natgillin/translations-raw huggingface dataset:
We show that large quantities of such black holes can be produced, but in order to satisfy observational constraints on large scales, they must be so small that they would have evaporated by now by Hawking radiation.
Higgsin inflaatio voi tuottaa suuren määrän mustia aukkoja, mutta kun havaitun mikroaaltotaustasäteilyn asettamat rajat otetaan huomioon, osoittautuu, että syntyvät mustat aukot ovat liian pieniä ollakseen pimeää ainetta — Hawkingin säteily haihduttaa ne nopeasti olemattomiin.
We also study reheating, the process where the universe transitions from inflation to radiation domination with a thermal bath of relativistic Standard Model particles.
Väitöskirjassa tutkitaan myös siirtymää kosmisesta inflaatiosta kuumaan varhaiseen maailmankaikkeuteen ja osoitetaan, että siirtymäprosessi on erityisen tehokas yleisen suhteellisuusteorian Palatini-muotoilussa.
We study hilltop Higgs inflation, a model where quantum corrections produce a local maximum into the Higgs potential, and show that there the predicted tensor-to-scalar ratio is less than or equal to 1.2 × 10^-3.
Väitöskirjassa tutkitaan erästä Higgsin inflaation erikoistapausta, mäenhuippuinflaatiota, jossa kvanttikorjaukset muodostavat Higgsin potentiaaliin paikallisen maksimin, ja lasketaan mikroaaltotaustasäteilyn ennustettu muoto tässä tapauksessa.
The duration of reheating affects, for example, the predicted spectral index of the primordial perturbations.
Siirtymän nopeuden tunteminen on tärkeää, koska se vaikuttaa mallin antamiin taustasäteilyennusteisiin.
Higgs inflation is a model where inflation is caused by the Higgs field of the Standard Model of particle physics, coupled non-minimally to gravity.
Higgsin inflaatiossa hiukkasmallin standardimallissa esiintyvä Higgsin kenttä aiheuttaa kosmisen inflaation.
This is smaller than the prediction of tree-level Higgs inflation by a factor of four or more and can be probed by next-generation microwave telescopes.
Malli ennustaa taustasäteilystä mitattavalle tensori-skalaari-suhteelle arvon, joka on vähintään neljä kertaa pienempi kuin tavanomaisessa Higgsin inflaatiossa.
In this study, a series of experiments were designed and implemented to improve our understanding of those aspects.
Tässä tutkimuksessa suunniteltiin ja toteutettiin sarja kokeita, joilla pyrittiin saamaan lisää tietoa näistä seikoista.
Genome comparison between haplotypes A, B and C revealed that prophages were involved in most of the genome rearrangement events.
Haplotyyppien A, B and C genomien vertailu paljasti, että profaagit olivat osallisina useimmissa genomin uudelleenjärjestäytymisissä.
Two draft genome sequences of haplotype C, FIN114 (1.24 Mbp) and FIN111 (1.20 Mbp), were obtained from carrot psyllids (Trioza apicalis) harbouring ‘Ca.
Kaksi haplotyypin C genomin koostetta, FIN114 (1,24 Mbp) and FIN111 (1,20 Mbp), saatiin bakteeria kantavista porkkanakempeistä (Trioza apicalis).
Liberibacter solanacearum’ consisted of 885 and 1327 orthologue groups, respectively.
Liberibacter solanacearum’ –bakteerin ydingenomissa oli 885 ja kaikissa kolmessa genomissa yhteensä 1327 ortologista geeniä.
Many genes involved in jasmonate biosynthesis were up-regulated in the infected samples, while genes related to the biosynthesis of other plant hormones showed complex differential expression at different time points.
Monien jasmonaatin biosynteesiin liittyvien geenien ekspressiotaso oli korkeampi infektoituneissa kasveissa, kun taas muiden kasvihormonien biosynteesiin liittyvien geenien säätely oli erisuuntaista eri aikapisteissä ja siten vaikeammin tulkittavissa.
Twenty-seven orthologue groups were only present in haplotype C, while 11 orthologue groups shared by haplotypes A and B were absent from haplotype C. Based on the obtained genomic sequences, a finer genotyping system was designed and applied to the study of genetic variations of ‘Ca.
Kaksikymmentä seitsemän geeniä löydettiin ainoastaan haplotyyppi C:stä, kun taas 11 sellaista geeniä, jotka löytyivät sekä haplotyypistä A että haplotyypistä B, puuttui haplotyypistä C. Eri haplotyyppien genomisekvenssien perusteella laadittiin uusi genotyypitysmenetelmä, jota käytettiin Suomessa esiintyvien ‘Ca.
A gene encoding the master regulator HY5 was constantly down-regulated in all the infected samples.
Säätelytekijä HY5:tä koodaava geeni oli vaimennettu kaikissa infektoituneiden kasvien näytteissä.
Key regulators such as JAZs in jasmonate signalling, CTR1 in ethylene signalling and PP2Cs in abscisic acid signalling were all significantly altered by the infection.
Näiden säätelytekijöiden, kuten jasmonaattiviestinnän JAZ-proteiinien, etyleeniviestinnän CTR1-proteiinin ja abskissihappoviestinnän PP2C-proteiinien, ekspressiotasot olivat kaikki merkitsevästi muuttuneet infektion vaikutuksesta.
Liberibacter solanacearum’ infection seemed to have a sustained impact on the expression of the key regulators of plant hormone signalling.
Liberibacter solanacearum’ –infektiolla näytti kuitenkin olevan pitkäkestoinen vaikutus kasvin hormoniviestinnän tärkeimpien säätelytekijöiden ekspressiotasoon.
Orthologue groups putatively involved in host specificity associated with a certain haplotype were also identified.
Tietylle haplotyypille ominaisia ja tiettyyn isäntäspesifisyyteen mahdollisesti liittyviä geenejä tunnistettiin myös useita.
Liberibacter solanacearum’, haplotypes A and B are associated with zebra chip disease in potato, haplotype C is associated with carrot yellowing disease, and haplotypes D and E are associated with disease in carrot and celery.
Liberibacter solanacearum’-bakteerin useista eri haplotyypeistä A ja B liittyvät perunan zebra chip -tautiin, C porkkanan liberibakteeritautiin, ja D ja E porkkanan ja sellerin liberibakteeritautiin.
Liberibacter solanacearum’ infection significantly suppressed many genes involved in photosynthesis and chloroplast function, while genes related to defence response and phenolic compounds were up-regulated.
Liberibacter solanacearum’ -infektio merkitsevästi alensi monien fotosynteesiin ja kloroplastin toimintaan liittyvien geenien ekspressiotasoa, kun taas puolustusvasteeseen ja fenoliyhdisteiden tuottoon liittyvien geenien ekspressiotaso nousi.
Multi-omic approaches, high-throughput sequencing technologies and bioinformatic analysis were fully integrated in this research.
Tutkimuksessa käytettiin tehokkaita sekvensointitekniikoita, genomi- ja transkriptomidatan yhdistävää lähestymistapaa ja bioinformatiikan menetelmiä data-analyysissä.
A novel haplotype was identified in the psyllid T. urticae and the stinging nettle Urtica dioica in Finland, named haplotype U. This was the first study to identify the presence of ‘Ca.
Nokkoskempistä (T. urticae) ja nokkosesta (Urtica dioica) löydettiin Suomessa kerätyistä näytteistä aivan uusi haplotyyppi, jolle annettiin nimeksi "U".
Liberibacter solanacearum’ was very active at the early time point, as indicated by the high expression levels of genes related to the basic bacterial cell cycle, including replication, transcription and translation.
Liberibacter solanacearum’ lisääntyi hyvin aktiivisesti, mikä näkyi bakteerin solusykliin ja erityisesti DNA:n replikaatioon, transkriptioon ja translaatioon liittyvien geenien korkeina ekspressiotasoina.
Liberibacter solanacearum’ and the pathophysiology of infected host plants is still very limited.
Liberibacter solanacearum’ –bakteerin taudiaiheutusmekanismeista ja infektoituneiden kasvien oireiden fysiologiasta on yhä varsin rajoitettua.
Comparison of the gene content between haplotypes revealed that the core and pan-genomes of ‘Ca.
Eri haplotyyppien sisältämien geenien vertailu paljasti, että ‘Ca.
Liberibacter solanacearum’ haplotype C and carrot plants at 4, 5 and 9 weeks after inoculation.
Liberibacter solanacearum’ –bakteerin haplotyypin C vuorovaikutusta porkkanan kanssa tutkittiin sekvensoimalla sekä kasvin että bakteerin lähetti-RNA:t aikapisteissä 4, 5 ja 9 viikkoa tartutuksen jälkeen.
One sub-clade was associated with T. anthrisci and its primary host, Anthriscus sylvestris, and the other sub-clade was associated with T. apicalis and carrot.
Genotyypitysmenetelmällä voitiin erottaa haplotyypistä C kaksi eri alatyyppiä, joista yksi liittyy koiranputkikemppiin (T. anthrisci) ja sen isäntäkasviin (Anthriscus sylvestris) ja toinen porkkanakemppiin (T. apicalis) ja porkkanaan.
A gene involved in the uptake of ATP was more actively expressed at the early time point, whereas genes related to the uptake and metabolism of C4-dicarboxylate were more actively expressed at the late time point, suggesting an adjustment in the acquisition and utilization of energy and carbon sources.
ATP:n sisäänottoon liittyvän geenin ekspressiotaso oli korkeampi aikaisessa aikapisteessä, kun taas C4-dikarboksylaattien sisäänottoon ja metaboliaan liittyvien geenien ekspressiotasot olivat korkeampia myöhäisessä aikapisteessä.
Phylogenetic analysis suggested that haplotype U was closely related to A and D and haplotype D was more closely related to A than to C. Dual RNA-Seq was applied to study the interaction between ‘Ca.
Fylogeneettisen analyysin perusteella haplotyyppi U on läheisintä sukua haplotyypeille A ja D, ja haplotyyppi D on lähempänä A:ta kuin C:tä.
Liberibacter solanacearum’ has limited the use of many conventional microbiological methods and advanced molecular biological techniques.
Liberibacter solanacearum’ on hyönteislevintäinen bakteeri, joka ei elä kasvin tai hyönteisen ulkopuolella, sen tutkimisessa ei voida hyödyntää tavanomaisia mikrobiologisia menetelmiä eikä molekyylibiologian tekniikoita.
The phloem-limited bacterial pathogen ‘Candidatus Liberibacter solanacearum’ is known to cause several economically important plant diseases.
‘Candidatus Liberibacter solanacearum’ on kasvien nilasolukossa elävä bakteeri, jonka tiedetään aiheuttavan monia taloudellisesti merkittäviä kasvitauteja.
A major change in the use of energy sources was identified between the early and late time points in ‘Ca.
Aikaisen ja myöhäisen aikapisteen välillä havaittiin muutos bakteerin tavassa käyttää nilanesteen energialähteitä.
The proliferation of ‘Ca.
Tästä johtuen tietämys ‘Ca.
Liberibacter solanacearum’ and its interactions with its host plant.
Liberibacter solanacearum’ –bakteerin genomin rakenteesta ja geneettisistä eroista sekä bakteerin vuorovaikutuksesta isäntäkasvin kanssa.
The bacterial gene encoding salicylate hydroxylase showed stable expression in ‘Ca.
Liberibacter solanacearum’ –bakteerin salisylaattihydroksylaasia koodaava geeni ilmentyi vakaalla tasolla kaikissa aikapisteissä.
Liberibacter solanacearum’ haplotype C in Finland.
Liberibacter solanacearum’ -bakteerin haplotyypin C genomisekvenssi saatiin koottua metagenomisekvensointia käyttäen.
Current understanding of the pathogenesis of ‘Ca.
Infektion alkuvaiheen aikapisteessä ‘Ca.
Liberibacter solanacearum’ at all the time points, which suggests that the bacteria were able to reduce the concentration of salicyclic acid in the host carrot plants.
Tämä viittaa siihen, että bakteerilla olisi kyky alentaa salisyylihapon pitoisuutta isäntäkasvissaan porkkanassa.
Liberibacter solanacearum’ in the family Urticaceae.
Liberibacter solanacearum’ –bakteeri löydettiin nokkoskasvien heimoon kuuluvasta kasvista.
Liberibacter solanacearum’ appeared to have reduced mobility and increased adherence at the late time point examined, as the Flp pilus genes were expressed at high levels.
Liberibacter solanacearum’ –bakteerin Flp-pilusta koodaavien geenien ekspressiotaso oli korkea, mikä viittaa siihen, että bakteerin liikkuvuus oli vähentynyt ja kiinnittyminen yleisempää.
When cumulating risk values were divided into three different classes there were statistically significant differences between classes.
Kumuloituvat riskiarvot jaettiin kolmeen luokkaan, joiden välille saatiin tilastollisesti merkitseviä eroja.
The amount of the data was too small to evaluate how individual factors affect to the risk value.
Aineiston määrä oli liian pieni, että yksittäisten riskiarvoon vaikuttavien tekijöiden vaikutusta olisi voitu arvioida.
The visual identifying of the diseases was difficult and there happened many mistakes.
Taudin määrän arvioiminen silmämääräisesti oli vaikeaa ja siinä tapahtui usein virheitä.
In Finland leaf spot diseases cause crop losses every year and typical diseases are for example tan spot and stagonospora nodorum spot.
Suomessa lehtilaikkutaudit aiheuttavat vehnällä vuosittain sadonmenetyksiä ja yleisiä tauteja ovat muun muassa pistelaikku ja ruskolaikku.
The correlation between risk value and real amount of the disease was weak for both diseases.
Ennustemallin antaman riskiarvon ja taudin määrän välinen riippuvuus oli molempien tautien tapauksessa heikkoa.
Wheat is the most common crop of the world and there are many plant pathogens that are causing diseases in wheat.
Vehnä on maailman yleisin viljelykasvi, jolla esiintyy lukuisia kasvitauteja.
It is possible to use boundary values between classes when it is defined what risk values cause warning about the disease.
Luokkien välisiä raja-arvoja voidaan hyödyntää, kun määritellään, millä riskitasolla ennustemalli hälyttää taudista.
The correlation of the risk value of WisuEnnuste-program and real amount of the tan spot and stagonospora nodorum spot of wheat
WisuEnnuste -sovelluksen antaman riskiarvon ja todellisen taudin määrän yhteys vehnän pistelaikulla ja ruskolaikulla
It was estimated how good correlation there is between the risk value of the forecasting model and amount of the disease observed from wheat samples.
Tutkielmassa arvioitiin, kuinka hyvin ennustemallin antamat riskiarvot vastaavat pellolta kerätyistä näytteistä havaittua taudin määrää.
In addition it was evaluated how well tan spot and stagonospora nodorum spot are recognized visually from the plant samples.
Lisäksi arvioitiin kuinka hyvin pistelaikku ja ruskolaikku tunnistetaan kasvinäytteistä silmämääräisesti.
The aim of this study was clear up how reliably the WisuEnnuste forecasting model can forecast amount of tan spot and stagonospora nodorum spot of wheat.
Tässä tutkielmassa haluttiin selvittää Suomessa käytössä olevan WisuEnnuste-ennustemallin luotettavuutta vehnän ruskolaikun ja pistelaikun ennustamisessa.
It is possible to use different kind of forecasting models to estimate the risk of the plant disease epidemic and need for controlling.
Kasvitautien torjunnassa voidaan hyödyntää ennustemalleja, jotka auttavat arvioimaan taudin riskiä, etenemistä ja torjuntatarvetta.
Forecasting models make possible to focus the controlling actions to the right place and time.
Ennustemallin avulla torjuntatoimia voidaan kohdentaa entistä tarkemmin.
Our results suggest that species with separate sexes do not constrain long-distance dispersal.
Tulostemme mukaan kaksikotisuus ei rajoita lajien kaukolevintää.
Both families possess a diverse morphology and wide disjunct distribution.
Molemmissa ryhmissä on suurta morfologista muuntelua ja disjunktioita levinneisyydessä.
The causes for the formation of current geographical ranges of liverworts seem to be manifold, likely linked with ecophysiology, lineage age, dispersibility and diversification rate.
Syyt eri maksasammalryhmien nykyisen levinneisyyden takana näyttävät vaihtelevan ja liittyvän ekofysiologiaan, kehityslinjan ikään, leviämiskykyyn ja diversifikaation nopeuteen.
H. borealis, H. buchii, H. delavayi, H. dicranus, H. kurzii, H. longifissus, H. norenus and H. stramineus were synonymized with H. aduncus.
Herbertus armitanus ja H. circinatus ovat H. sendtnerin synonyymejä ja H. borealis, H. buchii, H. delavayi, H. dicranus, H. kurzii, H. longifissus, H. norenus ja H. stramineus ovat H. aduncuksen synonyymejä.
New Zealand was recognized as the early divergence and dispersal center, most dispersals were transoceanic.
Uusi-Seelanti oli varhainen lajiutumis- ja leviämiskeskus, ja leviäminen oli usein transoseaanista.
The phylogenetic position of the Chilean endemic Pleurocladopsis simulans is resolved within the genus Schistochila and the new combination Schistochila simulans (C.
Chilelle endeeminen Pleurocladopsis simulans kuuluu sukuun Schistochila ja tein uuden kombinaation Schistochila simulans (C.
Morphological characters used for species delimitation were also studied and re-evaluated.
Tarkastelin myös lajien erottamisessa käytettyjen morfologisten tuntomerkkien luotettavuutta.
Our obtained phylogenies of liverworts all resolved the New Zealand endemic Herzogianthus vaginatus as the first diverged lineage in the Jungermanniales, not supporting its current placement in the Ptilidiales.
Fylogeneettisten analyysien mukaan Uudelle-Seelannille endeeminen Herzogianthus vaginatus on Jungermanniales-lahkon ensimmäinen kehityslinja, mikä ei tue sen sijoittamista Ptilidiales-lahkoon.
Herbertus is inferred to have originated in the Cenozoic era about 51 Mya, in an ancestral area including southern South America, the Neotropics, Oceania, and Southeast Asia, supporting its Gondwanan origin.
Herbertus näyttää syntyneen kenotsooisella kaudella noin 51 miljoonaa vuotta sitten alueella, johon kuuluivat eteläinen E-Amerikka, neotropiikki, Oseania ja Kaakkois-Aasia (siis Gondwana-alkuperä).
Herbertus in the Northern Hemisphere showed more recent diversifications, wide range expansions both north- and southward and repeated recolonizations, and the range shifts had occurred more frequently since the late Miocene.
Pohjoisella pallonpuoliskolla on tapahtunut enemmän diversifikaatiota ja toistuvaa leviämistä sekä etelään että pohjoiseen, erityisesti ylämioseenin jälkeen.
Schistochilaceae is resolved as monophyletic being one of the early derived leafy liverwort groups.
Schistochilaceae on monofyleettinen heimo ja yksi varhaisimmista lehdellisten maksasammalten kehityslinjoista.
Fossil evidence suggests that liverworts may have existed already in the Ordovician.
Fossiiliaineiston perusteella maksasammalia oli jo ordoviikkikaudella.
They are the family Schistochilaceae ranging mostly in the Southern Hemisphere, and the cosmopolitan genus Herbertus of family Herbertaceae.
Ryhmät ovat lähinnä eteläisellä pallonpuoliskolla esiintyvä heimo Schistochilaceae sekä kosmopoliittinen suku Herbertus (Herbertaceae).
Schistochilaceae is inferred to have originated in the Late Cretaceous at c.100 Mya, in an ancestral area including southern South America, West Antarctica and New Zealand.
Xiao L. He & Yu Sun. Schistochilaceae-heimo näyttää syntyneen liitukaudella n. 100 miljoonaa vuotta sitten alueella, johon kuuluivat eteläinen E-Amerikka, Länsi-Antarktis ja Uusi-Seelanti.
Herbertus is resolved as a monophyletic group with one clade consisting of the southern hemispheric taxa Herbertus runcinatus, H. oldfieldianus, and H. juniperoideus, and the other including species of H. sendtneri complex and of H. aduncus complex, mostly belonging to the Northern Hemisphere.
Herbertus on monofyleettinen ryhmä, jossa yksi kladi sisältää eteläisen pallonpuoliskon lajit H. runcinatus, H. oldfieldianus ja H. juniperoideus.
In the Southern Hemisphere the distribution pattern of Herbertus is characterized by in situ persistence and did not show further dispersal until the uplift of the Andean Cordillera.
Eteläisellä pallonpuoliskolla Herbertus-lajit pääsääntöisesti säilyivät alkuperäisillä alueillaan ja levisivät laajemmalle vasta Andien orogenian yhteydessä.
The long-standing hypothesis, that widely disjunct geographic ranges of various extant liverwort groups have been largely resulted from vicariance events from fragmentation of widespread ancestors through tectonic plate movements, has been challenged by the recent studies based on molecular data.
Viimeaikaiset molekyyliaineistoon pohjautuvat tutkimukset ovat asettaneet kyseenalaiseksi pitkään vallinneen hypoteesin, jonka mukaan useiden nykyisten maksasammalryhmien disjunktiiviset levinneisyydet johtuvat vikarianssista eli mannerliikunnoista.
Our study supports the southern temperate origins for both Schistochilaceae and Herbertus, and most of the diversification occurred in the Cenozoic, a pattern that has been shown to occur also in other leafy liverwort groups.
Tutkimukseni mukaan sekä Schistochilaceae-heimo että Herbertus-suku ovat syntyneet eteläisen pallonpuoliskon temperaattisilla alueilla, ja uusia kehityslinjoja on syntynyt lähinnä kenotsooisella kaudella.
The phylogeny and biogeographic history of Schistochilaceae and Herbertus were studied by using DNA sequence data of chloroplast and nuclear gene regions.
Käytin viherhiukkasten ja tuman genomin DNA:n nukleotidisekvenssejä ryhmien fylogenian ja leviämishistorian selvittämiseksi.
Long-distance dispersal has played an important role in the formation of the global distribution pattern of the genus.
Kaukolevintä on ollut tärkeässä osassa suvun nykylevinneisyyden takana.
In this thesis, two groups of the leafy liverworts in the order Jungermanniales were investigated in order to better understand the phylogenetic relationship and biogeography of liverworts.
Väitöskirjassani tutkin kahden lehdellisiin maksasammaliin (Jungermanniales) kuuluvan ryhmän fylogeniaa ja levinneisyyttä.
H. armitanus and H. circinatus were synonymized with H. sendtneri.
Toiseen ryhmään kuuluvat lähinnä pohjoisella pallonpuoliskolla esiintyvät H. sendtneri- ja H. aduncus-lajikompleksit.
A total of 1069 subjects participated in the studies.
Kaikkiaan 1069 koehenkilöä osallistui tutkimuksiin.
The cognitive constructs assessed appeared to be highly overlapping.
Lisäksi arvioitujen kognitiivisten toimintojen havaittiin olevan päällekkäisiä.
Studies I and II investigated whether the individual differences in the general cognitive capacity are sensitive to external or internal distraction.
Osatutkimukset I ja II selvittivät, ovatko yksilölliset erot kognitiivisessa kapasiteetissa herkkiä ulkoiselle tai sisäiselle häiriölle.
In Study I the natural environmental noise at the classroom during WM assessment was documented (external distraction).
Ensimmäisessä osatutkimuksessa kirjattiin ulkoisen ympäristön eli luokkahuoneen melu työmuistiarvion aikana (ulkoinen häiriö).
In two interventions lasting four to five weeks, domains of WM components (verbal WM and short-term memory, STM; visuospatial WM and STM; Study III) and domains of outcome (counting, combined WM and counting; Study IV) were addressed.
Vaikuttavuustutkimuksissa harjoitettiin tietokoneavusteisesti viiden viikon ajan työmuistin erikoistuneita osa-alueita (kielellinen työmuisti ja lyhytkestoinen muisti; visuospatiaalinen työmuisti ja lyhytkestoinen muisti; Osatutkimus III) sekä ryhmämuotoisesti neljän viikon ajan harjoitettavan taidon kannalta oleellisia taitoja (laskeminen; sekä työmuisti että laskeminen; Osatutkimus IV).
Working memory in explaining individual differences in scholastic skills : Insights from assessment and training
Työmuisti oppimiserojen selittäjänä : näkökulmia työmuistin arvioinnista ja harjoittamisesta
The results of the present thesis can be applied in regognising the cognitive deficits that hinders children's scholastic learning, and in developing interventions that benefit scholastic skills.
Tutkimustuloksia voidaan hyödyntää lasten kouluoppimisen taustalla olevien ongelmien tunnistamisessa sekä koulutaitoja edistävien harjoitteiden kehittämisessä.
One dominant view explaining these relationships proposes that variation in WM capacity reflects individual differences in general attentional processes.
Yhden vallalla olevan selitysmallin mukaan työmuistin kapasiteetin yksilöllinen vaihtelu heijastaa yksilöiden välisiä eroja yleisissä tarkkaavuuden prosesseissa.
Studies III and IV, in turn, aimed at investigating whether this relationship is causal, that is, whether the training of domain-general WM capacity or domain-specific counting skills, or both, would enhance children's WM and emergent mathematical skills.
Osatutkimukset III ja IV sen sijaan pyrkivät selvittämään, onko työmuistikapasiteetin ja koulutaitojen suhde kausaalinen, eli parantaako yleisen työmuistikapasiteetin ja/tai erityisen laskemistaidon harjoitteleminen lasten työmuitikapasiteettia ja varhaisia matemaattisia taitoja.