natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Until recently, however, much less attention has been given to the local contamination caused by activities at shooting ranges compared to large-scale industrial contamination.
Paikallinen lyijykontaminaatio esim. ampumarata-alueilla on saanut suhteellisen vähän huomiota verrattuna laaja-alaiseen teollisuusperäiseen kontaminaatioon.
The contaminant threatens various organisms, ground water and the health of human populations.
Ampumarata-alueille päätynyt lyijy muodostaa riskin eliöille, pohjavesille ja myös ihmisten terveydelle.
The compositional shift in the EcM community was mainly attributable to an increase in the frequencies of OTUs assigned to the genus Thelephora, and to a decrease in the OTUs assigned to Pseudotomentella, Suillus and Tylospora in Pb-contaminated areas when compared to the control.
Thelephora- suku selkeästi yleistyi kontaminoituneessa maassa, kun Pseudotomentella, Suillus ja Tylospora -sukujen frekvenssit vähenivät.
The ordination analyses by non-parametric multidimensional scaling (NMS) indicated that Pb enrichment induced a shift in the EcM community composition.
Oordinaatioanalyysillä osoitettiin, että ektomykorritsasienten (EcM) yhteisörakenne oli muuttunut.
Measurements of acute toxicity of the contaminated soil or soil extracts gave conflicting results, as enchytraeid worms used as toxicity reporters were strongly affected, while reporter bacteria showed no or very minor decreases in viability.
Maan akuutista toksisuudesta saatiin kuitenkin ristiriitaista tietoa, esim. änkyrimatoihin vaikutus oli selvä mutta bakteeritestit osoittivat, että lyijyn biosaatavuus on vähäistä.
The enrichment of Thelephora in contaminated areas was also observed when examining the total fungal communities in soil using DNA cloning and sequencing technology.
Väitöskirjatyössä käytettiin useita erilaisia DNA-tekniikoita tutkittaessa maaperän bakteereiden ja sienten, erityisesti ektomykorritsasienten yhteisöijä.
No effect of lead contamination was found on bacterial richness or diversity, while fungal richness and diversity significantly differed between lead contaminated and clean control areas.
Bakteerien ja sienten diversiteetti kontaminoituneessa maaperässä oli suuri eikä bakteerien osalta poikennut puhtaasta maasta.
As part of this thesis, a new program was developed, MuSSA (Multi-Sample Sequence Analyser), to handle sequence data from novel high-throughput sequencing approaches in microbial community analyses.
Väitöskirjan yhtenä osatyönä kehitettiin tietokoneohjelma suurten DNA-aineistojen käsittelyyn ja analysoimiseen.
Nevertheless, the frequency of lead-resistant cultivable bacteria was elevated based on the isolation of cultivable strains.
Lyijyresistenttien bakteerien osuus yhteisössä oli kasvanut.
Previously it was experimentally shown that the growth of grasses and degradation of litter are retarded.
Saastuneen maaperän oli aiemmin osoitettu vaikuttavan mm karikkeenhajotukseen.
The studies employed animals models in which rats were trained to press a lever in a test cage to obtain alcohol or intravenous cocaine.
Tutkimuksissa käytettiin koe-eläinmalleja, joissa rotat opetettiin annostelemaan itselleen alkoholia tai kokaiinia koehäkissä olevaa vipua painamalla.
Both alcohol and cocaine relapse were attenuated by systemic pretreatment with glutamate receptor antagonists.
Sekä alkoholi- että kokaiiniretkahtamista voitiin vähentää systeemisesti annostelluilla glutamaattireseptoriantagonisteilla.
The mGluR2/3 agonist LY379268 and the mGluR8 agonist (S)-3,4-DCPG decreased both cue-induced relapse to alcohol drinking and alcohol consumption.
mGluR2/3-agonisti LY379268 ja mGluR8-agonisti (S)-3,4-DCPG vähensivät sekä alkoholin juomista että aistiärsykkeiden laukaisemaa retkahtamista, mutta molemmat agonistit heikensivät myös motorista suorituskykyä.
MPEP, an antagonist at metabotropic mGlu5 glutamate receptors, also decreased drug seeking, but its administration was found to lead to conditioned suppression of behavior during subsequent treatment sessions, suggesting that MPEP may have undesirable side effects.
mGluR5-tyypin metabotrooppinen glutamaattireseptoriantagonisti MPEP vähensi päihdehakuista käyttäytymistä, mutta lääkeaineen annostelulla oli myös ehdollistuneita, rottien vivunpainamista alentavia pitkäaikaisvaikutuksia.
Drug availability was paired with distinct olfactory, auditory, or visual stimuli.
Päihteiden saatavuuteen yhdistettiin valo-, ääni- tai tuoksuärsykkeitä.
The number of lever presses during a session represented the intensity of drug-seeking and relapse behavior.
Vivunpainallusten määrä retkahtamistestissä mittasi retkahtamisalttiutta ja päihdehakuisuutta.
The focus was on clarifying whether relapse to drug seeking can be attenuated by blockade of glutamate receptors.
Erityisesti pyrittiin selvittämään, voidaanko retkahtamisalttiutta vähentää glutamaattireseptoreiden salpauksella.
The aim of this project was to examine the role of glutamatergic neurotransmission in relapse triggered by conditioned drug-associated stimuli.
Tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää glutamatergisen hermovälityksen merkitystä aistiärsykkeiden laukaisemassa retkahtamisessa.
The results suggest that glutamatergic neurotransmission is involved in the modulation of drug-seeking behavior.
Tulokset osoittavat, että glutamaterginen hermovälitys säätelee päihdehakuista käyttäytymistä.
This phase was followed by extinction training, during which lever presses did not result in the presentation of the drug or the drug-associated stimuli.
Opetusta seuranneen ekstinktiovaiheen aikana päihdettä ei ollut saatavilla eikä koehäkissä ollut aistiärsykkeitä.
The characteristics of drug addiction include compulsive drug use despite negative consequences and re-occurring relapses, returns to drug use after a period of abstinence.
Alkoholi- ja huumeriippuvuudelle on tyypillistä pakonomainen tarve käyttää päihdettä ja toistuvat retkahtamiset raittiiden kausien jälkeen.
The AMPA/kainate antagonists CNQX and NBQX, and L-701,324, an antagonist with affinity for the glycine site of the NMDA receptor, attenuated cue-induced drug seeking, whereas the competitive NMDA antagonist CGP39551 and the NMDA channel blocker MK-801 were without effect.
AMPA/kainaattiantagonistit CNQX ja NBQX sekä NMDA-reseptorin glysiinikohtaan sitoutuva antagonisti L-701,324 vähensivät retkahtamista.
Administration of the AMPA/kainate antagonist CNQX, the NMDA antagonist D-AP5, and the mGluR5 antagonist MPEP into the nucleus accumbens resulted also in a decrease in drug-seeking behavior, suggesting that the nucleus accumbens is at least one of the anatomical sites regulating drug seeking and mediating the effects of glutamate receptor antagonists on this behavior.
AMPA/kainaattiantagonisti CNQX, NMDA-antagonisti D-AP5 ja mGluR5-antagonisti MPEP vähensivät kokaiiniretkahtamista myös aivojen accumbens-tumakkeeseen annosteltuna.
There are three main factors capable of inducing craving for drugs and triggering relapse long after cessation of drug use and dissipation of physical withdrawal signs: stress, re-exposure to the drug, and environmental stimuli (cues) that have been previously associated with drug use.
Stressi, päihteelle altistuminen ja päihteen käyttöön liittyneet ehdollistuneet ärsykkeet voivat aiheuttaa voimakkaan ja hallitsemattoman päihteen himon ja retkahtamisen kauankin päihteen käytön ja fyysisten vieroitusoireiden loputtua.
The neurotransmitters dopamine and glutamate have been implicated in the modulation of drug-seeking behavior.
Dopamiini ja glutamaatti ovat pääasialliset päihdehakuista käyttäytymistä säätelevät hermovälittäjäaineet.
In addition, as the nucleus accumbens has been proposed to participate in the modulation of drug-seeking behavior, the effects of glutamate receptor blockade in this brain structure on cue-induced relapse were investigated.
Lisäksi tutkittiin retkahtamiskäyttäytymisen kannalta tärkeänä pidetyn accumbens-aivotumakkeen merkitystä aistiärsykkeiden laukaisemassa päihdehakuisessa käyttäytymisessä.
Relapse was triggered by presenting the rats with the drug-associated stimuli in the absence of alcohol or cocaine.
Tällöin vivun painaminen alkoi uudelleen, vaikka alkoholia tai kokaiinia ei ollut testitilanteessa saatavilla.
Extinction training led to a gradual decrease in the number of lever presses during test sessions.
Retkahtaminen laukaistiin altistamalla rotat päihteiden vaikutuksiin yhdistyneille aistiärsykkeille.
However, differences were found in the ability of ionotropic AMPA/kainate and NMDA receptor antagonists to regulate drug-seeking behavior.
Ionotrooppisten glutamaatti-antagonistien vaikutus riippui kuitenkin reseptorityypistä sekä sitoutumiskohdasta reseptorissa.
Therefore, relapse prevention is one of the major challenges for the treatment of drug addiction.
Ei-toivotut sivuvaikutukset tulevat todennäköisesti estämään lääkeaineiden hyötykäytön.
In the disease-associated region, there was one protein-coding gene named GPRA (G Protein-coupled Receptor for Asthma susceptibility also known as NPSR1) which displayed extensive alternative splicing.
AAA1 geenin luenta ei johda proteiinisynteesiin, mutta solukalvon G-proteiinireseptori GPRA (tunnetaan myös nimellä NPSR1) sopii rakenteensa vuoksi uudeksi lääkekohdemolekyyliksi.
The results were confirmed in two independent data sets: Asthma families from Quebec and allergy families from North-Karelia.
Alkuperäiseen tutkimukseen osallistui 250 kainuulaisperhettä, mutta tulokset varmistettiin myös kanadan-ranskalaisilla ja pohjois-karjalaisilla perheillä.
The suggested GPRA functions prompted us to study, whether GPRA haplotypes associate with respiratory distress syndrome (RDS) and bronchopulmonary dysplasia (BPD) in infants sharing clinical symptoms with asthma.
Koska RDS ja BPD nostavat astmariskiä, tutkimme GPRA:n ja lasten kroonisten keuhkosairauksien välistä geneettistä yhteyttä suomalaisissa vastasyntyneissä.
According to the results, near-term RDS and asthma may also share the same susceptibility and protective GPRA haplotypes.
Hiiren soluviljelmä- ja astmamallista saatujen tulosten perusteella GPRA näyttäisi osallistuvan elimistön synnynnäisiin suojamekanismeihin ja hengitettyjen partikkelien poistoon.
The basis of this work was the identification of a genomic region on chromosome 7p14-p15 that strongly associated with asthma and high serum total immunoglobulin E in a Finnish founder population from Kainuu.
Tutkimalla yli kymmenen vuoden ajan astman periytymisen mekanismeja suomalaisperheissä ryhmämme on koko genomin kattavilla geenimerkkien hauilla paikantanut astmaan ja allergioihin kytkeytyvän alueen.
Using various techniques, we showed that GPRA is expressed in multiple mucosal surfaces including epithelial cells throughout the respiratory tract.
Tämän väitöskirjatyön tulosten perusteella GPRA:ta tuotetaan mm. hengitysteiden ja ruoansulatuskanavan limakalvoilla sekä puolustusjärjestelmän soluissa.
Further support for GPRA as a common mediator of inflammation was obtained from a mouse model of ovalbumin-induced inflammation, where metacholine-induced airway hyperresponsiveness correlated with elevated GPRA mRNA levels in the lung and increased GPRA immunostaining in pulmonary macrophages.
Astma määritellään keuhkoputkien tulehdukselliseksi sairaudeksi, jonka oireisiin kuuluu vaihteleva ja itsestään tai hoidon vaikutuksesta laukeava keuhkoputkien ahtautuminen sekä lisääntynyt supistumisherkkyys.
In conclusion, the results of the present study suggest that the dysregulation of the GPRA/NPS pathway may not only be limited to the individuals carrying the risk variants of the gene but is also involved in the regulation of immune functions of asthma.
Perintötekijät eivät yksinään aiheuta monitekijäisiin tauteihin sairastumista, mutta elintapojen ja -ympäristön vaikutuksesta ne kuitenkin lisäävät sairastumisriskiä.
Using a hierarchical genotyping approach the linkage region was narrowed down until an evolutionary collectively inherited 133-kb haplotype block was discovered.
Väitöskirjatutkimuksen ensimmäisessä osatyössä hienokartoitimme tämän kromosomissa 7 sijaitsevan geenialueen 133 000 emäksen kokoiseksi.
As in asthma, GPRA-B isoform expression was induced in bronchial smooth muscle cells in RDS and BPD suggesting a role for GPRA in bronchial hyperresponsiveness.
Lisäksi GPRA:n vasta-ainevärjäysten päälöydös RDS- ja BPD -potilaissa muistutti astmaatikkojen ilmatiehyissä nähtyjä muutoksia.
Over half of the asthma patients carried three evolutionary closely related susceptibility haplotypes as opposed to approximately one third of the healthy controls.
Suomessa astma on yleisin lasten ja kolmanneksi yleisin aikuisten pitkäaikaissairaus.
Antipredator behaviour of Baltic planktivores
Itämeren planktivorien pedonvälttämiskäyttäytyminen
Predator detection abilities and antipredator behaviour were examined in various planktivores, i.e. the littoral mysids Neomysis integer and Praunus flexuosus, three-spined stickleback Gasterosteus aculeatus larvae, pelagic mysids Mysis mixta and M. relicta, and the predatory cladoceran Cercopagis pengoi, with cues from their respective predators European perch Perca fluviatilis and Baltic herring Clupea harengus membras.
Hänen väitöskirjassaan tarkastellaan sekä ulapan että rantavyöhykkeen planktonia syöviä eläimiä: mysidiäyriäisiä, kalanpoikasia sekä petovesikirppua (Cercopagis pengoi), ja miten ne käyttäytyvät niitä saalistavien kalojen, ahvenen ja silakan, läsnä ollessa.
The two macroalgal species studied, bladderwrack Fucus vesiculosus and stonewort Chara tomentosa, were preferred by P. flexuosus, whereas Eurasian watermilfoil Myriophyllum spicatum was strongly avoided by N. integer and stickleback larvae.
Kolmipiikin poikaset sekä toinen rantavyöhykkeen mysidiäyriäinen Praunus flexuosus puolestaan piilottelevat vesikasvillisuudessa, jolloin saalistajan on vaikeampi havaita ja tavoittaa niitä.
A common antipredator behaviour in all of the planktivores studied was decreased ingestion rate in response to predator cues.
Kaikilla edellä mainituille lajeilla on samanlainen käyttäytymisvaste pedon läsnä ollessa, ne vähentävät omaa syöntiaktiivisuuttaan.
Swarming brings clear antipredator advantages to N. integer, since when they feed in a swarm, they do not significantly decrease their feeding rate.
Rantavyöhykkeen mysidiäyriäinen Neomysis integer sekä kolmipiikin poikaset vähentävät myös uintiaktiivisuuttaan havaitessaan saalistajan läsnäolon.
The distribution of littoral mysids in different vegetations, however, suggests that N. integer avoids areas vegetated by M. spicatum.
Tähkä-ärviä (Myriophyllum spicatum) on laboratorio-oloissa jopa tappavan myrkyllinen rantavyöhykkeen mysidiäyriäisille ja ne välttävät sitä luonnossakin.
However, the swarming behaviour of N. integer was not affected by predation risk, but was instead a fixed strategy.
N. integer myös muodostaa parvia, mikä tuo monenlaisia etuja välttää saalistusta.
The use of different aquatic macrophytes as predation refuges by the littoral planktivores was also examined.
Itämeren ympäristömuutoksilla saattaa olla vaikutusta myös planktivorien ja petokalojen välisiin saalistussuhteisiin.
All pelagic planktivores and stickleback larvae were able to detect the presence of their predator by chemical cues alone.
Planktivorit (mm. mysidiäyriäiset, kalanpoikaset, petovesikirppu) kykenevät havaitsemaan niihin kohdistuvan saalistusuhan ja muuttamaan käytöstään vähentääkseen syödyksi joutumisen riskiä.
Thus, the ability to avoid being eaten brings substantial fitness benefits to individuals.
Tähkä-ärviä hyötyy rehevöitymisestä ja on leviämässä yhä laajemmille alueille saaristossa.
It was shown that the surface activity of HFBI is not directly dependent on the formation of multimers in solution.
Tutkimuksessa osoitettiin, että HFBI:n pinta-aktiivisuus ei ole suoraan riippuvainen liuosmultimeerien muodostumisesta.
Furthermore, these properties make hydrophobins interesting for potential use in technical applications.
Lisäksi nämä ominaisuudet tekevät hydrofobiineista kiinnostavia molekyylejä teknisiin sovelluksiin.
The formation of these hydrophobin films and coatings is important in many stages of fungal development.
Näiden kalvojen ja pinnoitteiden muodostuminen on tärkeää monissa rihmasienen yksilönkehityksen vaiheissa.
Furthermore, sitespecifically modified variants of HFBI were shown to retain their ability to selfassemble at interfaces and to be able to bind a second layer of proteins by biomolecular recognition.
Lisäksi osoitettiin, että kohdennetusti muokattu HFBI-muunnos säilyttää kykynsä itsejärjestäytyä rajapinnoilla ja kykenee sitomaan hydrofobiini-kalvon päälle toisen proteiinikerroksen käyttäen biomolekulaarista tunnistusta.
Hydrophobins are small surface active proteins that are produced by filamentous fungi.
Hydrofobiinit ovat rihmasienten tuottamia pieniä pinta-aktiivisia proteiineja.
Self-assembly of hydrophobin proteins from the fungus Trichoderma reesei
Trichoderma reesei -homeen hydrofobiiniproteiinien itsejärjestäytyminen
In order to understand the function of hydrophobins at interfaces, an understanding of their overall behavior and self-assembly is needed.
Ymmärtääksemme paremmin hydrofobiinien pinta-aktiivisuusominaisuuksia on tarpeen tuntea hydrofobiinien yleisiä ominaisuuksia ja itsejärjestäytymistä.
The use of hydrophobins as surface immobilization carriers for enzymes was studied using fusion proteins of HFBI or HFBII and an enzyme.
Entsyymien kiinnittämistä pinnoille hydrofobiinien avulla tutkittiin käyttäen HFBI:n tai HFBII:n ja mallientsyymin fuusioproteiineja.
The film was imaged using atomic force microscopy from both sides, revealing a monomolecular film with a defined molecular structure.
Kalvon molemmat puolet kuvattiin atomivoimamikroskoopilla ja osoitettiin, että kalvo on muodostunut yhdestä hydrofobiinimolekyylikerroksesta, jolla on hyvin järjestäytynyt molekyylitason rakenne.
The surfactant-like properties of hydrophobins from Trichoderma reesei were studied at the air-water interface, at solid surfaces, and in solution.
Trichoderma reesei -homeen tuottamien HFBI- ja HFBII-hydrofobiinien pintaaktiivisuusominaisuuksia tutkittiin ilman ja veden rajapinnalla, kiinteillä pinnoilla sekä liuoksessa.
The hydrophobin HFBI was observed to spontaneously form a cohesive film on a water drop.
HFBI-hydrofobiinin havaittiin muodostavan yhtenäisen kalvon vesipisaran pinnalle.
The surface activity of hydrophobin proteins leads to the formation of a film at the air-water interface and adsorption to surfaces.
Pinta-aktiivisina molekyyleinä hydrofobiiniproteiinit muodostavat kalvon ilman ja veden rajapinnalle sekä kiinnittyvät kiinteille pinnoille.
The association dynamics and protein-protein interactions of HFBI and HFBII were studied using Förster resonance energy transfer and size exclusion chromatography.
Liuos-multimeerien muodostumisen dynamiikan ja proteiinien välisten vuorovaikutusten tutkimiseen käytettiin Försterresonanssienergiansiirtomenetelmää sekä geelisuodatuskromatografiaa.
HFBI and HFBII were shown to associate in solution into dimers and tetramers in a concentration-dependent manner.
HFBI sekä HFBII yhdistyvät vesiliuoksessa dimeereiksi ja tetrameereiksi, ja reaktio on riippuvainen proteiinien pitoisuudesta.
Nuclear factor-kB, the master regulator of many inflammatory responses, is activated in nemotic fibroblasts.
Sytokiinien ilmentymisen säätelijä NF-kB oli nemoottisissa fibroblasteissa aktiivinen.
This study investigated the effect of nemotic fibroblasts on two components of the vascular system, leukocytes and endothelium, and characterized the inflammation-promoting responses that arose in these cell types.
Toisessa osatyössä tutkittiin nemoottisten fibroblastien vaikutusta verisuoni- eli endoteelisoluihin ja todettiin kasvunesteen liukoisten tekijöiden vähentävän liitoksia endoteelisolujen välillä.
Nemosis is a model for stromal fibroblast activation.
Nemoosi on laboratoriomalli, mutta se saattaa myös auttaa ymmärtämään fibroblastien aktivoitumista elimistössä.
Nemotic fibroblasts also caused a decrease in the expression of adherens and tight junction components on the surface of endothelial cells.
Nemoottisten fibroblastien liukoiset tekijät myös lisäsivät monosyyttisten valkosolujen kiinnittymistä endoteelisoluihin.
The results allow the conclusion that fibroblasts in nemosis share many similarities with inflammation-associated fibroblasts.
Tämä väitöskirjatyö kuvaa yhtäläisyyksiä nemoottisten- ja tulehdusfibroblastien välillä.
Nevertheless, due to nemosis-derived production of proinflammatory cytokines and growth factors, fibroblast nemosis may have therapeutic potential as an inducer of controlled tissue repair.
Välittäjäaineiden tuoton ansiosta nemoosia voisi mahdollisesti käyttää myös perustana tulehdusta sääteleville hoitokeinoille.
Fibroblasts in nemosis induce wound healing and tumorigenic responses in many cell types found in inflammatory and tumor microenvironments.
Tämän väitöskirjatyön tarkoitus oli tutkia nemoosin ja tulehdusfibroblastien yhteneväisyyksiä sekä nemoottisten fibroblastien vaikutuksia tulehdusympäristön soluihin, kuten valko- ja verisuonisoluihin.
Clustering results in upregulation of proinflammatory markers such as cyclooxygenase-2 and secretion of prostaglandins, proteinases, cytokines, and growth factors.
Suuri osa oli valkosoluja kutsuvia, ja tulokset osoittivatkin nemoottisten fibroblastien kutsuvan monosyyttisiä ja neutrofiilisiä valkosoluja kasvunesteeseen tuotettujen sytokiinien IL-8, MIP-1a ja RANTES avulla.
Wound healing is a complex process that requires an interplay between several cell types.
Tulehdus on osa haavan paranemisprosessia.
When normal human primary fibroblasts are deprived of growth support they cluster, forming multicellular spheroids.
Fibroblastit muodostavat suojaavan sidekudosrakenteen ja ohjaavat muita soluja liukoisin välittäjäainein.
Fibroblasts in nemosis were found to secrete an array of chemotactic cytokines and attract leukocytes, as well as promote their adhesion to the endothelium.
Se suojaa avointa haavaa mikrobeilta ja sen tarkoitus on myös edistää kudoksen paranemista.
Compared to those from healthy tissue, inflammation-associated fibroblasts display a dramatically altered phenotype and have been described as sentinel cells, able to switch to an immunoregulatory profile on cue.
Valkosolut toimivat mm. immuunipuolustajina ja verisuonisolut muodostavat väliaikaisia hiussuonia.
Both inflammation and stromal fibroblasts are known to be involved in tumorigenesis and tumor progression.
Niiden ominaisuuksien ja vaikutusten tunteminen auttaa ymmärtämään tulehduksen ja haavan paranemisprosessin kulkua.
Nemotic fibroblasts are known to produce large amounts of hepatocyte growth factor, a motogenic and angiogenic factor.
Kolmannessa osatyössä todettiin nemoottisten fibroblastien edistävän endoteelisolujen liikettä hepatosyyttikasvutekijän (HGF) avulla, joka yhdessä verisuonikasvutekijän (VEGF) kanssa edisti myös versoamista.
Bustle behind the scenes of action : nemosis as a model for fibroblast inflammatory activation
Nemoosi on tutkimusryhmämme kehittämä malli, joka mahdollistaa aktivoituneiden fibroblastien tutkimuksen laboratorio-olosuhteissa.
This thesis examines genetic and physiological traits affecting dispersal in the Glanville fritillary butterfly (Melitaea cinxia).
Tässä työssä on tutkittu geneettisiä ja fysiologisia tekijöitä, jotka vaikuttavat pirstoutuneissa elinympäristöissä elävän täpläverkkoperhosen (Melitaea cinxia) dispersaaliin.
In fragmented landscapes the long-term persistence of populations depends on dispersal.
Lajit, jotka elävät pirstoutuneissa elinympäristöissä, ovat riippuvaisia dispersaalista.
A fine-scaled analysis of mobility showed that mobility peaked at intermediate ambient temperatures but the two common Pgi genotypes differed in their reaction norms to temperature.
Pgi:ssä esiintyvän muuntelun todettiin olevan yhteydessä lentoaineenvaihduntanopeuteen; kaksi yleisintä genotyyppiä eroavat toisistaan lentokyvykkyydessä.
Molecular variation in the much-studied candidate locus phosphoglucose isomerase (Pgi), which encodes the glycolytic enzyme PGI, has an effect on carbohydrate metabolism in flight.
Työssä keskeisessä osassa on geeni Pgi, jonka koodaama entsyymi osallistuu sokeriaineenvaihduntaan.