
Ranskan konkreettista asemaa ja sille kuviteltua roolia tarkastellaan kolmen eri kylmän sodan osapuolen, Ranskan, Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton kannalta: millaisena eri osapuolet näkivät kysymyksen, ja muuttuivatko näkemykset neljännen ja viidennen tasavallan vaihtuessa vuonna 1958?
The 1997 "Authors’ case" in Russia
"Kirjailijoiden tapaus" Venäjällä vuonna 1997
The so-called Authors’ case can be considered as a part of the battle and the tip of the iceberg in arrangements designed to organize the funding of the Russian presidential election campaign in 2000.
Niin sanottua kirjailijoiden tapausta voidaan pitää yhtenä osana taistelua, ja jäävuorenhuippuna järjestelyistä, joiden tarkoituksena oli selvittää kulisseissa se, miten Venäjän presidentin vaalikampanjaa vuonna 2000 rahoitettaisiin.
In the mid-1990s Russians started to talk about political technology, which became a commonly used term by professionals, journalists, politicians and intelligence services.
Venäjällä ryhdyttiin puhumaan 1990-luvun puolessa välissä poliittisesta teknologiasta, josta tuli ammattilaisten arkipäivää.
According to the research, the media owned by powerful businessmen Boris Berezovsky and Vladimir Gusinski, was able to use its own security services to expose sensitive material (Russian term ‘kompromat’), if necessary, concerning any given person.
Tutkimussyksynä mediaa omistavat suurliikemiehet Boris Berezovski ja Vladimir Gusinski hyödynsivät omia turvallisuuspalveluitaan, jotka paljastivat arkaluontoista materiaalia tarvittaessa kenestä tahansa.
The study proves that any literature dealing with the subject has not paid enough attention to how the dismissal of Alexander Kazakov, deputy of President’s administration, was linked directly with Gazprom, the state gas monopoly.
Tutkimuksesta käy ilmi, että tutkimuskirjallisuudessa on jäänyt liian vähälle huomiolle myös se seikka, että presidentin hallinnon varajohtaja Aleksandr Kazakovin erottaminen oli kytköksissä valtiollisen kaasumonopolin hallintaan.
Kazakov had to leave Gazprom and lose his position as Chubais' ally when the influential ORT television company was deteriorated.
Kazakov joutui jättämään Gazpromin ja Tšubaisin liittolaisten asema Venäjän vaikutusvaltaisessa television ORT-yhtiössä heikkeni.
Yeltsin's "family" consisted of practically anybody from oligarch Berezovsky to Chubais, the father of Russia's privatization policy.
Jeltsinin "perheeseen" kuuluivat omalla tavallaan kaikki: niin oligarkki Berezovski kuin Venäjän yksityistämispolitiikan isänä pidetty Tšubais.
The political aspect, however, was quite mild, when the concrete issues of possible dismissals of Ministers were debated in the Parliament.
Poliittinen näkökulma oli kuitenkin kovin hampaatonta, kun keskustelua ministerien erottamisesta jouduttiin käymään ehtolausein.
The reason why this particular incident was so widely covered on television was because several programs aimed to reveal to the public "hidden bribes" that, as they claimed, government officials had received.
Median silmäätekevät, lähinnä television asiaohjelmien isännät, yrittivät saada kansan tuomitsemaan "piilotetut lahjukset", joita virkamiehet olivat saaneet.
Methods of critical history implementation analysis has been used in this research in determining the use of the source material.
Tutkielman aineistona ovat olleet kirjailijoiden tapausta käsitelleet tiedotusvälineet, joiden pohjalta kirjoittaja on tehnyt kriittisen historiantutkimuksen metodein toteuten analyysin: tutkielman lähdeaineiston rajaus, lähdekirjallisuus ja haastattelut antavat tälle hyvän mahdollisuuden.
This study is based on media sources from October 1997 to December 1997.
Syksyn 1997 aikana painostettiin maan hallitusta.
It shows clearly how the enormous power of the media was able to dictate what happened in Russia.
Kyse oli siitä, millaisiin operaatioihin media pystyy, ja mikä on niiden omistamisen merkitys.
Chubais was considered to be Russia’s "business card" towards the west – the"Authors’ case" (Delo avtorov) was only solved after President Boris Yeltsin took part in the public debate.
Tšubais oli Venäjän käyntikortti länteen – hän oli ainoa siitä Jeltsinin Venäjän demokratisoitumiskehityksen aloittaneesta Jegor Gaidarin johtamasta hallituksesta, joka jatkoi jo kuudetta vuotta maan yksityistämistä.
In the autumn of 1997, Russian government was faced with media pressure when owners of the TV channels ORT and NTV joined forces against it.
Venäjällä mitattiin julkisuudessa kesällä ja syksyllä vuonna 1997 siitä, miten paljon hallitusta voi panetella, ja milloin presidentti Boris Jeltsinin oli otettava kanta julkisuudessa käytyyn kiistaan.
Everything was dealt with as a "family matter" inside Kremlin.
Kiistojen osapuolet olivat Kremlissä läheisiä tuttuja.
As a result of this action, two leading reformers in the government, Anatoliy Chubais and Boris Nemtsov, were dismissed from their highly influential posts as finance and energy ministers respectively, but retained their power as first deputy prime ministers.
Mediamogulit yhdistivät voimansa hallitusta vastaan, koska olivat menettäneet telealan monopolin Svjazinvestin kilpailijalleen, Venäjän federaation johtoon Jeltsinin presidentiksi valinnan jälkeen nimitetylle ja maaliskuussa vuonna 1997 ensimmäisen varapääministerin tehtävän jättäneelle Vladimir Potaninille kesällä 1997.
This demand was presented after Chubais had accepted $90,000 as a reward for co-writing a book on privatization.
Kirjailjoiden tapaus syntyi palkkioista, joita oli maksettu julkaisemattomasta kirjasta.
Elocution as an art form has been seen as "pure" and humbly serving literature and poetry.
Yksi keskeisimmistä diskursiivisista keinoista on ollut ajatus lausunnasta "pelkistyneenä" ja siten "puhtaana" esittämisen muotona, joka palvelee suoraan ja "nöyrästi" runoutta ja runoilijaa.
New forms of poetry performances, such as poetry reading and poetry slam are new challenges to elocution as it must reconsider it´s traditional function in a new artistic and cultural context.
Uusien runonvälittämisen kanavien (poetry reading, poetry slam, sähköinen runo ja niin edelleen)keskellä perinteinen lausuntataide on menettänyt perinteisen funktionsa runouden levittäjänä.
The research is analyzing the Finnish tradition on poetry elocution both from the discource analytical and theatrical and view point.
Tutkimuksessa paneudutaan näihin rajauksiin paitsi historiallisen ja diskurssianalyyttisen lähestymistavan kautta, myös puhtaasti teatterintutkimuksen käsitteitä hyödyntäen.
The self-image of the Finnish elocution art has been born and firmly sustained from the notion that elocution is linked to literature.
-- Lausunnan identiteettiä on määrittänyt käsitys lausunnan alisteisuudesta kirjallisuudelle.
-- This function has changed over the time.
Tässä mielessä esitystilanne on aina esiintyjäkeskeinen.
There have been a transition from the traditonal text-centeredness to performer-centeredness, even to performance-centeredness as a new wave of theatrical elements and methods have reached the circle of elocution.
-- Keskeisiä tutkimuksessa käytettäviä käsitteitä ovat jako tekstikeskeisyyteen sekä esittäjäkeskeisyyteen esityksen lähtökohtina, sekä ajatus teatterillisuudesta erilaisina tekoina, jotka vaikuttavat esitystapahtumaan ja vastaanottoon.
-- The art of elocution has been considered as an independent art form, sometimes even in opposition to theatre, which has been regarded as a very physical and emotional art form by the elocutionists themselves.
Näyttelemistä on lausuntakirjallisuudessa määritelty fyysisten määreiden kautta sekä sen kautta, mikä on nähty kulloinkin teatterille ja näyttelemiselle vallitsevaksi.
The main function of an elocutionist has been to understand and vocally express the meanings found in a poem to larger audience.
Runouden palvelemisen ihanteessa ovat korostuneet ajatukset kirjailijasta merkitysten alkuperänä ja tekstistä paikkana, jossa tekijän intentiot ilmenevät.
The main questions are, whether there still is a fixed position for elocution in the field of art or are we dealing with just one form of thearte?
Tämä on merkittävä syy siihen, miksi lausuntaan ei ole mielellään haluttu päästä teatterinomaisuutta tai sitä on ankarasti arvosteltu.
Part 1 deals with the research history of large-scaled historical maps in Finland.
Osa 1 käsittelee historiallisten suurimittakaavaisten karttojen tutkimuskäyttöä Suomessa.
Archaeology, Historical maps and GIS
Arkeologia, historialliset kartat ja paikkatieto
The role of archaeology in the sphere of urban research is discussed.
Artikkelissa pohditaan myös arkeologian osaa kaupunkitutkimuksessa.
The main theme of this work is the need for using historical maps as real maps which, surprisingly, has been uncommon in the historical sciences.
Työn keskeisenä teemana on historiallisen kartan käyttäminen karttana, mikä – yllättävää kyllä – on ollut historiallisessa ihmistoimintaa tutkivassa tutkimuksessa hyvin harvinaista.
The article emphasizes that the methods used in studying the development of southern European towns with stone houses cannot be adequately applied to the wooden towns of the north.
Kirjoituksessa otetaan kantaa etelämpänä Euroopassa kivikaupungeissa luotujen kaupunkien asemakaavallisen kehityksen tutkimuksessa käytettyjen menetelmien soveltuvuuteen Pohjois-Euroopan historiallisten puukaupunkien tutkimukseen.
Part 1 ends with a section in which the contents of the entire licentiate thesis are summarized.
Osan 1 päättää koko työtä kokoava yhteenveto.
This aspect of historical maps is discussed in the work by looking at the early (17th and 18th century) urban cartographic material of two Finnish towns, Savonlinna and Vehkalahti-Hamina.
Tätä seikkaa käsitellään tarkemmin kahden kaupungin varhaisimman, 1600- ja 1700-luvuille ajoittuvan, kartta-aineiston kautta.
The research done in four disciplines – archaeology, history, art history and geography – is summarized.
Katsauksessa käydään läpi arkeologian, historian, taidehistorian ja maantieteen historiallisia karttoja hyödyntävä tutkimus.
It discusses large-scaled historical maps and the methods for producing digital spatial information based on historical maps.
Artikkeli esittelee kaupunkiarkeologisen inventointimenetelmän, jossa hyödynnetään historiallisista kartoista tuotettua digitaalista paikkatietoa.
This licentiate thesis is composed of three parts, of which the parts 2 and 3 have been published elsewhere.
Artikkelimuotoinen lisensiaatintutkimus koostuu kolmesta osasta.
Compared to the other disciplines, archaeology is characterized by its deep engagement with the location.
Arkeologian erityispiirteenä suhteessa muihin käsiteltyihin tieteisiin on arkeologian vahva kytkös paikkaan.
Since the late 1990’s, archaeological research in Finland has been increasingly directed towards the historical period.
Historiallisen ajan arkeologien tutkimus on – sekä perustutkimuksen että julkaisujen määrässä – ollut Suomessa jatkuvassa kasvussa 1990-luvun lopulta alkaen ja historialliset kartat ovat historiallisen ajan arkeologian eräitä keskeisimpiä tutkimuksissa hyödynnettäviä lähteitä.
It is based on the surveys made by the author between 2000 and 2003 and introduces a new method for the archaeological surveying of post-medieval towns with wooden houses.
Artikkeli perustuu kirjoittajan vuosina 2000–2003 Museovirastossa toteuttamaan edellä mainittuun kaupunkiarkeologiseen inventointiprojektiin.
For the archaeologist, historical maps are not merely historical documents with written information and drawings in scale, but actual maps which can be connected with the physical features they were made to illustrate in the first place.
Karttoja on ennemminkin käytetty kuten muita kirjallisia historiallisia lähteitä, jolloin kartat on luokiteltu niiden lähdearvon perusteella ja sijoitettu historialliseen asiayhteyteensä, mutta ei liitetty siihen paikkaan jota ne alun perin on tehty kuvaamaan.
With the help of GIS, the historical maps can be concretely linked to the places they were originally made to illustrate.
Historiallisen paikkatiedon avulla yli kolmesataa vuotta vanhat kartat liitetään taas niiden kuvaaman paikan yhteyteen.
As a result, historical cartography has emerged as one of the central sources of information for the archaeologist, too.
Tämä on arkeologialle ominainen piirre, jonka suhteen arkeologialla on annettavaa myös muille historiatieteille.
Projecting historical maps to the very place they were made to illustrate is essential to understanding the maps.
Arkeologinen tieto liittyy yleensä tiettyyn paikkaan, minkä takia myös historiallisen kartan liittäminen kartan kuvaamaan paikkaan on arkeologille luonnollista.
Because archaeology studies different aspects of the past through material culture, it is the only discipline in which the concrete remains portrayed on the maps are "dug up".
Arkeologia käyttää historiallisia karttoja paikantaakseen tai tulkitakseen muinaisjäännöksiä; maastosta yhä löydettävää menneisyyden materiaalista kulttuuria.
This is self-evident for the archaeologist, who is accustomed to studying the material past, but less so to researchers in other historical disciplines that concentrate on written and visual sources of information.
Lisäksi arkeologisen tutkimuskohteen maankäyttöhistorian ymmärtäminen on tärkeää kaikelle arkeologiselle tutkimukselle tutkittavasta aikahorisontista riippumatta.