natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Similarly, studies using brain imaging techniques have also shown that the atrophic changes of the brain are more severe in the older alcoholics compared with the younger alcoholics.
Vastaavasti aivojen kuvantamistutkimuksissa on saatu viitteitä siitä, että aivojen surkastumismuutokset olisivat vanhoilla alkoholisteilla suuremmat kuin nuorilla alkoholisteilla.
Stereological and quantitative immunohistochemical methods were deployed in order to see the effects of aging and lifelong ethanol consumption on: a) the volumes of cerebellar layers, b) the number of locus coeruleus neurons located in the brain stem and c) protein expression of the cytoskeletal protein, GFAP, in the astrocytes of the cerebellum.
Käyttäen ns. stereologiamenetelmää ja laskennallista immunohistokemiaa selvitettiin sitä, miten ikääntyminen ja elinikäinen alkoholinkäyttö vaikuttavat a) pikkuaivojen solukerrosten tilavuuksiin, b) aivorungossa sijaitsevan ns. locus coeruleus-tumakkeen hermosolujen määriin ja c) hermotukisolujen eli astrosyyttien tukirankaproteiinin (GFAP) ilmenemiseen pikkuaivoissa.
Similarly, aging, but not lifelong ethanol consumption, did not produce neuron losses in the locus coeruleus.
Vastaavasti ikääntyminen, toisinkuin elinikäinen alkoholi, ei aiheuttanut hermosolukatoa locus coeruleus-tumakkeessa.
Therefore, chronic ethanol consumption is not a suitable experimental model for biological aging studies in the central nervous system.
Näin ollen voidaan myös todeta, että krooninen alkoholialtistus ei ole hyvä kokeellinen malli tutkittaessa keskushermoston biologisia vanhenemismuutoksia.
It was surprising that this long-term ethanol consumption, corresponding to moderate-heavy ethanol use in humans, did not produce any marked cerebellar atrophy in rats.
Yllättävää oli, että näinkään pitkä ja voimakas alkoholialtistus, joka vastaa kohtuu-runsasta alkoholinkulutusta ihmisillä, ei aiheuttanut rotille merkittävää pikkuaivoatrofiaa.
However, there was a significant 27-30% decrease in the number of locus coeruleus neurons in the ethanol-exposed groups.
Sen sijaan locus coeruleus-tumakkeen hermosolujen määrä väheni merkittävästi (27-30%) alkoholiryhmissä.
To address these questions rats from two different lines (i.e. 'ethanol-preferring' rats from the AA-line and 'ethanol-avoiding' rats from the ANA-line) with an average life expectancy of 2.5-3 years were chosen and used as an experimental model.
Tämän vuoksi tutkimusaineistoksi valittiin 'juopporotat' (ns. AA-kanta) ja 'ei-juopporotat' (ns. alkoholia vieroksuva ANA-kanta), joiden keskimääräinen elinikä on 2.5-3 vuotta.
The ethanol consuming rats (both males and females) were given 10-12% ethanol as the only available fluid for 21 months, i.e. lifelong ethanol exposure.
Nämä koe-eläimet (sekä uros että naaraseläimet) altistettiin 10-12% alkoholille siten, että lähes koko eläimen eliniän ajan ainoana juotavana nesteenä oli alkoholi.
Further studies are needed to confirm whether acetaldehyde adducts could be detected in the brains of alcoholics, and if so, whether they are causally related to ethanol-induced degeneration of neurons and if the formation of acetaldehyde adducts can be prevented.
Jatkotutkimuksin tulee kuitenkin varmistaa, syntyykö asetaldehydiaddukteja myös alkoholistien aivoihin ja onko näillä syy-yhteyttä alkoholin aiheuttamiin hermosoluvaurioihin ja voidaanko niiden syntymistä mahdollisesti estää.
Support for this hypothesis comes from the studies which have shown that atrophic changes of middle-aged alcoholics resemble those of healthy aged individuals.
Tämä oletus on perustunut havaintoihin, joissa keski-ikäisten alkoholistien aivokudoskato on muistuttanut terveiden iäkkäiden ihmisten aivokudoskatoa.
These results imply that the locus coeruleus neurons and the astrocytic (i.e. Bergmann glia) cytoskeletal protein of the cerebellar cortex are especially vulnerable to long-term ethanol exposure.
Tulokset osoittavat, että erityisesti locus coeruleus-tumakkeen hermosolut ja pikkuaivojen hermotukisolun (ns. Bergmann gliasolun) tukirankaproteiini ovat vaurioalttiita krooniselle alkoholinkäytölle.
Furthermore, in the ethanol-exposed AA female rats there was a dose-dependent decrease in the amount of astrocytic GFA-protein in the molecular layer of the cerebellum.
Lisäksi astrosyyttien tukirankaproteiini, GFAP, väheni AA naaraseläimillä annosriippuvaisesti pikkuaivojen uloimmassa ns. molekulaarikerroksessa.
The effect of aging on the cerebellar layer volumes and GFAP-immunoreactivity were different and partly opposite from that induced by chronic ethanol.
Ikääntymisen vaikutukset pikkuaivojen solukerrosten tilavuuksiin ja GFAP-proteiinin määriin olivat erilaisia ja osin vastakkaisia kuin alkoholin aiheuttamat muutokset.
Although preliminary at this stage, this finding is in line with the hypothesis which suggests that the metabolic product of ethanol, acetaldehyde, plays a significant role in the etiology of ethanol-induced brain damage.
Tämä havainto, joskin alustava, tukee oletusta siitä, että alkoholin aineenvaihduntatuote, asetaldehydi, voisi olla eräs merkittävä etiologinen tekijä alkoholin aiheuttamissa hermostovaurioissa.
It was also of interest to see whether the primary product of ethanol metabolism, acetaldehyde, could bind to protein structures of the brain, forming acetaldehyde-protein adducts.
Lisäksi selvitettiin, voisiko alkoholin aineenvaihduntatuote, asetaldehydi, muodostaa proteiinisidoksia ns. asetaldehydiaddukteja, aivorakenteiden kanssa.
Taking into account the higher ethanol consumption of the female rats, there was, however, no major sex-difference in the vulnerability of brain to long-term ethanol consumption.
Kun huomioitiin naaraseläinten runsaampi alkoholinkulutus ei selkeitä sukupuolieroja alkoholivaurioiden suhteen kuitenkaan todettu.
Taken together, long-term ethanol consumption did not accelerate the age-related changes of the brain in these studies.
Pitkäaikainen alkoholialtistus ei siis näyttänyt lisäävän keskushermoston ikääntymismuutoksia tässä aineistossa.
Acetaldehyde adducts were found in the cerebellar cortex, frontal cortex and in the frontal white matter.
Alkoholialtistetuilla eläimillä näitä asetaldehydiaddukteja havaittiin pikkuaivokuoren lisäksi etuaivokuorella ja etuaivojen valkean aineen alueella.
If there is a loss of locus coeruleus neurons after chronic ethanol consumption in humans, as well, it probably contributes to depression and memory disorders usually found in alcoholics.
Koska aiemmat tutkimukset ovat osoittaneet, että locus coeruleus-tumakkeen hermosolumäärät vähenevät sekä masennuspotilailla että Alzheimer-dementiaa sairastavilla potilailla, on mahdollista, että tämän rakenteen vaurioituminen alkoholinkäytön seurauksena on omiaan aiheuttamaan masennusta ja muistihäiriöitä alkoholisteilla.
In humans, however, it is difficult to obtain longitudinal data together with reliable estimates of lifetime ethanol consumption.
Tutkimustulokset ovat pääosin perustuneet ns. poikittaistutkimuksiin, koska koko ihmisen eliniän kattavia pitkittäistutkimuksia alkoholinkulutuksineen on käytännössä vaikea suorittaa.
A new finding was that acetaldehyde-protein adducts could be detected in the brains of ethanol-exposed animals.
Uutena tuloksena todettiin, että elinikäinen alkoholinkäyttö muodostaa ns. asetaldehydiproteiiniaddukteja eli asetaldehydin ja proteiinin pysyviä sidoksia keskushermoston eri alueille.
In general, Finnish workers exposed to the greatest level of wood dust had 60% more risk to develop nasal cancer as compared to non-exposed workers.
Suomalaistutkimuksessa havaittiin eniten puupölylle altistuneilla 60 % suurempi riski sairastua nenäsyöpään kuin altistumattomilla.
The Nordic study cohort consists of all male workers who had participated in the censuses 1970–1990 in Finland, 1960–1980 in Norway, 1960–1990 in Sweden, and 1981 in Iceland.
Kunkin maan syöpärekisterin avulla toteutettu syöpäseuranta alkoi varhaisimmasta käytettävissä olevasta väestölaskennasta (Suomessa 1970, Ruotsissa ja Norjassa 1960, Islannissa 1981) ja käsitti kaikki väestölaskentojen aikaan työikäiset yhteensä 14,9 miljoona miestä.
The results demonstrated that in comparison to the unexposed, workers most heavily exposed to iron/welding fumes had 40% more lung cancer risk, when asbestos and silica were controlled, without adjustment for SES and smoking.
Eniten raudalle ja hitsaushuuruille altistuneilla todettiin 40 % suurempi keuhkosyöpäriski kuin ei-altistuneilla, kun asbestin ja kivipölyn vaikutus oli eliminoitu.
Detection of risks were noticeable already at the lowest CE level when regulatory limits were applied, which rises the concern relating to adequacy of existing occupational exposure standards or recommended guidelines.
Se, että lisääntyneitä syöpäriskejä havaittiin jo altistustasoilla, jotka eivät ylitä hyväksyttyjä työaltistuksen standardeja, herättää huolta, pitäisikö hyväksytyn altistuksen raja-arvoja laskea.
Altogether 44,492 incidence cases of primary lung cancer were included, based on the data in the Finnish Cancer Registry.
Tapaus-verrokkitutkimuksen tapauksiksi valittiin suomalaiset väestölaskennan jälkeiset miespuoliset keuhkosyöpäpotilaat, joita vuosina 1971-2005 oli yhteensä 44 492.
One novel finding was the detection of an association between one histological subtype of lung cancer, squamous-cell lung carcinoma, and exposure to iron fume and dust (2-fold risk) as well as to welding fumes (55% excess).
Kansainvälisesti uusi havainto oli keuhkosyövän yhden alatyypin, levyepiteelisyövän, kaksinkertainen riski rautahuuruille altistuneilla ja yli 1,5-kertainen riski hitsaushuuruille altistuneilla.
The aim of the study was to explore associations between selected occupational exposures and the targeted cancer sites in the entire national workforce.
Väitöskirjan tavoitteena oli selvittää työperäisen hitsaus- ja rauta-altistuksen ja puupölyaltistuksen yhteyttä syöpäriskiin.
Large-scale record linkage is a considerably efficient solution as it can generate a tremendous volume of nationwide and even multinational data on decade-long retrospective work history.
Toki ammattialtismatriisin avulla tehdyt altistusmääräarviot eivät yllä samaan tarkkuuteen kuin olisi saavutettavissa mittaamalla jokaisen tutkimushenkilön jokaisen työpaikan altistukset, mutta sellaisessa tutkimuksessa ei voitaisi millään saavuttaa samanlaista valtavaa tutkimuksen kokoa ja vuosikymmenten mittaista altistusseurantaa, jotka olivat tämän väitöskirjatutkimuksen erityisiä vahvuuksia.
Occupational exposures were estimated from occupational titles obtained from the censuses.
Väestölaskentarekistereistä kootut tiedot ihmisten ammateista muunnettiin altistuskertymäarvioiksi suomalaisen ja pohjoismaisen ammattialtistusmatriisien avulla.
Risk attributable to co-exposure to silica was small.
Yhteispohjoismaisessa aineistosta riski nousi kaksinkertaiseksi.
Elevated risks at all CE levels were above RR 2.0 in the study extended to workers in four Nordic countries.
Siksi tutkimus laajennettiin uudempiin vuosiin ja otettiin mukaan kolmen muun Pohjoismaan aineistot.
When these two non-occupational risk factors were also controlled, the RR decreased but remained >1 in all CE categories.
Kun tulosta korjattiin vakioimalla myös miesten sosiaaliasema ja ammattiryhmän tupakoijien osuus, raudalle ja hitsaushuuruille altistumisen aiheuttama riskisuhde pieneni mutta säilyi edelleen tilastollisesti merkitsevänä kaikissa altistuskategorioissa.
SIRs for nasal cancer, nasopharyngeal cancer and lung cancer were calculated in occupations with exposure to wood dust or formaldehyde.
Nenänielun syövän ei havaittu olevan yhteydessä puupölyyn.
Three other papers specifically included the Finnish part of cohort i.e. the cohort in Finland only.
Tutkimusaineistona oli väitöskirjan kolmessa osatyössä koko Suomen miesväestö ja yhdessä osatyössä myös Ruotsin, Norjan ja Islannin väestö.
Relative risks (RRs) of each cancer were calculated by comparing three categories of cumulative exposures (CEs) with the unexposed category using Poisson regression models and with an adjustment for confounding factors.
Riskilisäys selittyi nenäsyövän harvinaisen alatyypin, adenokarsinooman, hyvin voimakkaasta yhteydestä puupölyaltistukseen.
The most heavily exposed workers (CE ≥ 28.82 mg/m3-years) has a 29-fold risk of nasal adenocarcinoma.
Eniten altistuneilla riski oli peräti 29-kertainen ja vähemmän altistuneillakin selvästi koholla.
Quantitative job exposure estimates were estimated according to the Finnish national job exposure matrix (FINJEM) or the Nordic Occupational Cancer Study job exposure matrix (NOCCAJEM) that cover more than 300 specific job titles and exposures in four periods: 1945–59, 1960–74, 1975–84, to 1985–94.
Matriisi kertoo, kuinka suuren osan kussakin noin 400 ammatissa toimivista ihmisistä arvioidaan altistuneen erilaisille syöpäriskiä lisääville altisteille eri vuosikymmeninä ja mikä on ollut altistuksen taso.
Weak but persistent lung cancer risk was observed in all levels of exposure to iron and welding fumes.
Tämän jälkeen verrattiin tapausten ja verrokkien aikaisempaa työaltistumista raudalle ja hitsaushuuruille.
Drastic excess from adenocarcinoma histological subtype appears to dominate the risk.
Analyysissa vakioitiin altistuminen asbestille ja kivipölylle, joiden tiedetään lisäävän keuhkosyövän riskiä.
A distinct decrease in the use and costs of home nursing, physician, laboratory, meals-on-wheels, cleaning, bathing, sauna and security telephone services was detected at the six-month follow-up, in favour of experimental group.
Kotisairaanhoito-, lääkäri-, laboratorio-, ateria-, siivous-, kylvetys- ja sauna- sekä turvapuhelinpalveluiden käynnit ja käynneistä aiheutuvat kustannukset vähenivät koekunnissa kuuden kuukauden kuluttua kotiutumisesta.
A total of 22 municipalities each with 35 home-care clients participated in the PALKO project.
Tutkimuksessa oli mukana 22 erilaista kuntaa ympäri Suomea.
Integrated Services in the Practice of Discharge and Home Care (PALKO) Home-care clients' use of services and need for help, and the effectiveness and cost-effectiveness of the PALKO model.
Palvelujen yhteensovittaminen kotihoidossa ja kotiutumisessa - Kotihoidon asiakkaiden avun tarve ja palvelujen käyttö sekä PALKO-mallin vaikuttavuus ja kustannus-vaikuttavuus
However, implementing the PALKO model had no effect on the clients' functional ability, health or mortality.
Eroja koe- ja kontrollikuntien välillä ei havaittu asiakkaiden fyysisessä toimintakyvyssä tai terveydentilassa.
The aims of this study were to describe home-care clients and their need for help and to assess the effectiveness and cost-effectiveness of the PALKO model by using a cluster randomised trial.
Tämä käy ilmi väitöstutkimuksesta, jossa tutkittiin kotihoidon asiakkaiden avun tarvetta ja palveluiden käyttöä sekä palveluja yhteen sovittavan kotihoidon ja kotiutumiskäytännön (PALKO-malli) vaikuttavuutta ja kustannus-vaikuttavuutta 22 kunnassa.
The clients and their named home care workers assessed the client's functional ability similarly.
Asiakkaat ja työntekijät arvioivat asiakkaan suoriutumisen päivittäisissä toiminnoissa samansuuntaisesti, mutta työntekijät arvioivat asiakkailla olevan enemmän avun tarvetta kaikilla fyysisen toimintakyvyn osa-alueilla.
Additionally, the use of hospital and institutional care was also studied.
Eroja ei myöskään ollut sairaala- ja laitospäivien määrässä tai kuolleisuudessa.
Follow-up study data comprised client surveys (770) and information archived in various databases (the Finnish care registers for social welfare and health care "HILMO", social and health statistics database "SOTKA", and data from the National Cause of Death Register from 2002 to 2004).
Toimintaprosesseja tehostamalla palveluihin saadaan laatua ja kustannussäästöjä, toteaa Stakesin tutkija Teija Hammar terveydenhuoltotutkimuksen, terveystaloustieteen ja hoitotieteen alaan kuuluvan väitöstutkimuksensa tuloksista.
Areas of evaluation included functional ability, health-related quality of life, use of services and accrued costs of home-care clients.
Toimintaprosesseja tehostamalla voidaan vähentää iäkkäiden kotihoitoasiakkaiden palveluiden käyttöä ja saada aikaan kustannussäästöjä.
Compared to other Finnish citizens of the same age, clients considered their health-related quality of life being worse.
Tulevaisuudessa myös ikääntyneiden uskotaan olevan entistä aktiivisempia omaa hoitoaan koskevassa päätöksenteossa.
Clients were able to perform basic activities, such as eat and get dressed, but experienced problems with household chores, carrying loads and managing their own affairs.
Kun asiakkaat ja läheiset kokevat saavansa tietoa liian vähän, he tuntevat jäävänsä palvelujen suunnittelun ulkopuolelle ja pitävät järjestelmää monimutkaisena.
Results: Home care clients and patients discharged from hospitals to home-care are mainly elderly women with multiple health issues and reduced functional abilities who lived alone.
Palveluja yhteen sovittamalla etuja asiakkaille ja kunnille Usein kukaan ei vastaa asiakkaan kotihoidon ja kotiutumisen palvelukokonaisuudesta.
Home-help services were among the most used and caused the greatest expenses in total costs.
Tutkimuskuntien kotihoidon asiakkaat edustivat 14 prosenttia kaikista kotihoidon iäkkäistä asiakkaista.
Furthermore, focus was on studying how close the views of clients and their named home care workers were regarding the clients' functional ability and need for help.
Väitöskirja toi esille myös asiakkaiden avun tarpeen arvioinnin haasteellisuuden.
After data gathering in the cross-sectional study, municipalities participating in the study were randomised and allocated to either an experimental or a control group.
Tutkimuksessa ei ollut mukana asiakkaita, joiden päädiagnoosi oli syöpä, psykiatrinen tai dementia diagnoosi.
These cross-sectional data was collected to survey the target group of the intervention.
Uusien toimintakäytäntöjen juurruttamiseksi tarvitaan aikaa, jotta todellisia vaikutuksia pystytään arvioimaan.
However, the clients' own views and the workers' views differed considerably in the amount of help and assistance needed to cope with activities of daily living.
Tämä vaati työntekijöiden asenteiden muutosta ja asiakkaan mukaan ottamista aidosti häntä itseään koskevaan päätöksentekoon.
Inflammation is a defence mechanism by which the body reacts against foreign invaders and cell injuries.
Tulehdus on elimistön puolustusreaktio taudinaiheuttajia ja kudosvauriota vastaan.
These findings add to our understanding of the inflammatory process and this information may be useful in the development of novel anti-inflammatory drugs.
Tutkimuksen tuloksia voidaan käyttää hyväksi kehitettäessä uusia lääkkeitä tulehdustautien hoitoon.
The overall aim of the present study was to investigate the role of PKC isoenzymes in the regulation of protein and mRNA expression of inflammatory genes iNOS and TTP.
Väitöskirjatyön tarkoituksena oli tutkia proteiinikinaasi C -entsyymiperheen merkitystä tulehdusreaktiota ohjaavien välittäjäaineiden ja tulehdusgeenien säätelijänä.
Tristetraprolin (TTP) is a factor that can bind to AU-rich elements within the mRNAs of its target genes causing destabilization of the mRNA of several transiently expressed inflammatory genes such as TNFalpha, GM-CSF, and various interleukins.
Tristetraproliini puolestaan on tekijä, joka hajottaa tulehdusgeenien lähetti-RNA:ta ja estää näin tulehduksen välittäjäaineiden tuottoa.
The enzyme for which it codes, iNOS, catalyses the production of nitric oxide (NO) from L-arginine and molecular oxygen in inflammatory cells such as macrophages.
Proteiinikinaasi C:tä estävien yhdisteiden todettiin myös vähentävän typpioksidin tuottoa solumalleissa ja vaimentavan typpioksidivälitteistä tulehdusreaktiota in vivo tulehdusmallissa.
Activated inflammatory cells produce signalling molecules that regulate the inflammatory response and the progress of inflammation.
Typpioksidi on elimistön signaalimolekyyli, joka säätelee immuunivastetta ja tuhoaa haitallisia bakteereita.
In the present study, the role of different PKC isoenzymes in the regulation of inflammatory genes iNOS and TTP were identified.
Väitöskirjatutkimuksessa keskityttiin kahden geenin, typpioksidia tuottavan iNOS-entsyymin sekä tulehdusta vaimentavan tristetraproliinin, säätelyyn.
Inflammation is usually beneficial, but if it is inadequately controlled or inappropriately directed e.g. against the body´s own tissues or harmless molecules, it may cause injury or disease.
Useissa tapauksissa lääkkeiden käyttöä rajoittavat kuitenkin riittämätön teho tai haittavaikutukset.
However, aberrant iNOS induction seems to be involved in the pathophysiology of human diseases such as asthma, arthritis, and colitis.
Liiallisen typpioksidin tuoton tiedetään kuitenkin voimistavan tulehdusreaktiota ja sen tuotto on lisääntynyt mm. astmassa ja reumassa.
The novel isoenzyme PKCdelta was observed to take part in the regulation of iNOS protein and mRNA expression.
Tutkimuksessa havaittiin proteiinikinaasi C:n osallistuvan sekä iNOS- että tristetraproliinigeenin ilmentymisen säätelyyn.
This is the case in some of the most common and disabling human diseases such as rheumatoid arthritis and asthma.
Jos tulehdusreaktion säätely häiriintyy, se voi johtaa tulehdustaudin, kuten reuman tai astman syntymiseen.
Less is known about the specific effects of PKC isoenzymes on the regulation of inflammatory genes.
Väitöskirjatutkimuksessaan proviisori Tiina Leppänen tutki tulehdusgeenien säätelyä.
Compounds that inhibit iNOS expression or activity have been claimed to have anti-inflammatory properties in various forms of experimentally induced inflammation.
Nykyiset astma- ja reumalääkkeet vaimentavat tulehdusta estämällä tulehduksen välittäjäaineita.
PKCbetaII seemed to be able to also regulate the expression of TTP through the activation of transcription factor activator protein 2 (AP-2).
Väitöskirja tuotti uutta tietoa siitä, kuinka haitalliseksi muuttunutta tulehdusreaktiota voidaan säädellä proteiinikinaasi C:n kautta.
Novel mechanisms of regulation by PKC isoenzymes were discovered.
Tutkimuksessa löydettiin uusia keinoja hillitä haitallista tulehdusreaktiota proteiinikinaasi C:n kautta.
However, having chosen pregnancy, the adolescents were faced with prejudices and negative attitudes in their environment.
Valitessaan varhaisen vanhemmuuden nuoret törmäsivät kuitenkin ympäristön epäileviin asenteisiin ja ennakkoluuloihin.
Another aim was to discover fresh perspectives and operational strategies for the visits in maternity clinics.
Tavoitteena oli myös löytää uusia näkökulmia ja toimintatapoja äitiysneuvolakäynteihin.
They described their living conditions as good, although economically tight.
Elämäntilannettaan nuoret luonnehtivat hyväksi, jota kuitenkin rasitti jatkuva taloudellinen niukkuus.
In maternity clinics the adolescents were often withdrawn and seldom asked questions.
Nuoret puhuivat vähän omista asioistaan ja esittivät harvoin kysymyksiä.
When the adolescents decided to continue their pregnancy and have the baby, they made a moral decision.
Tutkimukseen osallistuneille nuorille päätös jatkaa raskautta ja pitää lapsi oli pitkälti moraalinen valinta.
In many cases the adolescents had also received the model of early motherhood from her own mother.
Nuorella oli usein tukenaan myös oman äidin tai sisaren malli varhaisesta vanhemmuudesta ja siitä selviämisestä.
Pregnancy as a Choice of an Adolescent An ethnographic study on pregnancy among adolescents under 18 years of age; the forthcoming parenthood, the circumstances in their life and visits to maternity clinics.
Raskaus nuoren valintana: Etnografia alle 18-vuotiaiden nuorten raskaudesta, tulevasta vanhemmuudesta ja elämäntilanteesta sekä äitiysneuvolakäynneistä
The aim was to produce new knowledge of adolescent and the accompanying changes.
Tutkimuksen tavoitteena oli tuottaa uutta tietoa nuoren raskaudesta ja sen tuomista muutoksista nuoren elämässä.
In general they believed they could cope with parenthood by using common sense, their daily skills and with the help of their social network.
Vanhemmuudesta nuoret uskoivat selviävänsä terveen järjen ja arjen taitojensa turvin.