natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In constructing the analyses of my eight target novels, I combine five psycho-scientific and counter-force frameworks (Freudian psychoanalysis and modern diagnostic psychiatry, and the counter-forces of Laingian anti-psychiatry, Szaszian critical psychiatry and Foucault’s madness philosophy) with Foucauldian power analysis and a narratological and Phelanian rhetorical study of narratives and their Keenian empathy-engendering structures.
Tutkin kohdeteksteinäni kahdeksaa tällaista kertomusta, seitsemää romaania sekä yhtä omaelämäkertaa; ja yhdistän luennoissani viisi psykotieteellistä viitekehystä (freudilaisen psykoanalyysin, modernin diagnostisen psykiatrian, ja näiden valtavirtateorioiden vastateorioista Laingin anti-psykiatrian, Szaszin kriittisen psykiatrian sekä Foucault’n hulluusfilosofian) Foucault’n valta-analyysiin, Phelanin kertomusten retoriseen analyysiin, kognitiiviseen näkemykseen kerronnan kokemuksellisista sisällöistä ja Keenin fiktion empatiarakenteiden tutkimukseen.
Therefore, I suggest complementary notions of ‘intra-mental reliability/unreliability’ and ‘inter-personal reliability/unreliability’, which in my opinion give literary scholars more finely tuned tools and spectrums to interpret and diagnose literary personae.
Ehdotankin, että käyttöön otettaisiin kaksi yhteen liittyvää termiä "mielensisäinen epä/luotettavuus" ja "henkilöiden välinen epä/luotettavuus", jotka mielestäni yhdessä käytettyinä antaisivat paremmin työkaluja tulkita ja diagnosoida kaunokirjallisia hahmoja.
Secondly, it aims to elucidate the conditions needed for reading through psycho-scientific and counter-force paradigms, questioning the limits of this approach and the ways these fictitious narratives challenge, supplement, or ignore the paradigms as interpretative frameworks and parts of their narrative structures.
Toiseksi, tutkimussuunta tähtää valottamaan niitä ehtoja, joita tällaisella psykotieteiden ja niiden vastateorioiden lävitse lukemisella on: mitä rajoituksia tällaisella lähestymistavalla on, ja miten fiktiiviset kertomukset haastavat, täydentävät tai jättävät huomiotta psykotieteellisiä paradigmoja rakentaessaan kerronnallisia rakenteitaan ja lukijan mahdollisuuksia tulkita niitä.
Thus, in the first part, I describe the way these two powers interact to produce the literary and rhetorically persuasive structures that narrators and implied authors use to direct their audiences’ interpretation of madness and the psycho-sciences.
Tuloksenani on tässä työni ensimmäisessä osassa kuvaus siitä tavasta, jolla nämä kaksi valtaa toimivat vuorovaikutuksessa keskenään ja tuottavat kirjallisia ja retorisesti ohjailevia kerronnan rakenteita; näitä rakenteita kertojat ja sisäistekijät käyttävät ohjatakseen yleisöjensä tulkintoja mielisairaudesta ja psykotieteistä.
Part I: Telling Madness – Narrative, Diagnosis, and Power In Part I, I practice what I term the ‘psychiatric literature research’ of fictitious madness narratives.
Osa I: Kerrottu hulluus – kertomus, diagnoosi ja valta Työni ensimmäisessä osassa sovellan ja testaan kehittämääni tutkimusmetodia, jota kutsun "psykiatriseksi kirjallisuudentutkimukseksi"; sen kohteena ovat fiktiiviset hulluuskertomukset.
I explore the combination of these theoretical frameworks in order to understand the forces present in my madness narratives and to show how narratorial agendas and madness diagnostic agendas become intertwined.
Luen tämän viitekehysten yhdistelmän valossa ymmärtääkseni kertomuksissa läsnä olevia voimia: kuinka kerronnalliset agendat kietoutuvat yhteen diagnostisten agendojen kanssa.
Part II: Telling Madness – Madness and Literary Theory In Part II, by analysing a number of various madness narratives from different angles, I explore the concept of madness in order to elucidate certain literary theoretical issues.
Osa II: Kerrottu hulluus – hulluus ja kirjallisuusteoria Työni toisessa osassa luen kohdetekstejäni ja kirjallisuusteoreettisia kysymyksenasetteluja hulluuden käsitteen lävitse valottaakseni näitä kysymyksiä eri kulmista.
My work is divided into two parts: Part I: Telling Madness – Narrative, Diagnosis, and Power; and Part II: Telling Madness – Madness and Literary Theory.
Kerrottu hulluus - kertomus, diagnoosi, valta ja kirjallisuusteoria Jaan työni kahteen osaan: Osa I, Kerrottu hulluus – kertomus, diagnoosi ja valta; sekä Osa II, Kerrottu hulluus – hulluus ja kirjallisuusteoria.
I examine the way madness narratives offer the possibility of studying fiction’s world-building force by highlighting the role of ‘fictions-inside-fiction’.
Ensinnäkin tutkin sitä tapaa, jolla hulluuskertomukset antavat mahdollisuuden tarkastella fiktion kykyä rakentaa maailmoja; hulluuskertomuksissa näet usein rakentuu fiktion sisäisiä fiktioita.
My psychiatric literature research is directed, first of all, at reading through the psychiatric, psycho-scientific paradigms and their counter-forces and asking how these psycho-sciences are depicted in madness narratives.
Tämä kehittämäni psykiatrinen kirjallisuudentutkimus suuntautuu ensinnäkin lukemaan psykiatristen paradigmojen ja niiden vastateorioiden lävitse ja tutkimaan, millä tavoin näitä paradigmoja kuvataan hulluuskertomuksissa; ja myös sitä, miten nämä kuvaukset hahmottavat psykotieteellisen tutkimuksen ja hoidon kohdetta: mielisairautta itseään.
My central focus is on the nexus of what I see as narrative and diagnostic powers: the former power is connected to my way of seeing fiction as a rhetorical communication aiming for specific reactions from its audience (which has many features common with Foucauldian subjectifying power), the latter power is connected to how a madness diagnosis perfectly exemplifies the Foucauldian use of subjectifying power.
Ensimmäinen näistä valloista liittyy tapaani nähdä fiktio retorisena kommunikaationa, joka tähtää tiettyihin yleisöjen reaktioihin; näkemykseni mukaan tällä retorisella kommunikaatiolla on paljon yhteneväisyyksiä Foucault’n subjektia määrittävän ja muotoilevan vallan kanssa.
I analyse how madness can be used as a literary device or a theme analysed in its own right, and I also investigate the value of madness as a literary-analytical concept.
Toiseksi, analysoin tapaa, jolla hulluus valottaa kirjallisen keinon käsitettä: kysyn kysymyksiä siitä, miten hulluutta voi käyttää kirjallisena keinona tai itsessään arvokkaana kaunokirjallisena teemana.
Finally, I reconsider the term of ‘unreliability’ in connection to madness narratives: if the mad narrator/focaliser is honest when depicting her madness, is it not misleading to call her ‘unreliable’?
Lähtökohtani on se, että jos hullu kertoja tai hahmo kertoo rehellisesti omasta sairaudestaan ja sen eri ilmiöistä, eikö silloin ole harhaanjohtavaa kutsua häntä "epäluotettavaksi"?
Furthermore, to explain how literature gives meaning to something brain psychiatry seems to side-step, I take up the issue of the meaning of literary psychosis as juxtaposed to the meaninglessness of psychosis as seen by modern brain psychiatry.
Otan esiin myös ilmiön, joka liittyy modernin biologisen psykiatrian ja kaunokirjallisen psykoosikuvauksen rinnastamiseen: että kaunokirjallisuus antaa merkityksen jollekin, minkä biologinen psykiatria jättää kokonaan merkitystä vaille.
(I define a ‘madness narrative’ as a narrative containing a character(s) or narrator(s) who can be diagnosed as mad by the other character(s), narrator(s) and/or the authorial audience.)
Määritelmäni mukaan "hulluuskertomukset" kuvaavat hulluutta siten, että kertomuksissa on hahmoja ja/tai kertojia, jotka toiset hahmot, kertojat tai lukijat voivat diagnosoida mielisairaiksi.
Thirdly, my study foregrounds precisely madness literature’s way of using psycho-scientific paradigms – and also lay frameworks of madness – to its own ends, and the way the professional or lay madness diagnoses made by characters, narrators and audiences are integrated into the narrative and literary process of communication to further the narratorial and authorial agendas in specific ways.
Tämä kolmas näkökulma korostaa sitä, miten hahmojen, kertojien ja yleisöjen tekemät diagnoosit integroituvat kerronnallisiin kommunikaatioprosesseihin samalla edistäen kertojien ja tekijöiden agendoja erityisillä tavoilla.
Furthermore, my research examines the way these depictions represent the target of psycho-scientific research and treatment, that is, madness itself.
Tuloksissani totean lisäksi sen, että kohdetekstini asettuvat eri tavoin psykotieteiden ja niiden vastateorioiden kartalle, osa tukien psykotieteellisiä lähestymistapoja mielisairauden hahmottamisessa ja hoidossa, monet suoraan problematisoiden niitä, jotkut jättäen ne kokonaan huomiotta.
In addition, I consider how the reader of madness narratives may be faced with ethical problems of reading and diagnosis, and how madness and aesthetic production can be intertwined in madness narrative.
Käsittelen myös estetiikan kysymystä hulluuskerronnan kohdalla: Vladimir Nabokovin romaani Pale Fire antaa minulle mahdollisuuden kysyä kysymyksiä hulluuden ja estetiikan suhteista, esimerkiksi sitä, voiko mielisairas tuottaa esteettisesti arvokasta fiktiota.
This approach, challenges social work to address social problems not from top/down, nor from bottom/up, but in an horizontal way, where social workers or technicians, work together with the communities or people, in a democratic relation with shared responsibilities.
Tämä lähestymistapa haastaa sosiaalityön käsittelemään sosiaalisia ongelmia, ei ylhäältä alaspäin tai alhaalta ylöspäin, vaan horisontaalisella tavalla, jossa sosiaalityöntekijät tai muut ammattilaiset työskentelevät yhdessä yhteisöjen tai ihmisten kanssa tasavertaisessa suhteessa yhteisesti jaettuine vastuineen.
This study was developed in Maputo city, the capital of Mozambique during a period of 6 months from June to December 2009, had a participation of 12 street children, 1 psychologist, 1 nurse, 1 street educator and 1 social worker (the author of the study).
Tutkimusaineisto on koottu Maputon kaupungissa, Mosambikin pääkaupungissa kuuden kuukauden aikana kesäkuusta joulukuuhun 2009, ja siihen osallistui 12 katulasta, yksi psykologi, yksi sairaanhoitaja, yksi katutyöntekijä ja yksi sosiaalityöntekijä (tämän tutkimuksen tekijä).
As results of the application of such emancipator approach, 6 street children were reintegrated within their family environment with success, 5 football teams were created on streets, a theatre group started its own performances and many other activities took place, personal commitment of street children, psychologist, social worker and the street educator.
Tällaisen emansipatorisen näkökulman sovelluksen tuloksena kuusi katulasta integroitui uudelleen omaan perheyhteyteensä, kaduille luotiin viisi jalkapallojoukkuetta, teatteriryhmä aloitti omat esityksensä ja monia muita aktiviteetteja syntyi katulasten, psykologin, sosiaalityöntekijän ja katutyöntekijän henkilökohtaisen omistautumisen ansiosta.
Through the active participation of street children, the study promoted emancipation, self-confidence, self-awareness and revealed the street children´s capabilities to take informed decisions that have produced changes in their lives, impacting on the social transformation of their community.
Katulasten aktiivisen osallistumisen kautta tutkimus edistää emansipaatiota, itseluottamusta, itsetuntemusta ja paljastaa katulasten kyvyn tehdä harkittuja päätöksiä, jotka saavat aikaan muutoksia heidän elämässään ja vaikuttavat heidän yhteisönsä sosiaaliseen muutokseen.
The study brings insights into the possibility of applying SCA participatory action research as a practical approach of social work practice, where research and practice come together in a reflexive perspective.
Tutkimus lisää ymmärrystä mahdollisuudesta soveltaa sosiokulttuurista innostamista osallistuvan toimintatutkimuksen lähestymistapana, jossa tutkimus ja käytäntö yhdistyvät refleksiivisesti.
This methodology, which is based on a hermeneutic-humanist perspective, is in this study considered Socio-Cultural Animation Praxeology, where the researcher combined direct observation, active participation to daily activities of street children and dialogical interaction with the main objective of integrating theory and practice by working with street children rather than working for street children.
Hermeneuttis-humanistiseen näkökulmaan perustuva menetelmä tarkoittaa tässä tutkimuksessa sosiokulttuurisen innostamisen prakseologiaa, jossa tutkija havainnoi ja on dialogisessa vuorovaikutuksessa katulasten kanssa päätavoitteena teorian ja käytännön yhdistäminen pikemminkin työskentelemällä katulasten kanssa kuin heidän puolestaan.
´Addressing Socio-Cultural Animation as Community Based Social Work with Street Children in Maputo, Mozambiqu´ is a study that focuses on the promotion of active participation of street children for social change within an emancipator practice throughout consciousness and self awareness, and the promotion of child rights within street children groups and communities.
Tutkimuksen Sosiokulttuurinen innostaminen yhteisösosiaalityönä katulasten parissa Maputossa, Mosambikissa keskiöissä on katulasten aktiivisen osallisuuden vahvistaminen ja sosiaalisen muutoksen aikaansaaminen emansipatorisilla tietoisuutta ja itsetuntemusta lisäävillä käytännöillä, ja lasten oikeuksien edistäminen katulasten ryhmissä ja yhteisöissä.
The central argument in this study is that the use of the Socio-Cultural Animation approach with street children, its philosophy and ethical concerns, enables democratic participation, where street children develop awareness and consciousness in order to reveal their competence in directing observations about their social settings, and in promoting their active engagement with other team members in decision making for social change.
Tutkimuksen keskeinen argumentti on, että sosiokulttuurisen innostaminen filosofisine ja eettisine painotuksineen mahdollistaa demokraattisen osallistumisen, jossa katulasten tietoisuus omasta sosiaalisesta asemasta kehittyy, lasten kompetenssit tulevat näkyviin ja joka edistää lasten aktiivista osallistumistaan sosiaalista muutosta tuottavaan päätöksentekoon muiden tiimin jäsenten kanssa.
Qualitative methods where used during the study, where street children, with the help of these 4 professionals were motivated to participate actively on the identification of their problems and priorities to solve them as well as the alternative solutions they had in mind on how to resolve their problems.
Katulapsia motivoitiin osallistumaan aktiivisesti ongelmiensa identifiointiin sekä ongelmien ratkaisujen priorisointiin ja vaihtoehtoisten ratkaisumallien pohdintaan tutkimukseen osallistuneiden neljän ammattilaisen ohjauksella.
Although this phenomenon has been widely studied, there are still some uncertainties, that are reflected in the dimensioning and use of gear sets.
Vaikka tätä ilmiötä on tutkittu laajalti, on edelleen epävarmuustekijöitä, jotka heijastuvat vaihteistojen mitoitukseen ja käyttöön.
Unexpected failures of gears still occur although their durability has been well studied and comprehensive dimensioning guidance has long been available.
Odottamattomia hammaspyörävaihteiden vaurioita esiintyy edelleen, vaikka niiden kestävyyttä on tutkittu laajasti, ja kattavia mitoitusohjeita on ollut saatavilla jo pitkän aikaa.
Furthermore, a shear strain-based damage calculation method (Fatemi-Socie) seemed to be more sensitive to the effect of residual stresses, while inaccuracies in components due to manufacturing tolerances only have a minor effect on the formation of damage in the subsurface region.
Lisäksi leikkausvenymään (liukumaan) perustuva vaurion laskentamenetelmä (Fatemi-Socie) näytti olevan herkempi jäännösjännitysten vaikutukselle, kun taas valmistuksen toleransseista johtuvilla eroilla komponentissa on vain vähäinen vaikutus vaurioiden muodostumiseen pinnan alla olevalla alueella.
The related numerical analysis, including the influences of increased material hardness and residual stress, revealed critical depths beneath the hardened layer that coincided with the ones found in the experimental tests.
Tähän liittyvä numeerinen analyysi, sisältäen lisääntyneen materiaalikovuuden ja jäännösjännitysten vaikutukset, paljasti karkaisukerroksen alla olevat kriittiset syvyydet, jotka olivat yhteneviä kokeellisesti löydettyjen kanssa.
The experimental part consists of several tests with a pre-existing, but upgraded twin-disc test device with casehardened specimens, where the loading in the tests mimics the various contact conditions between the tooth flanks in real gears.
Kokeellinen osuus koostuu useista testeistä olemassa olevalla, mutta parannetulla kiekko-kiekkotestilaiteella käyttäen hiiletyskarkaistuja koekiekkoja, jossa erilaiset kuormitustilanteet jäljittelevät kuormituksia todellisten hammaspyörien hampaiden kylkien välillä.
The second objective is to establish a procedure for investigating subsurface fatigue under rolling/sliding loading with high contact pressure; a typical condition in a gear contact.
Työn toinen tavoite on luoda menetelmä, jolla voidaan tutkia pinnan alta ydintyvää väsymistä vierintä/liuku- sekä korkean kosketuspaineen alaisessa kuormituksessa, jota voidaan pitää tyypillisenä kuormitustilanteena hammaskosketuksessa.
One of the reasons for these failures is thought to originate from occasional overload cycles, which the gear sets may experience under extreme operating conditions.<br/><br/>Scuffing is a failure mode which occurs under heavy contact pressure and intensive sliding between the interacting surfaces in elevated temperatures.
Yhtenä syynä tällaisiin vaurioitumisiin on ehdotettu olevan satunnaiset ylikuormitussyklit, joita vaihteet saattavat kokea käytön aikana ankarissa olosuhteissa.<br/><br/>Tahmautuminen (scuffing) on vauriomuoto, joka esiintyy vuorovaikutuksessa olevien pintojen välillä voimakkaassa kosketuspaineessa ja intensiivisen liukumisen vallitessa kohonneissa lämpötilaolosuhteissa.
In contrast to traditional fatigue failure, in this mode, the crack initiation originates beneath the hardened layer of the case-hardened surface of a gear tooth.<br/><br/>Firstly the objective of this thesis is to shed light on the effect of occasional overloads on the initiation of scuffing.
Toisin kuin perinteisessä väsymisvaurioissa, tässä muodossa särön ydintyminen tapahtuu hiiletyskarkaistun hampaan pinnan karkaisukerroksen alapuolelta.<br/><br/>Ensimmäiseksi tämän työn tavoitteena on selvittää satunnaisten ylikuormitusten vaikutusta tahmautumisvaurion ilmenemiseen.
The tests also revealed that small deviations in the contact path allowed the use of increased normal load levels without the occurrence of scuffing failures.<br/><br/>The fatigue tests confirmed the suitability of the twin-disc test device for studying subsurface fatigue in case-hardened components.
Lisäksi testit osoittivat, että pienet poikkeamat kosketusreitistä mahdollistivat suhteellisen korkean kuormitustason käytön ilman tahmautumisvauriota.<br/><br/>Väsytyskokeet osoittivat kiekko-kiekkotestilaitteen soveltuvuuden hiiletyskarkaistujen komponenttien pinnan alta ydintyvän väsymisen tutkimiseen.
Another failure mode typically occurring in gears can be described as subsurface initiated fatigue.
Toinen vauriomuoto, joka tyypillisesti esiintyy hammaspyörissä, voidaan kuvata käsitteellä "pinnan alta ydintyvä väsyminen".
Scuffing failures result in damaged surfaces and a consequent decrease in load carrying capacity of the gear.
Tahmautuminen voidaan havaita vaurioituneina pintoina ja siten pienentyneenä kuormankantokapasiteettina, joka voi johtaa muihin vauriomuotoihin sekä lopulta komponentin hajoamiseen.
In addition to the analysis of the experimental results, the stress and strain states and the consequent formation of fatigue damage in the discs were calculated utilizing an elastoplastic finite element model of the test assembly.<br/><br/>The scuffing test results demonstrate the importance of running-in the interacting surfaces as overloading during the running-in process increased the risk of scuffing.
Kokeellisten tulosten analysoinnin lisäksi on laskettu jännitys- ja venymätilat kiekoissa sekä niistä muodostuva väsymisvaurio käyttämällä testikokoonpanon elastoplastista elementtimallia.<br/><br/>Tahmautumistulosten mukaan vuorovaikutuksessa olevien pintojen sisäänajo osoittautui merkitykselliseksi; ylikuormitussyklit pintojen sisäänajautumisen aikana lisäsi tahmautumisvaurion ilmenemisriskiä, kun taas ylikuormitussyklien hallittu vastaanottaminen sekä nimelliskuormitusjaksojen sisällyttäminen ylikuormitussyklisarjojen välille lisäsi vastustuskykyä tahmautumisvaurion ilmenemistä vastaan.
Women suffered significantly more than men did.
Naisilla vaivaa esiintyi miehiä merkitsevästi enemmän.
The results were based on questionnaires or phone calls to the subjects.
Tulokset perustuivat kyselykaavakkeisiin tai puhelinhaastatteluun.
Occurrence, management and long-term outcome
Esiintyvyys, hoito ja pitkäaikaistulokset
If it does not relieve symptoms sufficiently, surgical treatment is considered.
Mikäli se ei helpota riittävästi oireita, harkitaan kirurgisia hoitomuotoja.
After a long-term follow-up, 58% of the individuals remained incontinent and 83% of them were women.
Pitkäaikaisseurannassa 58 % henkilöistä kärsi edelleen ulosteen pidätyskyvyttömyydestä ja 83 % heistä oli naisia.
The health care staff should be more aware of the problem and encourage their patients to talk about AI.
Terveydenhuoltohenkilöstön tulisi olla tietoisempia inkontinenssivaivasta ja heidän tulisi rohkaista potilaita puhumaan siitä.
The occurrence of FI in this cross-sectional study was 10.6%, and 5.2% suffered from it at least twice a month.
Anaali-inkontinenssin esiintyvyys yleensä oli 10,2 % ja kahdesti kuukaudessa sitä esiintyi 5,2 %:lla.
Elderly people are not likely to have any long-term value out of it.
Erityisesti iäkkäillä ihmisillä pitkäaikaistulokset olivat huonoja.
It is notable that in this cross-sectional study, only 27.2% had discussed the FI with their physician.
On huomionarvoista, että vain 27 % ulosteen pidätyskyvyttömyydestä kärsivistä potilaista oli keskustellut asiasta lääkärin kanssa.
Operations to the anorectal area, a traumatic delivery and neurological disorders are the most common reasons for AI.
Kirurgiset toimenpiteet, synnytykseen liittyvä sulkijalihasvaurio, neurologiset sairaudet ja peräsuolen ulospullistuminen ovat ulosteen pidätyskyvyttömyyden tavallisimpia aiheuttajia.
UI was present in 63% of subjects suffering also from FI and in 20% of subjects who did not suffer from FI.
Virtsan pidätyskyvyttömyydestä kärsi 63 % henkilöistä, joilla oli myös ulosteen pidätyskyvyttömyyttä ja 20 % niistä, joilla ulosteen pidätyskyky oli normaali.
The occurrence of urinary incontinence (UI) and FI were strongly correlated with each other.
Virtsan pidätyskyvyttömyys ja ulosteen pidätyskyvyttömyys liittyivät vahvasti toisiinsa.
This study aimed to evaluate the occurrence of AI and to estimate the effect of its management, with a special focus on anterior sphincter repair and the left-sided PEG colostomy tube.
Tämän väitöskirjan tarkoituksena oli selvittää anaali-inkontinenssin esiintyvyyttä ja arvioida kirurgisista hoitomuodoista sulkijalihasrepeämän korjauksen ja paksusuolen loppuosaan laitettavan huuhtelukatetrin pitkäaikaistuloksia ja elämänlaatua.
Anal incontinence (AI) is a disorder in which the individual cannot control the passage of gas, fluid or solid stool.
Suolikaasun ja ulosteen pidätyskyvyttömyyden esiintyvyys, hoito ja hoidon pitkäaikaistulokset Anaali-inkontinenssilla tarkoitetaan vaivaa, jossa ihminen ei pysty tahdonalaisesti pidättelemään suolikaasua tai ulostetta.
Failures in the PEG tube colostomy are common, but 33% got benefit from it. AI is a common disorder, but the subjects are reluctant to discuss their problems with the physicians.
Paksusuolen loppuosaan laitettavan huuhtelukatetrin hoidon epäonnistuminen oli yleistä, mutta 33 % potilaista hyötyi siitä.
The detection and management of AI should be improved, especially in primary health care.
Kaasun ja ulosteen pidätyskyvyttömyyden ensisijainen hoito ei-kirurginen.
The control groups consisted of immunologically healthy persons.
Vertailuryhmän muodostivat immunologialtaan terveet henkilöt.