natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I conclude this because (i) elevated Ni and low Mn in olivine can also indicate deep, high-temperature, mantle melting, (ii) the abundances of Sc, V, Ti and Zn in the South Iceland olivine are compatible with low-degree partial melts of olivine-rich mantle, and (iii) melts of olivine-free pyroxenite are, according to recent models, easily consumed in reactions with subsolidus mantle peridotite and thus unlikely to migrate to the crust and crystallize olivine.
Esitän näin sillä (i) korkea nikkeli ja matala mangaani oliviinissa voi olla myös seurausta vaipan korkeasta sulamislämpötilasta, (ii) Sc-, V-, Ti- ja Zn-pitoisuudet eteläisen Islannin oliviinihajarakeissa viittaavat oliviinirikkaaseen vaipan lähteeseen, ja (iii) uusimpien vaipan sulamisen mallien mukaan pyrokseniittivaipan sulat reagoivat helposti ympäröivän lherzoliittivaipan kanssa ja näin ne tuskin säilyvät muuttumattomina noustessaan kohti maapallon kuorta.
Here, volatile exsolution had facilitated separation of basaltic residual melts to form three types of melt segregations: vesicle cylinders (VC) in the core of the lobe and two types of horizontal vesicle sheets (HVS1 and HVS2) in the upper part of the lobe.
Selvisi, että laava sisältää kolmen tyyppisiä segregaatiorakenteita (sulasegregaatioita): rakkulapiippuja (VC) laavapatjan ytimessä ja kahden tyyppisiä horisontaalisia rakkulapatjoja (HVS1 ja HVS2) laavapatjan yläosissa.
The first uses olivine macrocrysts as a proxy for mantle melting conditions below Iceland, the second utilizes petrological thermobarometry to resolve the crustal storage conditions of the most primitive basaltic rocks (ankaramites) of the Eyjafjallajökull volcano, and the third investigates basalt fractionation processes within the Hafnarhraun pāhoehoe lava lobe.
Väitöskirjan ensimmäisessä osassa käytän laavoissa esiintyvien oliviinihajarakeiden koostumuksia Islannin alaisen maapallon vaipan sulamisolosuhteiden indikaattorina, toisessa selvitän Eyjafjallajökull-tulivuoren ankaramiitti-laavojen purkautumista edeltäviä säilytysolosuhteita maankuoressa, ja kolmannessa tutkin basalttisen magman differentiaatioprosesseja pāhoehoe-laavapatjasta Hafnarhraun-laavakentällä.
To investigate the crustal storage conditions of these and other Eyjafjallajökull basaltic magmas, I analyzed olivine, clinopyroxene, spinel and melt inclusion compositions from these volcanic units.
Selvittääkseni näiden laavojen purkautumista edeltävät säilytysolosuhteet maankuoressa, analysoin niistä oliviini-, klinopyrokseeni-, spinelli- ja sulasulkeumakoostumuksia.
Processes analogous to segregation formation at Hafnarhraun may contribute to genesis of evolved basalts and silicic rocks in shallow magmatic systems.
Näiden sulasegregaatioiden erottumista muistuttavat prosessit voivat edesauttaa kehittyneiden basalttisten magmojen muodostumista myös maanpinnan läheisissä magmasäiliöissä.
Overall, my work highlights the exceptional nature of South Iceland among other volcanically active regions in Iceland.
Väitöskirjatutkimukseni korostaa eteläisen Islannin ainutlaatuisuutta verrattuna Islannin muihin magmaattisesti aktiivisiin alueisiin ja valaisee sulasegregaatioiden kehitystä pāhoehoe-laavoissa.
HVS2, in turn, are distinctly evolved in compositions compared to other units in the lobe and were formed as highly fractionated residual melts seeped to voids in the upper crust of the lobe.
HVS1 puolestaan muodostuivat, kun nousevat VC levittäytyivät laavan kiteytyvän yläkuoren alapintaa vasten, ja HVS2 ovat pitkälle fraktioituneita isäntälaavan jäännösulia, joita tihkui laavan yläkuoreen muodostuneisiin aukkoihin ja rakoihin.
I hope future research will expand on these findings, further resolving the nature of mantle melting below South Iceland and the significance of volatile-aided processes in crustal magma differentiation.
Toivon, että löydökseni inspiroivat Islannin vaipan sulamisolosuhteita ja magmaattisen differentiaation prosesseja selvittävää tutkimusta.
These South Iceland basalts have forsteriterich olivine with relatively high Ni and low Mn contents, together with low Sc and V and high Cr, Ti, Zn, Cu and Li contents.
Tähän ainoa poikkeus ovat eteläisen Islannin Eyjafjallajökull- ja Vestmannaeyjar-tulivuorten laavoissa esiintyvät oliviinihajarakeet, joissa on paitsi korkea nikkeli- ja matala mangaanipitoisuus, myös alhainen skandium ja vanadium, sekä korkea kromi, titaani, sinkki, kupari ja litium.
Furthermore, jadeite-in-clinopyroxene barometry indicates clinopyroxene crystallization at a rather low pressure (1.7–4.2 kbar; external precision ±1.4 kbar), implying a magma storage depth of 10.7±5 km.
Näiden analyysien perusteella arvioin, että tutkittujen ankaramiittien hajarakeet kiteytyivät yllättävän matalassa 3±1,4 kbar paineessa, mikä vastaa 10,7±5 km syvyyttä maapallon kuoressa.
Interestingly, the VC do not match chemically with the modelled residual melts of the lobe, and their formation seems to have included two stages: volatile-aid-ed melt separation from crystallizing base of the lobe and later contamination by primitive macro-and microphenocrysts in the lava core.
VC koostumukset eivät vastannut laavan mallinnutettuja jäännössulia, mutta ne voitiin selittää kaksivaiheisella syntyhistorialla, jossa VC ensin erottuvat isäntämagmasta lähellä laavan pohjaa ja tämän jälkeen niihin kertyy oliviini- ja plagioklaasikiteitä laavapatjan keskiosassa.
The identified high-Ni/low-Mn olivine macrocrysts suggest final mantle equilibration depths greater than 45 km for South Iceland magmas, and imply effective mantle-to-surface magma transport.
Eteläisen Islannin magmat ovat luultavasti lähtöisin yli 45 km syvyydestä maan vaipasta ja ne nousevat tehokkaasti litosfäärin läpi.
To conclude, the Brattaskjól and Hvammsmúli crystal cargoes are agitated wehrlitic or plagioclase-wehrlitic mushes from the mid-crust that ascended to the surface relatively rapidly.
Nämä hajarakeet ovat luultavasti peräisin keskikuoren wehrliittisistä tai plagioklaasi-wehrliittisistä kidepuuroista ja ne nousivat maanpintaan vain muutaman viikon sisällä.
The emplacement of pāhoehoe lavas, however, is simpler and well understood, and hence I investigated the mechanisms of basalt fractionation from a differentiated pāhoehoe lava lobe in Hafnarhraun lava flow field.
Jotta ymmärtäisin basalttisen magman differentiaatioprosesseja, analysoin pāhoehoe-laavapatjan sisäisiä rakenteita Hafnarhraun-laavakentältä.
This thesis provides insights into the petrogenesis of Iceland basalts via three subprojects.
Tämä väitöskirja käsittelee Islannin basalttisten laavojen syntyä ja kehitystä.
Yet olivine major and minor element compositions in Iceland basalts typically concur with common mantle lherzolite as the source of magmas, with the only potential exceptions being the basalts of Eyjafjallajökull and Vestmannaeyjar volcanic systems in South Iceland.
Erityisen voimakas syvän vaipan sulamisen signaali (korkea nikkeli ja matala mangaani oliviinissa) havaittiin kahdesta ankaramiitti-laavasta Eyjafjallajökull-tulivuoren rinteiltä.
Elevated Ni and low Mn in olivine have been attributed to olivine-free pyroxenitic mantle source; however, the South Iceland olivine compositions are best explained by the effect of comparatively high-pressure (Pfinal>1.4 GPa) and high-temperature melting of somewhat enriched olivine-bearing mantle.
Tästä huolimatta eteläisen Islannin poikkeavat oliviinikoostumukset selittyvät parhaiten vaipan syvällä sulamisella korkeassa lämpötilassa.
The scarcity of macrocryst plagioclase and trends in clinopyroxene compositions indicate that the mid-crustal crystallizing assemblage was olivine and clinopyroxene, and plagioclase fractionated later.
Oliviinihajarakeiden korkea nikkeli- ja matala mangaanipitoisuus voidaan nähdä oliviinista köyhän pyrokseniittisen vaipan indikaattorina.
According to olivine-spinel oxybarometry, these spinels crystallized under a moderate oxygen fugacity (ΔlogFMQ 0–0.5).
Islannin basalttien oliviinihajarakeiden koostumus viittaa yleensä oliviinirikkaiden (lherzoliittisten) vaipan kivien sulamiseen Islannin alla.
The semantic content of the narrative was modelled computationally with word2vec and compared to voxel-wise blood-oxygen-level dependent (BOLD) brain signal time courses using ridge regression.
Narratiivin semanttinen sisältö mallinnettiin laskennallisesti word2vec algoritmin avulla, ja tätä mallia verrattiin veren happitasosta riippuvaiseen (BOLD) aivosignaaliin ridge regression avulla vokseli kerrallaan.
Ridge regression suggested cerebellum, superior, middle and medial frontal, inferior and medial parietal and visual cortices bilaterally and temporal cortex on right hemisphere having a role in semantic processing of the narrative.
Ridge regression tulokset viittaavat bilateraalisten pikkuaivojen, superiorisen, keskimmäisen sekä mediaalisen etuaivokuoren poimujen, inferiorisen ja mediaalisen parietaalikuoren sekä visuaalikuoren, sekä oikean temporaalikuoren osallistuvan narratiivin semanttiseen prosessointiin aivoissa.
Areas involved in this task overlapped with networks of mentalisation, memory and attention suggesting comprehension requiring other modalities of cognition for its function.
Alueellista päällekkäisyyttä löytyi muiden aivoverkostojen kanssa, jotka vastaavat mm. mentalisaatiosta, muistista ja keskittymiskyvystä, mikä viittaa kielen ymmärryksen vaativan myös muiden kognition osien toimintaa.
This approach provides a novel way to extract more detailed information from the brain data based on semantic content of the stimulus.
Lähestymistavalla saatiin eristettyä yksityiskohtaisempaa tietoa jatkuvan stimuluksen aivodatasta perustuen kielen semanttiseen sisältöön.
Inter-subject correlation (ISC) of voxel-wise BOLD signals alone showed both hemispheres taking part in language comprehension.
Subjektien välinen BOLD-signaalin korrelaatio (ISC) itsessään paljasti molempien aivopuoliskojen osallistuvan kielen ymmärrykseen laajasti.
Semantics is a study of meaning in language and basis for language comprehension.
Semantiikka tutkii kieleen sisältyviä merkityksiä, joita tarvitaan kielen ymmärryksessä.
As similar results have been found in previous research on semantics, word2vec appears to model semantics sufficiently and is an applicable tool in brain research.
Aiempi semantiikan tutkimus on tuottanut samankaltaisia tuloksia, joten word2vec vaikuttaisi tämän tutkimuksen perusteella mallintavan semantiikkaa riittävän hyvin aivotutkimuksen tarpeisiin.
Subjects were measured with functional magnetic resonance imaging (fMRI) while listening to a narrative.
Koehenkilöt kuulivat narratiivin toiminnallisen magneettiresonanssikuvantamisen (fMRI) aikana.
In this study, naturalistic language comprehension, and how semantic processing in a narrative context is reflected in brain activity were investigated.
Tässä tutkimuksessa kysyttiin, miten laajemmassa kontekstissa, narratiivissa, olevan kielen ymmärrys ja semanttinen prosessointi heijastuu aivojen aktiivisuuteen.
This activity is likely dependent on the content of language, but further studies are required to distinguish how strongly brain activity is affected by different semantic contents.
Nämä aktiivisuudet ovat mahdollisesti riippuvaisia kielen sisällöstä, mutta miten paljon kielen sisältö vaikuttaa eri aivoalueiden osallistumiseen kielen semanttisessa prosessoinnissa, on vielä avoin tutkimuskysymys.
How these phenomena are processed in the brain is still unclear especially in naturalistic context.
Kuinka aivomme käsittelevät semantiikkaa ja kuinka ymmärrämme erityisesti luonnollisessa muodossa olevaa kieltä, on vielä aivotutkijoille epäselvää.
This study suggests contextual language recruiting brain areas in both hemispheres and semantic processing showing as distributed activity on the cortex.
Tutkimuksen perusteella molemmat aivopuoliskot osallistuvat kielen laajemman kontekstin käsittelyyn, ja semantiikka nähdään aktivaationa eri puolilla aivokuorta.
Human cancer-stroma divided into metabolically active and highly inflamed subtypes.
Syöpien stroomat jakautuivat metabolisesti aktiivisiin ja korkeasti tulehtuneisiin alatyyppeihin.
We screened down critical LKB1 substrates through transcriptomic and functional assays revealing AMPKa1 and MARK3 as potential downstream effectors of oxidative phosphorylation.
Me seuloille LKB1:n substraatit transkriptomisin ja toiminnallisten menetelmin, jotka paljastivat AMPKa1:n ja MARK3:n toimivan LKB1:n tavoin oksidatiivisessa fosforylaatiossa.
We also took an initiative of cataloguing published human cancer stroma data in order to gain more comprehensive look of tumor heterogeneity.
Otimme myöskin aloitteen julkaistujen syöpä-strooma-tietokantojen luetteloinnista, jotta saisimme kokonaisvaltaisemman näkemyksen syöpäkudoksen monimuotoisuudesta.
AMPKa1, MARK1 and SIK-family were the glycolytic counterparts.
AMPKa1, MARK1 ja SIK-perheen substraatit puolestaan toimivat LKB1:n tavoin glykolyysissä.
Tumor suppressor LKB1 regulates AMPK and AMPK-related kinases (ARK), and its function is compromised in familial disorder Peutz-Jeghers syndrome (PJS).
Tuumorisuppressori LKB1 säätelee AMPK:a ja AMPK-sukuisia kinaaseja ja sen toiminta on estynyt perinnöllisessä Peutz-Jegherin syndroomassa.
We provide evidence that LKB1 is downregulated in multiple human malignancies including high grave serous ovarian cancer (HGSOC).
Meidän tuloksemme osoittavat, että LKB1 tasot ovat laskeneet useissa eri syöpätyypeissä, mukaan lukien seroosissa munasarjasyövässä (high-grade serous ovarian cancer).
LKB1, AMPK and AMPK-Related Kinases Regulate Fibroblast Metabolism and Mitochondrial Biogenesis Contributing to Cancer-Associated Fibroblast Transformation
LKB1, AMPK ja AMPK-sukuiset kinaasit säätelevät fibroblastien metaboliaa ja mitokondrioiden biogeneesiä, jotka ovat yhteydessä syövän fibroblastien aktivoitumiseen.
They are known to promote tumor growth and survival through metabolic reprogramming and inflammation.
Syövän fibroblastit kykenevät edesauttamaan syövän kasvua ja selviytymistä mukauttamalla niiden metaboliaa ja aiheuttamalla tulehdusreaktioita.
Human ovarian cancer is the most lethal gynecological disease, characterized by metastasis of omentum.
Munasarjasyöpä on tappavin gynekologinen sairaus, ja muodostaa usein etäpesäkkeitä vatsapaidan alueelle.
Loss-of LKB1 in ovarian fibroblasts was accompanied with metabolic changes associated with CAF-transformation.
LKB1:n poistaminen munasarjafibroblasteista johti syövän fibroblasteja muistuttaviin metabolisiin muutoksiin.
Metabolic rewiring was also observable in published cancer-stroma datasets.
Metabolinen uudelleenohjelmointi oli läsnä myöskin julkaistuissa kokoelmissa.
Our data also support mechanistic model in which LKB1 and ARKs regulate mitochondrial metabolism, essential for CAF transformation.
Tulokset tukevat myös mekanistista mallia, jossa LKB1 ja sen substraatit säätelevät solujen energiametaboliaa, joka puolestaan on oleellista syövän fibroblastien synnylle.
Cancer-associated fibroblasts (CAF) form a heterogenous stromal cell population of a solid tumor.
Syövän mikroympäristön (strooman) fibroblastit muodostavat monimuotoisen solupopulaation.
Fibroblast specific haploinsufficiency of LKB1 alone is sufficient of initiating gastrointestinal polyposis but the mechanism through which LKB1 mediates this is only partially understood.
LKB1 heterotsygoottisuus yksistään ruuansulatus järjestelmän fibroblasteissa kykenee aiheuttamaan polyyppejä mutta mekanistinen selitys on hämärän peitossa.
These results highlights LKB1’s role as a conserved metabolic caretaker in fibroblasts.
Tuloksemme korostavat LKB1:n roolia solumetabolian ylläpitäjänä, joka on korvaamaton myös fibroblastien mitokondriaalisessa aineenvaihdunnassa.
It is unclear though whether CAF are crucial component of tumor initiation and whether CAFs are dispensable altogether from the fully developed neoplasm.
On kuitenkin epäselvää, kykenevätkö syövän fibroblastit itsestään aiheuttamaan syövän synnyn ja ovatko ne tarpeettomia täysin kehittyneessä syövässä.
GHG measurements showed that fire initially decreased carbon dioxide flux from the soil and it returned to its pre-fire status approximately 50 years after the fire.
Kammiomittaukset osoittivat, että palo aluksi pienensi hiilidioksidipäästöjä ja nämä päästöt palasivat alkuperäiselle tasolleen noin 50 vuotta palon jälkeen.
In the future, the fate of permafrost stored SOM is dependent on its degradability, the frequency of fire events and the ability of forests to regenerate, allowing permafrost recovery, in the changing climate.
Tulevaisuudessa ikiroudan varastoiman orgaanisen aineksen kohtalo on riippuvainen sen hajoamisherkkyydestä, metsäpalojen esiintyvyydestä ja metsien uudistumiskyvystä, joka mahdollistaa ikiroudan uusiutumisen muuttuvassa ilmastossa.
There is a demand for further studies investigating the specifics of different permafrost ecosystems and building a complete picture to estimate total emissions from permafrost regions.
Kokonaisvaltaisen käsityksen muodostaminen ikiroudan ekosysteemien tulevista päästöistä vaatii lisätutkimuksia, jotka ottavat huomioon kunkin ekosysteemin erityispiirteet.
Northern Hemisphere permafrost soils store approximately 50% of the global soil carbon (C), a quarter of which could thaw by the end of the century.
Pohjoisen pallonpuoliskon ikiroudan alueet varastoivat noin 50 % maapallon maaperän hiilivaroista.
Forest fires have significant effects on the release of GHGs from permafrost soils.
Metsäpalot vaikuttavat kasvihuonekaasujen vapautumiseen ikiroudan maista.
The effects of fires on methane and nitrous oxide fluxes were not significant.
Sen sijaan metsäpaloilla ei ollut merkittävää vaikutusta metaani- ja dityppimonoksidivoihin.
Forest fires increased the active layer depth on top of permafrost, altered species composition of vegetation and affected the organic layer depth and the SOM pools.
Tutkimuksissa havaittiin, että metsäpalot kasvattivat aktiivisen kerroksen (kausittaisesti sulava ja jäätyvä kerros) paksuutta ikiroudan päällä, muuttivat kasvillisuussuhteita, maan orgaanisen aineksen paksuutta ja hiilivarastoja.
This thesis examines how forest fires affect the quality of SOM and GHG emissions from permafrost soils in boreal forests by conducting chemical fractionation of SOM and soil incubations, as well as manual chamber measurements of GHGs.
Tässä väitöskirjassa tutkitaan, kuinka metsäpalot vaikuttavat maan orgaanisen aineksen laatuun ja kasvihuonekaasupäästöihin ikiroudan alueella.
Fires decreased the quality of SOM, observed as reduction in the proportional amount of labile SOM fraction and increased SOM temperature sensitivity, as well as enrichment with heavier isotopes of 13C and 15N.
Palot huononsivat maan orgaanisen aineksen laatua, joka ilmeni helppoliukoisen orgaanisen aineksen suhteellisena vähentymisenä, ja nostivat orgaanisen aineksen lämpötilaherkkyyttä.
Forest fires further advance permafrost thaw and forest soils may turn from sinks to sources.
Metsäpalot edesauttavat ikiroudan sulamista, jolloin nämä metsämaat muuttuvat hiilinieluista lähteiksi.
Vast areas of permafrost soils are covered by boreal forests currently acting as sinks of C. As global warming is strongest at northern latitudes, the occurrence of boreal forest fires may increase.
Suuri osa ikiroudan alueesta sijaitsee boreaalisella metsävyöhykkeellä, joka tällä hetkellä toimii merkittävänä hiilinieluna.
Thawing exposes previously frozen soil organic matter (SOM) to decomposition, resulting in release of greenhouse gases (GHG) from the soils.
Noin neljänneksen ikiroudasta on ennustettu sulavan vuosisadan loppuun mennessä ja sulaminen altistaa jäätyneet hiilivarat hajoamiselle, jolloin nämä varastot muuttuvat hiilen nieluista kasvihuonekaasulähteiksi.
The data used were collected from research farms in Finland and Norway.
Tutkimusaineisto oli kerätty tutkimuskarjoista Suomessa ja Norjassa.
The concentration of non-esterified fatty acid (NEFA) in blood increases, when a cow is in negative energy status, and thus NEFA can be used as an indicator for energy status.
Veren vapaiden rasvahappojen (non-esterified fatty acid, NEFA) pitoisuus kasvaa, kun lehmä on negatiivisessa energiastatuksessa, ja näin ollen NEFA:a voidaan pitää energiataseen indikaattorina.
The results indicated that predicted NEFA and four other energy status indicator traits were moderately heritable during the first three months of lactation.
Tutkimuksen tulokset osoittivat, että sekä ennustettu NEFA että neljä muuta energiastatusindikaattoria olivat kohtalaisen perinnöllisiä lypsykauden kolmen ensimmäisen kuukauden aikana.
In this thesis two new feed efficiency traits were explored.
Lisäksi väitöskirjassa kehitettiin kaksi uutta rehunkäyttökykyominaisuutta.
The coefficient of genetic variation for diet digestibility was rather small but could be utilised if improving diet digestibility pays off the costs of sample collection and processing.
Perinnöllinen vaihtelu sulavuudessa oli pientä, mutta sitä voidaan hyödyntää, mikäli jalostuksen tuoma hyöty ovat näytteiden keräämisen ja käsittelyn kustannuksia suurempi.
Nonetheless, every unit improvement in diet digestibility corresponds to proportionally the same amount of savings in feed requirements and thus may become of significant interest in the future.
Jokainen yksikkö parannusta rehun sulavuudessa vastaa säästöjä rehuntarpeessa, joten sulavuuden parantaminen voi tulevaisuudessa olla merkittävä kiinnostuksen kohde.
Moderate genetic correlations were found between energy status indicators and the fertility trait, the interval from calving to first insemination, in the first month of lactation, indicating an unfavourable relationship between energy status indicators and fertility.
Energiastatusindikaattoreiden ja hedelmällisyyden välillä lypsykauden ensimmäisen kuukauden aikana löytyi kohtalainen perinnöllinen korrelaatio, mikä osoittaa indikaattoreiden ja hedelmällisyyden välisen epäsuotuisan yhteyden.
In addition, fertility, milk recording and infrared spectral data from Finland were used.
Lisäksi käytettiin suomalaisia hedelmällisyys-, sekä maidon tuotosseuranta- ja infrapunaspektriaineistoja.
This complexity is a challenge when defining and measuring feed efficiency traits.
Rehunkäyttökyvyn moniulotteisuus on tuo haasteita ominaisuuksien määrittelyyn ja mittaamiseen.
Improving the feed efficiency of dairy cows improves both the economic and environmental sustainability of milk production.
Lypsylehmien rehunkäyttökykyä halutaan parantaa entisestään, koska se lisää maidontuotannon kannattavuutta ja ympäristöystävällisyyttä.
The results indicated that some genetic variation may exist in the efficiency of using metabolisable energy for milk production, maintenance and growth in dairy cows.
Tulosten mukaan lehmien välillä oli eroja siinä, miten tehokkaasti ne käyttävät muuntokelpoisen energian maidontuotantoon, ylläpitoon ja kasvuun.
The results indicated that near-infrared reflectance spectroscopy can be used to assess cow-specific diet digestibility from faecal samples.
Tulokset osoittivat, että lähialueen infrapunaspektroskopiaa voidaan käyttää, kun arvioidaan lehmäkohtaista rehun sulavuutta sontanäytteistä.
These traits allowed more accurate modelling, and may be utilised in the prediction of breeding values in the future.
Näiden ominaisuuksien avulla lehmien rehunkäyttökykyä voidaan mallintaa paremmin, mitä voidaan hyödyntää jalostusarvojen ennustamisessa.
Predicted NEFA was based on the mid-infrared reflectance spectroscopy of milk samples.
Tutkimuksessa veren NEFA-pitoisuus ennustettiin maitonäytteistä keskialueen infrapunaspektroskopiaa käyttäen.
The results of this thesis provide information needed for genetic improvement of feed efficiency in dairy cows and may be utilised on farms in dairy cow nutrition and management.
Tämä väitöskirja tuotti käytännöllistä tietoa ja uusia työkaluja hyödynnettäväksi lypsykarjan jalostusohjelmassa sekä lehmien ruokinnassa ja hoidossa.
In addition, easy, cheap and accurate techniques for on-farm measuring of feed intake, body weight and energy status of cows have been lacking.
Lisäksi useat tekniset ratkaisut esimerkiksi laajamittaiseen rehunsyönti-, paino- ja energiatasetietojen keräämiseen ovat puuttuneet.