natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Conclusions: This study showed that bipolar disorder patients are burdened by excess disease mortality compared to the general population and the disease mortality gap between bipolar disorder patients and the general population has widened in Finland.
Johtopäätökset: Tutkimuksen tulokset osoittavat, että suomalaisilla kaksisuuntaista mielialahäiriötä sairastavilla on kohonnut tautikuolleisuusriski ja tautikuolleisuusero kaksisuuntaista mielialahäiriötä sairastavan väestön ja koko väestön välillä on kasvanut Suomessa.
In order to reduce the amount of excess disease mortality associated with bipolar disorder, effective ways to prevent bipolar disorder patients' somatic illnesses and to treat possible medical comorbidities must be implemented.
Kaksisuuntaista mielialahäiriötä sairastavien somaattisen terveyden ylläpitämistä ja mahdollisten somaattisten sairauksien aikaista tunnistusta ja hoitoa tulee kehittää, jotta tautikuolleisuuseroja saadaan pienennettyä.
The present study examined excess disease mortality in bipolar disorder patients aged 25-74 and whether the disease mortality gap has widened during 2001-2010.
Tämän tutkimuksen tavoitteena on selvittää, onko 25-74-vuotiailla kaksisuuntaista mielialahäiriötä sairastavilla kohonnut tautikuolleisuusriski Suomessa, ja ovatko tautikuolleisuuserot kasvaneet vuosien 2001 ja 2010 välillä.
Women and young bipolar disorder patients were found to have increased amounts of excess disease mortality compared to men and older patients with bipolar disorder.
Sukupuoli ja ikä toimivat yhteyttä muokkaavina tekijöinä: naiset ja nuoret kaksisuuntaista mielialahäiriötä sairastavat kokivat enemmän tautikuolleisuutta verrattuna miehiin tai vanhempiin kaksisuuntaista mielialahäiriötä sairastaviin.
In addition, the modifying effects of gender and age on excess disease mortality were examined.
Lisäksi tutkimuksen tavoitteena on selvittää, toimivatko sukupuoli ja ikä yhteyttä muokkaavina tekijöinä.
Excess disease mortality was estimated by calculating rate ratios for disease mortality between the bipolar disorder population and the total population.
Kohonneen tautikuolleisuusriskin suuruutta tarkasteltiin laskemalla tautikuolleisuudelle esiintyvyyssuhdeluvut.
Objectives: Bipolar disorder has been associated with excess disease mortality, and it seems that the disease mortality gap between bipolar disorder patients and the general population has widened during the past decades.
Lisäksi vaikuttaa siltä, että kaksisuuntaista mielialahäiriötä sairastavan väestön ja koko väestön välinen tautikuolleisuusero on kasvanut viimeisten vuosikymmenien aikana.
Previously, the latter brain areas have been associated with socio-emotional processing.
Jälkimmäiset alueet on aiemmin yhdistetty sosioemotionaaliseen prosessointiin.
The aim of the present research was to study whether these areas are activated due to the social context of conversations.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli selvittää, johtuivatko näiden alueiden aktivaatiot keskusteluiden herättämästä sosiaalisesta kontekstista.
This was examined by breaking the coherent plot of the conversations.
Tätä tutkittiin rikkomalla keskusteluiden koherentti juoni.
Furthermore, the auditory and visual quality of speech were modulated.
Lisäksi muunneltiin keskusteluiden auditiivista sekä visuaalista laatua.
The amount of contextual information was modulated by breaking the coherent plots of conversations.
Keskusteluista saatavan kontekstuaalisen tiedon määrää muunneltiin rikkomalla niiden koherentti juoni.
A recent study examined how speech is processed in natural situations by considering different listening conditions and availability of visual information.
Aiemmassa tutkimuksessa tutkittiin luonnollisen puheen prosessointia ottaen huomioon erilaiset kuunteluolosuhteet sekä visuaalisen informaation saatavuus.
The coherence of conversations did not modulate activations in the latter areas, implying that these areas were not activated due to social processing, but perhaps due to conceptual processing.
Keskusteluiden koherenttius ei moduloinut aktivaatiota jälkimmäisillä alueilla, joten nämä alueet näyttäisivät osallistuvan luonnollisen puheen prosessointiin sosiaalisen prosessoinnin sijasta muiden prosessien, esimerkiksi käsitteellisen tiedon prosessoinnin kautta.
Speech processing has largely been studied in relatively simple paradigms, which do not take into account the variety of conditions people face in everyday situations.
Puheen prosessoinnin mekanismeja on tutkittu pääosin koetilanteissa, jotka eivät huomioi luonnollisten havaintotilanteiden moninaisuutta.
Yet, during natural conversations there are many factors that can affect the way we process speech, such as varying listening conditions, context of the conversation and visual information a listener receives from the speaker´s face.
Arjen keskusteluissa kuitenkin muun muassa vaihtelevat kuunteluolosuhteet, keskusteluiden konteksti sekä puhujan kasvoilta saatava visuaalinen informaatio voivat vaikuttaa siihen, miten prosessoimme puhetta.
Participants selectively attended to audio-visual conversations among other speech, while the audio-visual quality of conversations were modulated.
Tutkimuksessa koehenkilöt tarkkailivat audiovisuaalisia keskusteluja muun puheen joukosta, samalla kun keskusteluiden audiovisuaalista laatua vaihdeltiin.
The coherence of conversations increased activity in posterior superior temporal gyrus and temporal pole suggesting that a coherent context facilitates speech processing in both earlier and later phases of speech processing, possibly due to semantic priming.
Tämä viittaisi siihen, että koherentti konteksti tehostaa puheen käsittelyä puheen prosessoinnin varhaisissa sekä myöhemmissä vaiheissa mahdollisesti semanttisen virittymisen (engl.
Attention to audio-visual speech activated cortical areas related to speech processing in temporal lobe and inferior frontal gyrus and areas related to attention in frontal lobe, as well as the medial brain areas assumed to be involved in social processing.
Aiemman tutkimuksen tavoin audiovisuaalisten keskusteluiden kuuntelu aktivoi puheen käsittelyn aivoalueita ohimolohkossa sekä alemmassa otsapoimussa, tarkkaavaisuuden säätelyyn osallistuvaa aivoalueiden verkostoa otsalohkossa ja oletettavasti sosiaaliseen prosessointiin osallistuvia aivoalueita.
Modulation of audio-visual quality enhanced activity mainly in the same brain areas as in the previous study while increasing activation in the auditory cortex.
Audiovisuaalisen laadun vaikutukset seurasivat pitkälti aiemmassa tutkimuksessa havaittuja tuloksia lisäten kuuloaivokuoren aktivaatiota.
Also, to increase need for cognitive control while processing the conversations, a speech audiobook was presented in the background.
Tarkkaavaisuuden vaatimusten lisäämiseksi keskustelun taustalla kuului äänikirjan lukua.
Functional magnetic resonance imaging data were collected from 20 adult participants, while the participants viewed audio-visual conversations.
Tutkimukseen osallistui 20 aikuista koehenkilöä, joiden aivojen aktivaatiomuutoksia mitattiin toiminnallisella magneettikuvauksella.
Selective attention to the conversations increased activity in the speech processing areas of the superior temporal lobe and in the cortical attention network, but also in the posterior cingulate and orbitofrontal cortex.
Keskusteluiden kuuntelu voimisti aktivaatiota puheen käsittelyn aivokuorialueilla, tarkkaavaisuuden säätelyyn osallistuvien aivoalueiden verkostossa sekä aivojen pihtipoimun takaosassa ja orbitofrontaalisella aivokuorella.
The present study also aimed to replicate previous results associated with modulations of audio-visual quality of perceived speech.
Lisäksi tutkittiin, miten keskusteluiden juonen koherenttius edesauttaa puheen prosessointia, samalla toistaen edellisen tutkimuksen audiovisuaalisen laadun muutoksin liitetyt tulokset.
In addition, nine adults (n = 9) completed the test.
Lisäksi yhdeksän aikuista (n=9) suoritti testin.
The test included 94 displays (47 interaction situations and 47 no interaction situations).
Testi sisälsi 94 videota (47 vuorovaikutustilannetta ja 47 tilannetta ilman vuorovaikutusta).
Children aged 10–11 (3 intervention groups and 1 control group, n = 59) completed the test twice, pre and post intervention.
10-11-vuotiaat lapset (3 interventioryhmää ja 1 kontrolliryhmä, n=59) suorittivat testin kaksi kertaa, ennen interventiota ja sen jälkeen.
Music and dance-related movement activities have been found to positively influence social interaction in children.
Musiikki- ja tanssi-aktiviteettien on todettu vaikuttavan positiivisesti sosiaaliseen vuorovaikutukseen lapsissa.
Conclusions: Children were able to recognise social interaction based on body motion.
Johtopäätökset: Lapset tunnistivat sosiaalista vuorovaikutusta kehon liikkeen perusteella.
Children are known to distinguish between body motion (biological motion) and non-biological motion at an early age, but their ability to interpret body motion has received little scientific attention.
Lapset erottavat kehon liikkeen (biologinen liike) ja ei-biologisen liikkeen jo vauva-iässä, mutta lasten kyky tulkita kehon liikettä on saanut osakseen vähäistä tieteellistä huomiota.
The purpose of the current study was to investigate the effect of three classroom-integrated interventions (movement MO, music MU, movement-music MOMU) on social cognition in children.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli tutkia kolmen kouluopetukseen integroidun intervention (liike, musiikki, musiikkiliikunta) vaikutusta lasten sosiaaliseen kognitioon.
Based on previous research findings, the hypothesis was that children who received any of the interventions would improve more than a control group (no intervention) in sensitivity to social interaction.
Aiempien tutkimustulosten perusteella hypoteesina oli, että intervention saaneet lapset parantaisivat testisuoritusta enemmän kuin kontrollit (ei interventiota).
Purpose: The perception and interpretation of how other people move their body is an important component of adaptive social interaction.
Tavoitteet: Toisten ihmisten kehon liikkeiden havaitseminen ja tulkinta on tärkeä osa adaptiivista sosiaalista vuorovaikutusta.
The theory of signal detection was utilised in the analysis of performance, with discriminability d′ reflecting sensitivity to social interaction and criterion c reflecting response bias.
Testisuorituksen analyysissa käytettiin signaalidetektioteoriaa, jossa d′ kuvaa herkkyyttä sosiaaliselle vuorovaikutukselle ja kriteeri c kuvaa vastausharhaa.
Results: Adults performed better than children at baseline.
Tulokset: Aikuiset suoriutuivat testistä merkitsevästi paremmin kuin lapset.
This suggests that movement and music interventions conducted by elementary school teachers may support children’s ability to interpret body motion, an important aspect of social interaction.
Peruskoulun opettajien ohjaamat liike- ja musiikki-interventiot saattavat siis tukea lasten kykyä tulkita kehon liikettä, joka on tärkeä sosiaalisen vuorovaikutuksen osa.
In addition, the children’s performance was compared with that of adults’.
Lisäksi lasten testisuoritusta vertailtiin aikuisten testisuoritukseen.
Since two of the interventions were movement-based, a test measuring the ability to recognise social interaction based on body motion was used in the current study.
Koska kaksi interventiota perustui liikkeeseen, tutkimuksessa käytettiin testiä, jonka avulla tutkittiin kykyä tunnistaa sosiaalista vuorovaikutusta kehon liikkeen perusteella.
Children who received any of the interventions improved significantly in their ability to recognise social interaction post intervention, whereas the difference between the pre and post measurement did not reach statistical significance in the control group.
Intervention saaneet lapset olivat merkitsevästi parempia tunnistamaan sosiaalista vuorovaikutusta intervention jälkeen, kun taas kontrolliryhmän testisuoritusten välillä ei ollut tilastollisesti merkitsevää eroa.
Methods: Video displays of two point-light human figures either interacting with each other or moving separately were used to measure the ability to recognise social interaction based on body motion.
Menetelmät: Kykyä tunnistaa sosiaalista vuorovaikutusta kehon liikkeen perusteella mitattiin lyhyillä videoilla, joissa kaksi valopisteistä muodostunutta ihmishahmoa liikkui joko vuorovaikutuksessa tai erikseen.
Children who received a movement, music or movement-music intervention improved in the test, suggesting that all interventions had a positive impact on the ability to recognise social interaction based on body motion.
Intervention jälkeen suoritus parani, mikä viittaa siihen, että kaikilla interventioilla oli positiivinen vaikutus kykyyn tunnistaa sosiaalista vuorovaikutusta kehon liikkeestä.
Objective: Maternal prenatal distress increases the risk for offspring psychiatric problems.
Tavoitteet: Äidin raskaudenaikainen ahdinko kasvattaa jälkikasvun psyykkisten oireiden riskiä.
DNA was extracted from cord blood samples and FoxO1 genotypes from the Illumina OmniExpress Exome array.
DNA eristettiin napanuorasta otetusta verinäytteestä ja FoxO1-genotyyppi määritettiin Illumina OmniExpress Exome sirun avulla.
Offspring psychiatric problems were reported by the mothers with the Child Behavior Check List (CBCL) at the mean age of 3.5-years.
Jälkikasvun varhaiset psyykkiset ongelmat raportoitiin Child Behavior Check List (CBCL) -kyselyllä, jonka äidit täyttivät lasten ollessa keskimäärin 3,5 vuoden iässä.
To measure maternal depression and anxiety the mothers completed the Center for Epidemiologic Studies Depression Scale (CES-D) and Spielberger State Anxiety Scale (STAI) up to 14 times during pregnancy.
Äidit täyttivät raskauden aikana Epidemiologic Studies Depression Scale (CES-D) -masennuskyselyn ja Spielberger State Anxiety Scale (STAI) -ahdistuskyselyn jopa 14 kertaa, joilla mitattiin äitien raskaudenaikaisen ahdingon tasoa.
Results: Higher CES-D and STAI scores during pregnancy predicted higher child CBCL scores, but the associations differed according to the FoxO1 rs17592371 genotypes (p-values for interaction < .05).
Tulokset: Korkeammat CES-D ja STAI pisteet olivat yhteydessä korkeampiin lapsen CBCL pisteisiin, mutta yhteydet erosivat FoxO1 rs17592371 -genotyypin mukaan (intaeraktioiden p-arvot < .05).
Genetic variation in FoxO1 was recently found to moderate the association between childhood stress and the risk for adulthood depression.
FoxO1-geenin variaation havaittiin äskettäin muokkaavan lapsuusiän stressin ja aikuisiän masennusriskin välistä yhteyttä.
Conclusions: The study showed that variation in the FoxO1 SNP rs17592371 modified the association between maternal depression and anxiety during pregnancy and offspring psychiatric problems in early childhood.
Johtopäätökset: Tulokset osoittivat, että variaatio FoxO1-geenin yhden nukleotidin polymorfismi rs17592371:ssä muokkaa äidin raskaudenaikaisen masennuksen ja ahdistuksen yhteyttä jälkikasvun psyykkisiin ongelmiin varhaislapsuudessa.
Higher maternal STAI and CES-D scores associated with higher scores in Total problems and Externalizing problems in rs17592371 CC carriers, but not in CT/TT carriers.
Korkeampi äidin ahdistus ja masennus oli yhteydessä korkeampiin pisteisiin sekä kokonaisoireilussa että eksternalisoivissa oireissa FoxO1 rs17592371 CC-kantajilla, mutta ei CT/TT-kantajilla.
This study is set to examine if FoxO1 modifies associations between maternal depression or anxiety during pregnancy and the risk for offspring psychiatric problems in early childhood.
Tämän tutkimuksen tavoitteena on tutkia, muokkaako FoxO1 yhteyttä myös äidin raskaudenaikaisen masennuksen tai ahdistuksen ja jälkikasvun varhaislapsuuden psyykkisten ongelmien välillä.
This result is in line with an earlier study focusing on the modifying role of FoxO1 variation in the relationship between childhood stress and depression in adulthood and may thus indicate the role of FoxO1 in sensitivity to psychosocial distress.
Tämä tulos on linjassa aiemman tutkimuksen kanssa, jossa FoxO1-variaatio muokkasi yhteyttä lapsuuden stressin ja aikuisiän masennuksen välillä.
The present study used data from the American Pathways to Desistance -research project where 14-18 years old adolescents (n = 1354) who had been found guilty for at least one serious offence were followed.
Tämän tutkimuksen aineisto koostui yhdysvaltalaisen Pathways to Desistance -projektin 14-18 -vuotiaista osallistujista (n = 1354), jotka oli tuomittu vakava-asteisesta rikoksesta.
In addition, this study lends support to notion that psychopathic individuals seem to lie about their actions mainly when they perceive they can somehow benefit from it.
Lisäksi tulokset vahvistavat käsitystä siitä, että psykopaattiset henkilöt valehtelevat omasta toiminnastaan tarkoitushakuisesti silloin, kun kokevat siitä olevan itselleen hyötyä.
Psychopathy is a disorder characterized with unemotional and callous traits, grandiosity, tendency to lie and manipulate, adventurous and thrill seeking behavior, criminal versatility and unplanned, parasitic lifestyle.
Psykopatia on persoonallisuuden häiriö, johon liittyy pinnallinen ja huomattavan kylmä tunne-elämä, grandioottisuus, taipumus valehteluun ja manipulointiin, elämyshakuinen käyttäytyminen, toistuva rikollisuus ja muita ihmisiä hyväksikäyttävä, suunnittelematon elämäntyyli.
Psychopathy was associated with the extent of illicit drug abuse but not alcohol consumption.
Psykopatia oli yhteydessä itse raportoituun päihteiden käyttöön laittomien huumausaineiden, mutta ei alkoholin osalta.
Psychopathic personality traits in adolescence are known to be associated with juvenile delinquency and early onset substance abuse.
Psykopatiapiirteiden tiedetään nuoruudessa olevan yhteydessä rikollisuuteen ja varhain alkavaan päihteiden käyttöön.
The associations between psychopathic personality traits – as evaluated with PCL-YV method – and a) number of subject´s self-reported offences b) extent of subject´s self-reported substance abuse were examined with linear regression models that controlled for number of known correlates for antisocial behavior.
PCL-YV -menetelmällä arvioitujen psykopatiapiirteiden yhteyttä itse raportoitujen rikosten määrään ja päihteiden käytön laajuuteen tutkittiin lineaarisilla regressioanalyyseillä, joissa useita antisosiaaliseen käyttäytymiseen liittyviä tekijöitä oli kontrolloitu.
The results further support the validity of psychopathy as a construct that is uniquely associated with juvenile delinquency and illicit drug abuse.
Tulokset tukevat psykopatia-käsitteen validiteettia nuorisorikollisuuden ja nuoruusiän huumausaineiden käytön selittämisessä.
There are no published studies investigating the association between psychopathy and the assessment of one´s own overt antisocial behavior.
Psykopatiapiirteiden yhteydestä oman käyttäytymisen itsearviointiin ei ole julkaistu tutkimuksia.
The present study examined the association between psychopathy, number of committed offences and the degree of substance abuse among incarcerated juvenile offenders.
Tässä tutkimuksessa selvitetään psykopatiapiirteiden yhteyttä tehtyjen rikosten määrään, päihteiden käytön laajuuteen ja oman toiminnan itsearvioihin nuorisorikollisista koostuvassa aineistossa.
Psychopathy did not explain the discrepancy between subject´s and his/hers collateral´s reports regarding subject´s substance abuse.
Psykopatiapiirteisyys ei selittänyt eroa osallistujan ja läheisen henkilön arvioissa minkään päihteen kulutuksen osalta.
However, based on previous studies, it is difficult to reliably describe the relationship between unique features of psychopathy and the number of offences committed by an adolescent offender.
Tähän mennessä julkaistujen tutkimusten perusteella on vaikea sanoa luotettavasti, millainen yhteys psykopatian uniikeilla piirteillä on nuorisorikollisten tekemien rikosten määrään ja päihteiden käytön laajuuteen, sillä useissa tutkimuksissa muita antisosiaalisen käyttäytymisen yleisiä taustatekijöitä ei ole kattavasti kontrolloitu.
In regard to number of offences committed, the discrepancy between subject´s and collateral´s reports were greater with those subjects who had higher levels of psychopathic traits.
Psykopatiapiirteet olivat yhteydessä itse raportoitujen rikosten määrään sekä osallistujan ja läheisen henkilön arvioiden erotukseen niin, että voimakkaammin psykopaattiset henkilöt raportoivat useampia rikoksia kuin heidän läheisensä.
The same analyses were carried out for discrepancy between subject´s and his/hers collateral reports regarding subject´s offending and substance abuse.
Samoilla menetelmillä tutkittiin myös, onko psykopatiapiirteisyys yhteydessä siihen, kuinka paljon osallistujan oma arvio rikosten määrän ja päihteiden käytön suhteen poikkeaa hänen läheisensä antamista tiedoista.
Most of the participants identified as atheists or agnostics.
Osallistujista suurin osa oli ateisteja ja agnostikkoja.
This is something to be taken into account in further studies.
Tämän moninaisuuden huomioimiseen on syytä kiinnittää huomiota tulevissa tutkimuksissa.
The results indicate that nonbelievers compose perhaps a more heterogenous group than assumed earlier, also when cognitive factors are taken into acknowledge.
Tulokset osoittavat, että uskonnottomat ovat ehkä aiemmin oletettua heterogeenisempi ryhmä myös kognitiivisten tekijöiden osalta.
In Western Countries, like Finland, religiosity has simultaneously changed and declined.
Uskonnollisuus on sekä muuttanut muotoaan että vähentynyt viime vuosikymmenten aikana Länsimaissa.
Ontological confusions were assessed by the shortened version of the Core Knowledge Confusions scale, and thinking styles with the shortened version of Rational Experimental Inventory (REI).
Ontologisia sekaannuksia arvioitiin Core Knowledge Confusions scale -asteikon lyhennetyllä versiolla ja ajattelutyylejä Rational- Experiental Inventory -asteikon lyhennetyllä versiolla.
It consisted of 2112 adult Finns (age 18 to 84) who attended a survey.
Tutkimuksen aineisto koostui Uncovering the Hidden Nature of Unbelief -tutkimuksen kyselyyn osallistuneista suomalaisista 18-84-vuotiaista aikuisista (n=2112).
Differences between the identity groups and factors contributing to them were analyzed by multivariate analysis of anova and discriminant analysis.
Identiteettiryhmien välisiä eroja tutkittiin monimuuttujavarianssianalyysilla ja erotteluanalyysilla.
Religious and nonreligious identities were assessed by asking subjects to choose an option they felt most affiliated.
Uskonnollisia identiteettejä arvioitiin pyytämällä tutkittavia valitsemaan heitä mielestään parhaiten kuvaava tarjotuista vaihtoehdoista tai nimeämällä se itse.
Respectively, nonbeliever identities have increased, but they haven’t received much research attention.
Uskonnottomien ihmisten uskonnollisia identiteettejä ei kuitenkaan ole juurikaan tutkittu.
The aim of this research was to examine if those factors contribute to differences between groups formed based on nonbeliever identities.
Tarkoituksena oli selvittää, kuinka tutkittavat jakautuvat uskonnollisen identiteetin suhteen.
Two other Likert-scales were used to assess Belief to God and religious attitudes.
Uskoa jumalaan ja uskonnollisia asenteita arvioitiin Likert-asteikoilla.
Comparisons between believers and nonbelievers have been popular in the past research, and they’ve revealed differences in religious attitudes, intuitive and analytical thinking styles and ontological confusions.
Aiemmissa tutkimuksissa uskonnollisten asenteiden, ajattelutyylien ja ydintiedon sekaannusten on havaittu erottelevan uskonnollisia ja uskonnottomia toisistaan, joten tässä tutkimuksessa uskonnollisia identiteettejä lähestyttiin niistä käsin.
A combination of belief to god, religious attitudes and intuitive thinking style formed a factor contributing to most differences between these groups.
Uskon, asenteiden, ajattelutyylien ja ontologisten sekaannusten eroavaisuuksien perusteella tutkittavat jaettiin neljään ryhmään, joita erottelivat parhaiten usko ja uskonnolliset asenteet yhdistettynä intuitiiviseen ajattelutyyliin.