natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the second part of this study, TonB has been used as a model protein to show traceless intein-mediated segmental isotopic labelling by salt induced protein trans splicing using a halophilic intein.
Tutkimuksen toisessa osassa TonB–proteiinia on käytetty mallina tutkittaessa suolasta riippuvaisen inteiinin soveltuvuutta osittaiseen isotooppiseen leimaamiseen.
Therefore, the continuous development of new-generation antibiotics is crucial to combat the rise of antibiotic resistant strains.
Uusien molekyylien rakenteellinen ja toiminnallinen tutkimus on tärkeää selvitettäessä niiden soveltuvuutta antibioottien kohdemolekyyleiksi.
At the present time resistance to every main class of antibiotic has been observed.
Kaikille antibiooteille resistenttien mikrobikantojen yleistyminen on maailmanlaajuinen terveysuhka.
Certain requirements, however, have to be fulfilled: the protein has to be soluble at high concentrations and stable over the whole measurement time.
NMR-tutkimusta varten proteiinien on pysyttävä liukoisina korkeissa pitoisuuksissa.
In summary, this work has extended the knowledge on MANF and CDNF s capacity for therapeutic action, and the pharmacokinetic and structural properties important for their therapeutic use in further studies.
Tämä työ on lisännyt tietojamme MANF:n ja CDNF:n terapeuttisesta potentiaalista ja näiden proteiinien farmakokineettisistä ja rakenteellisista ominaisuuksista.
Acute ischemic stroke is among the leading causes of long-term disability in developed countries.
Aivohalvaus on teollisuusmaissa yksi yleisimmistä kuolinsyistä ja yleisin syy heikentyneeseen elämänlaatuun.
Moreover, as of now, there are no proven pharmacological treatments to enhance the limited neurological recovery process in stroke patients.
Nykyiset hoitokeinot verenkierron palauttamiseen ovat rajalliset ja farmakologisia menetelmiä hermosolujen kuoleman estämiseksi ei ole.
In summary, MANF should be considered as a possible therapeutic agent or a drug target for promoting functional recovery after stroke.
Mahdollista MANF-pohjaista hoitokeinoa voisi tämän havainnon perusteella kehittää aivoinfarktipotilaiden toiminnallisen palautumisen nopeuttamiseksi.
While MANF has been shown to protect cortical neurons from death in a rat model of ischemic brain injury, it is unknown whether CDNF has a similar effect.
MANF:lla on lisäksi osoitettu olevan vahva hermosoluja suojaava vaikutus aivoinfarktin rottamallissa, mutta CDNF:n hermosoluja aivoiskemialta suojaavaa vaikutusta ei ole tähän asti tutkittu.
Moreover, the neurorestorative effects CDNF and MANF have been shown to have in animal models of PD raise the question of whether these factors could act similarly after cerebral ischemic damage and enhance functional recovery.
MANF- ja CDNFhermokasvutekijöillä on havaittu olevan vahva hermosoluja suojaava ja niiden toimintaa palauttava vaikutus Parkinsonin taudin eläinmalleissa.
In order to have a better understanding of what happens to recombinant human CDNF (rhCDNF) in brain tissue, we studied its distribution, intracellular localization and clearance after infusion into rat brain.
Tässä työssä on selvitetty mihin soluihin aivokudokseen annosteltu CDNF pääsee, miten se niissä sijoittuu ja miten nopeasti se aivokudoksesta häviää.
To shed light on the possible neuroprotective potential of CDNF for ischemic stroke, we studied the effect of CDNF in the rat model of ischemic brain injury achieved by temporary unilateral occlusion of the middle cerebral artery.
Näytämme aivoinfarktin rottamallia käyttäen, että aivokudokseen annostellulla CDNF proteiinilla on kyky suojata aivokuoren soluja iskemialta.
Namely, both have shown great therapeutic potential in rodent models that mimic the most conspicuous and debilitating symptoms of PD, caused by the progressive degeneration of dopaminergic (DA) neurons in the substantia nigra (SN).
Lisäksi olemme osoittaneet, että aivokudokseen annosteltu CDNF kuljetetaan myös keskiaivojen dopaminergisiin hermosoluihin, joiden rappeutuminen aiheuttaa Parkinsonin taudin motoriset oireet.
Among the contributing factors are our inability to limit brain damage in the acute-phase of stroke and the infrequency of complete spontaneous functional recovery.
Valtaosassa aivohalvaustapauksista on häiriön syynä aivovaltimoa tukkiva veritulppa joka aiheuttaa veren ja hapen puutteen, ja lopulta aivokudoksen vaurioitumisen.
We also present data on the importance of two sequence motifs of MANF for its intracellular survival-promoting activity and the neuroprotective efficacy that extracellularly applied recombinant human MANF has in the rat model of cortical ischemic injury.
Lopulta olemme tutkineet MANF proteiinin rakenteellisten aiheiden tärkeyttä hermosoluja suojaavan ominaisuuden kannalta, verraten niiden tarpeellisuutta viljellyissä hermosoluissa ja aivoinfarktin rottamallissa.
We report that AAV-MANF, delivered to the peri-infarct area two days after transient ischemia, accelerates the reversal of ischemia-induced behavioral deficits without affecting lesion size.
Lisäksi olemme havainneet geeniterapiaa käyttäen, että MANF, annosteltuna kaksi päivää aivoiskemian jälkeen, vähentää aivoinfarktin rottamallissa eläinten motorista toimintahäiriötä aivoinfarktia seuraavien viikkojen aikana.
However, in these preclinical studies the fate of CDNF and MANF after their therapeutic intracerebral administration has been poorly characterized.
Aivokudokseen annosteltujen CDNF ja MANF proteiinien vaikutuksista on hyvin vähän tietoa, mutta pre-kliinisten ja kliinisten jatkotutkimusten suunnittelun kannalta tämä tieto olisi olennaista.
The Moose is a valuable game animal in Fennoscandia but also the most severe pest in forest plantations.
Hirvi on Fennoscandian tärkeimpiä riistaeläimiä, mutta samalla myös taimikoiden pahin tuhoeläin.
An increasing proportion of inhabited areas and the length of connecting roads decreased the number of damage at the landscape sizes of 1 km2 and 5 km2.
Lisääntyvä asutuksen ja teiden määrä vähensivät tuhoja 1 km2 ja 5 km2 maisemakoolla tarkasteltuina.
In this thesis, I examined factors that affect the habitat selection of moose and moose damage at multiple scales.
Tässä väitöskirjassa tutkin hirvien elinympäristön valintaa ja tekijöitä, jotka vaikuttavat hirvituhoihin usealla eri valinnan tasolla.
Moose-damaged stands were concentrated in SW and eastern Lapland in Peräpohja Schist Belt and Lapland s Greenstone Belt with nutrient-rich bedrock.
Lapissa tuhoja oli eniten Lounais-Lapissa ja Itä-Lapissa Peräpohjan liuskekivivyöhykkeellä ja Lapin vihreäkivivyöhykkeellä, jotka koostuvat ravinteikkaista kivilajeista.
At the home range level, there were no significant differences between sexes, but within home ranges males and females used different habitats during both seasons.
Elinpiiritasolla sukupuolten välillä ei ollut eroja, mutta elinpiirin sisällä naaraiden ja urosten habitaationvalinta erosi toisistaan sekä kesällä että talvella.
Regenerating Scots pine on fine-grained soils derived from nutrient-rich rocks and naturally occupied by Norway spruce might increase damage risk.
Männyn uudistaminen hienojakoisille maaperille, jotka ovat peräisin ravinteikkaista kallioperistä ja kasvavat luonnostaan kuusta, näyttäisi lisäävän alttiutta hirvituhoille.
Within summer ranges moose, selected non-pine-dominated habitats and mature forests and avoided human settlements.
Kesäelinpiirien sisällä hirvet käyttivät odotetua enemmän ei-mäntyvaltaisia habitaatteja ja varttuneita metsiä sekä välttivät ihmisasutusta.
Moose summer home ranges had more fertile sites than the overall study area.
Hirvien kesäelinpiireillä oli enemmän ravinteikkaita kasvupaikkoja kuin maisemassa yleensä.
The occurrence of damage in nearby landscape decreased the probability to find a landscape without damage and predicted an increase in the number of damaged plantations.
Tuhojen esiintyminen lähiympäristössä ennusti sekä tuhojen esiintymisen että tuhojen määrän lisääntyvän tutkituissa maisemissa.
At the plot level, browsing increased with an increasing number of artificially regenerated pines and deciduous trees taller than pines.
Koealatasolla tuhoja oli sitä enemmän, mitä enemmän koelaoilla oli keinollisesti uudistettuja mäntyjä ja mäntyjä pitempiä lehtipuita.
Winter ranges contained more pine-dominated plantations and other young successional stages, more pine dominated peatland forests and less human settlements and agricultural fields.
Talvielinpiireillä oli runsaasti mäntyvaltaisia taimikoita ja suometsiä sekä muita nuoria metsiköitä, mutta vähemmän asutusta ja peltoja kuin tutkimusalueella yleensä.
The damage risk was the highest in plantations with heavy soil preparation.
Korkein tuhoriski oli taimikoissa, joissa oli tehty voimakas maanmuokkaus.
There was less damage in landscapes with an abundant amount of pine-dominated thinning forests.
Tuhoja oli vähemmän alueilla, joilla oli runsaasti mäntyvaltaisia harvennusmetsiä kuin alueilla, joiden puulajikoostumus oli monipuolisempi.
Within winter ranges, moose used more non-pine-dominated plantations and mature forests and less human-inhabited areas than expected.
Talvielinpiirien sisällä hirvet käyttivät odotettua enemmän ei-mäntyvaltaisia taimikoita ja varttuneita metsiä, mutta välttivät ihmisasutusta.
Increased food-cover adjacencies of mature forests and plantations increased damage.
Varttuneiden metsien ja taimikoiden muodostama mosaiikki sisältää runsaasti suojan ja ravintoresurssien vaihtelua, mikä lisäsi ennustettujen tuhojen määrää.
Moose damage plantations were located more on fertile bedrock and soils than undamaged ones.
Tuhoja oli eniten taimikoissa, joiden alla oli ravinteikas kallio- ja maaperä.
Group I strains showed larger physiological variation despite being genetically more closely related than Group II.
Ryhmän I kantojen välillä ilmeni suurempaa fysiologista vaihtelua huolimatta siitä, että ne ovat geneettisesti läheisempiä keskenään kuin ryhmän II kannat.
In addition, they possessed higher maximum growth temperatures than the average of the studied strains.
Lisäksi näiden kantojen maksimikasvulämpötila oli keskimääräistä korkeampi kuin muilla tutkituilla kannoilla.
The maximum and minimum growth temperatures of 23 Group I and 24 Group II C. botulinum strains were studied.
Tutkimuksessa tarkasteltiin 23 ryhmän I ja 24 ryhmän II C. botulinum -kantaa.
In contrast to cold tolerance, which has been the focus of intensive research in recent years, the molecular mechanisms C. botulinum utilizes in response to heat shock and during adaptation to high temperature stress are poorly understood.
Verrattuna kylmänsietokykyyn, jota tutkimusryhmämme on laajasti tutkinut viime vuosina, tiedetään hyvin vähän siitä, miten C. botulinumin käyttämät molekyylitason mekanismit reagoivat lämpösokkiin sekä sopeutuvat korkean lämpötilan aiheuttamaan stressiin.
C. botulinum ATCC 3502 was grown in continuous culture and exposed to heat shock followed by prolonged high temperature stress at 45°C.
C. botulinum ATCC 3502 -kannan jatkuvassa kasvatuksessa geenien ilmentymisen havaittiin muuttuvan kun kasvusto altistettiin lämpösokille sekä sitä seuraavalle kasvulämpötilan nostolle 45 °C:een.
These findings need to be taken into account when estimating the safety of food products with regard to C. botulinum by risk assessment and challenge studies.
Kantojen väliset fysiologiset vaihtelut tulee ottaa huomioon elintarvikkeiden turvallisuutta ja C. botulinum -riskiä arvioitaessa.
High temperature led to suppression of the botulinum neurotoxin coding botA and the associated non-toxic protein-coding genes.
Korkea lämpötila vaimensi myös botulinumneurotoksiinia koodaavan botA -geenin sekä siihen liittyvien muiden geenien ilmentymistä.
Changes in the global gene expression pattern induced by heat stress were investigated using DNA microarray hybridization.
Näitä geeni-ilmentymisen muutoksia tutkittiin DNA-mikrosirumenetelmällä.
The role of Class I HSGs in C. botulinum Group I strain ATCC 3502 was studied by quantitative real-time reverse transcription PCR and insertional inactivation of the Class I HSGs hrcA and dnaK.
Lämpösokkigeenien roolia ryhmän I C. botulinum ATCC 3502 -kannalla tutkittiin kvantitatiivisella polymeraasiketjureaktiolla sekä inaktivoimalla bakteerin genomista lämpösokkigeenit hrcA ja dnaK.
During adaptation and in the heat-adapted culture, motility- and chemotaxis-related genes were found to be up-regulated, whereas sporulation related genes were suppressed.
Lämpösopeutumisen aikana ja sen saavuttamisen jälkeen havaittiin liikkuvuuteen ja ympäristön kemiallisten ärsykkeiden aistimiseen liittyvien geenien ilmentymisen voimistuneen.
Prophage genes, including regulatory genes, were activated by high temperature and might therefore contribute to the high temperature tolerance of C. botulinum strain ATCC 3502.
Lämpötilan todettiin aktivoivan myös eri säätelygeenejä, joiden arvellaan parantavan C. botulinum ATCC 3502 -kannan lämmönsietokykyä.
Within their groups, the C. botulinum strains showed significant variation in growth-limiting temperatures and their capability to grow at extreme temperature, especially at high temperature.
Ryhmien sisällä havaittiin merkittävää vaihtelua kasvua rajoittavissa lämpötiloissa sekä kyvyssä kasvaa äärimmäisissä lämpötiloissa, erityisesti korkeassa lämpötilassa.
The aims of this study were to investigate the strain variation of Group I and II C. botulinum with regard to growth at low, high, and optimal temperature; the roles of hrcA, the negative regulator of Class I heat shock genes (HSG) and dnaK, a molecular chaperone coding Class I HSG, in the response of the Group I C. botulinum strain ATCC 3502 to heat and other environmental stresses; and the molecular mechanisms this strain employs in response to acute and prolonged heat stress.
Luokan I lämpösokkigeenien ilmentymiseen vaikuttavien geenien hrcA (lämpösokkigeenien negatiivinen säätelijä) sekä dnaK (lämpösokkigeeni, joka osallistuu solun sokkivasteessa tuottaman kaitsijaproteiinin koodaamiseen) rooleja tutkittiin ryhmän I C.botulinum -kannan ATCC 3502 vasteessa lämpöön ja muuhun ympäristön aiheuttamaan stressiin.
Both inactivation mutants showed impaired high temperature tolerance as indicated by reduced growth rates at 45°C, a reduced maximum growth temperature, and increased log-reduction after exposure to lethal temperature.
Sekä hrcA- että dnaK geenien toiminnan hiljentäminen heikensi tutkitun kannan lämmönsietokykyä selvästi, mikä näkyi hidastuneena kasvuna 45 °C:ssa, alentuneena maksimikasvulämpötilana, sekä korkeassa lämpötilassa nopeutuneena solujen tuhoutumisena.
Clostridium botulinum, the causative agent of botulism in humans and animals, is frequently exposed to stressful environments during its growth in food or colonization of a host body.
Clostridium botulinum on vakavan taudin aiheuttaja sekä ihmisille että eläimille.
A number of strains of both groups showed faster growth at temperatures above than at their commonly assumed optimal growth temperatures of 30°C for Group II and 37°C for Group I strains.
Useat tutkituista ryhmien I ja II kannoista kasvoivat nopeammin yleisesti oletettua optimaalista kasvulämpötilaa korkeammissa lämpötiloissa.
The growth of the dnaK mutant was more strongly affected than that of the hrcA mutant, emphasizing the importance of the molecular chaperone DnaK for C. botulinum.
dnaK -geenin toimimattomuus heikensi kasvua voimakkaasti viitaten kyseisen geenin koodaaman kaitsijaproteiinin keskeiseen rooliin C. botulinum -bakteerilla.
The wide genetic diversity of the strains of this foodborne pathogen has been thoroughly studied using different molecular biological methods; however, it is still largely unknown how this diversity reflects in the ability of different C. botulinum strains to tolerate environmental stresses.
Silti ei vielä suurelta osin tiedetä, miten tämä monimuotoisuus vaikuttaa C. botulinum -kannoilla ympäristön aiheuttaman stressin sietokykyyn.
Inactivation of hrcA resulted in over-expression of all Class I HSGs, which confirmed its role as negative regulator of Class I HSGs in C. botulinum.
C. botulinumilla hrcA -geenin toimimattomuus lisäsi merkittävästi muiden luokan I lämpösokkigeenien aktiivisuutta, vahvistaen näin kyseisen geenin roolia lämpösokkigeenien negatiivisena säätelijänä.
Exposure of mid-exponentially growing culture to heat shock led to strong, transient Class I HSG up-regulation.
Kun nopean kasvun vaiheessa oleva bakteerikasvusto altistettiin lämpösokille, havaittiin lämpösokkigeenien voimakas, mutta lyhytaikainen ilmentyminen.
Reduced growth rates were evident for both mutants under optimal conditions and heat stress, but also under low pH, and high saline concentration.
Geenien toiminnan inaktivoinnin todettiin lisäksi alentavan kasvunopeutta happamassa ympäristössä sekä korkeassa suolapitoisuudessa.
These strains can be expected to have higher than assumed optimal growth temperatures and pronounced high temperature stress tolerance.
Voidaan olettaa, että näillä C. botulinum -kannoilla on merkittävä lämpöstressinsietokyky, sekä niiden todellinen maksimikasvulämpötila on korkeampi kuin on tähän mennessä luultu.
Class I and III HSGs, as well as members of the SOS regulon, were employed in response to acute heat stress.
Lämpöstressin todettiin aktivoivan luokan I ja III lämpösokkigeenejä, sekä geenejä jotka osallistuvat solun DNA-vaurioiden korjaamiseen.
Good correlation was detected between maximum growth temperatures and growth rates at high temperature, although not for all strains.
Niiden maksimi- ja minimikasvulämpötilat määritettiin sekä tarkasteltiin kasvunopeuksia eri lämpötiloissa.
Further, maximum growth rates of the Group I strains at 20, 37, and 42°C and of the Group II strains at 10, 30, 37, and 42°C were determined.
Tässä tutkimuksessa selvitettiin ryhmien I ja II C.botulinum -kantojen välisiä kasvueroja alhaisessa, korkeassa sekä optimaalisessa lämpötilassa.
Thus, increase in motility appeared to be the long-term high-temperature stress-response mechanism preferred to sporulation.
Lisäksi selvitettiin molekyylitason mekanismeja joita kyseinen kanta käyttää altistuessaan äkilliselle ja pitkittyneelle lämpöstressille.
There were together 52 answers (n=52).
Vastaukset kerättiin verkkolomakkeella ja vastauksia saatiin 52 kappaletta (n=52).
The findings were mainly positive and craft teacher students see their workinglife quite positively.
Tutkimustulokset olivat pääosin melko positiivisia ja käsityönopettajilla näyttäisi olevan melko positiivinen kuva tulevaisuudestaan työelämässä.
To be more spesific the goal was to search how students see their future in working life and in teaching profession.
Tarkemmin sanoen tavoitteena oli selvittää esimerkiksi sitä, miten käsityönopettajaopiskelijat oman tulevaisuutensa työelämässä kokevat ja näkevät.
Workinglife-expectations of craft teacher students
Käsityönopettajaopiskelijoiden työelämäodotukset
The main target of this Master's thesis was to study craft teachers students workinglife-expectations.
Tutkimuksen tarkoitus oli selvittää käsityönopettajaopiskelijoiden työelämäodotuksia.
Students thought that teaching is a hard profession, but also very rewarding.
Opettajan työtä käsityönopettajat pitivät raskaana, mutta moni uskoi sen kuitenkin olevan antoisaa.
The data was collected from Helsinki university's craft teacher students.
Tutkimuksen perusjoukkona olivat Helsingin yliopistossa käsityönopettajaksi opiskelevat henkilöt kaikilta vuosikursseilta.
The data was collected in the internet with structured survey.
Aineistosta myös luotiin summamuuttujia ja niiden yhteyttä tarkasteltiin kyselyn taustamuuttujiin.
This was one of the reason why this topic was selected, other reason was my own interest.
Aineisto kerättiin pääosin strukturoidulla kyselylomakkeella, viimeinen kysymys oli avoin ja siinä haluttiin antaa vastaajille mahdollisuus kertoa omin sanoin aiheesta enemmän.
There are no earlier studies of craft teacher students workinglife-expectations.
Aiheesta ei ole tehty aiempaa tutkimusta käsityönopettajaopiskelijoita koskien, ja tutkimustarve lähti sekä siitä, että tutkijan omasta mielenkiinnosta.
This emphasizes the significance of early support directed to risk groups.
Tämä korostaa riskiryhmille suunnattujen varhaisten tukitoimien merkitystä.
Poorer performance was detected especially in the area of cognitive flexibility.
Toiminnanohjauksen taidoista heikompaa suoriutumista tuli esiin erityisesti kognitiivisen joustavuuden osa-alueella.
Executive functioning was examined by using traditional neuropsychological tests as well as computerized assessment methods.
Toiminnanohjausta ja siihen liittyviä tarkkaavuuden osa-alueita arvioitiin sekä perinteisillä neuropsykologisilla testimenetelmillä että tietokonepohjaisilla arviointimenetelmillä.
The present study is part of a larger longitudinal birth cohort research project examining long-term effects of perinatal risk factors.
Tutkimus on osa laajempaa kohorttitutkimusta, jossa seurataan syntymäriskien pitkäaikaisia vaikutuksia.
The present sample includes individuals with perinatal risks associated childhood ADHD (n = 31), individuals with perinatal risk factors without childhood ADHD (n = 145) and control individuals without perinatal risks or childhood ADHD (n = 36).
Tässä tutkimuksessa on tutkittu henkilöitä, joilla on ollut syntymäriskejä ja lapsuuden ADHD (n = 31), henkilöitä, joilla on ollut syntymäriskejä ilman lapsuuden ADHD:ta (n = 145) sekä terveitä verrokkihenkilöitä (n = 36).
Associations between executive function tests and occupational functioning are also examined.
Lisäksi tutkitaan toiminnanohjauksen testien yhteyksiä työelämän suoriutumiseen.
The present study examines executive functioning, level of education, current employment and subjective working capacity at the age of 40 in adults who have had perinatal risks related ADHD in childhood.
Tässä tutkimuksessa tarkastellaan toiminnanohjausta, koulutustasoa, työllisyyttä ja koettua työkykyä noin 40-vuotiailla aikuisilla, joilla on lapsena todettu syntymäriskeihin liittyvä ADHD.
Childhood ADHD has been linked to dysfunctions in executive functioning, lower level of education and poorer occupational functioning in young adulthood but long-term developmental course of ADHD beyond 30 years age is still poorly understood.
Lapsuuden ADHD:n on havaittu liittyvän toiminnanohjauksen vaikeuksiin, matalampaan koulutukseen ja heikompaan työsuoriutumiseen nuorilla aikuisilla, mutta tutkimukset aiheesta yli 30-vuotiailla ovat harvinaisia.
The group with perinatal risks related childhood ADHD also had lower education level compared to controls.
Henkilöillä, joilla oli ollut syntymäriskeihin liittyvä ADHD, oli myös kontrolliryhmään verrattuna matalampi koulutustaso.
Adults with perinatal risks related childhood ADHD had poorer functioning in some of the executive function tests.
Aikuiset, joilla oli ollut syntymäriskeihin liittyvä lapsuuden ADHD, suoriutuivat verrokkiryhmää heikommin osassa toiminnanohjauksen testeistä.
No significant associations were found between executive function tests and occupational functioning.
Toiminnanohjauksen testit eivät olleet tilastollisesti merkitsevästi yhteydessä työelämän suoriutumiseen.
Adults with perinatal risks but without childhood ADHD did not differ from controls in executive functioning which suggests that perinatal risks alone without ADHD symptoms do not affect executive functioning in adulthood.
Näissä tehtävissä ei havaittu heikompaa suoriutumista ryhmällä, jolla oli ollut syntymäriskejä ilman lapsuuden ADHD:ta, mikä viittaa siihen, että syntymäriskit yksin eivät ole yhteydessä toiminnanohjauksen vaikeuksiin aikuisena.
It appears that childhood ADHD with perinatal risk factors can have mild long-term effects to executive functioning extending to 40 years age.
Syntymäriskeihin liittyvällä lapsuuden ADHD:lla voi siis olla yhteyksiä lieviin poikkeamiin toiminnanohjauksen taidoissa vielä 40-vuoden iässä.
The cohort has been followed since 1970's.
Tutkimus on aloitettu 1970-luvulla ja nyt kohorttiryhmään kuuluvat henkilöt ovat 40–45-vuotiaita.
However, improvements in minitablet odour and/or taste were required.
Minitablettien makua ja/tai hajua on kuitenkin parannettava.
However, minitablets as dosage forms would additionally be suitable for humans.
Lääkemuotona minitabletit soveltuvat myös ihmisille.