natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Based on the ICF classification, the RAND-36 provides a diverse measure of the health-related quality of life and of the capacity for subjective, perceived physical and psycho-social functioning.
RAND-36-mittari kuvaa monipuolisesti kuntoutujien terveyteen liittyvää elämänlaatua ja subjektiivisia, kokemuksellisia fyysisen sekä psykososiaalisen työ- ja toimintakyvyn edellytyksiä.
The results of cluster analyses with the two cross-sectional data indicated a consistent five-cluster solution of rehabilitation groups on the basis of the eight subscales of health-related quality of life.
Tutkimuksen mukaan kuntoutujien kuntoutustarpeet perustuvat viiteen erilaiseen ongelmaprofiiliin, terveyteen liittyvän elämänlaadun eri osa-alueiden perusteella arvioituna.
The RAND-36 measure is also shown to be a useful instrument in estimating the benefits of rehabilitation as well as in effectiveness research.
Tutkimusaineiston perusteella sen voi arvioida olevan käyttökelpoinen myös kuntoutuksen vaikutusten arvioinnissa ja vaikuttavuustutkimuksissa.
The aim of the present research was to examine the validity of the RAND-36 measure of health-related quality of life among the working age rehabilitation clients.
Tässä tutkimuksessa selvitettiin kansainvälisesti eniten käytetyn terveyteen liittyvän elämänlaadun mittarin (RAND-36) käyttökelpoisuutta ja soveltuvuutta työikäisten laitoskuntoutuksessa.
The RAND-36 measure proved to be sensitive to change.
RAND-36-mittari osoittautui muutosherkäksi, ja se kuvastaa kuntoutuksen vaikutuksia loogisella tavalla.
At the group level, the RAND-36 measure was shown to be illustrative and sensitive in differentiating the clients’ rehabilitation needs.
Tulokset tukevat oletusta, että RAND-36-mittari on riittävän herkkä ja luotettava mittaamaan kuntoutuksen vaikuttavuuden arvioinnin kannalta tärkeitä asioita.
The changes observed in the pre- and post-conditions in relation to all the subscales of quality of life were statistically significant.
Ennakko-oletuksesta poiketen myös hyvin varhaisen vaiheen kuntoutuksessa (Aslak-kuntoutus) havaittiin tilastollisesti ja kliinisesti merkitseviä muutoksia toiminta- ja työkyvyn edellytyksissä.
Depending on the rehabilitation type, different changes in the subscales of the measure were observed, and these changes corresponded to the different emphasis and goals of the specific type of rehabilitation intervention.
Kahtena eri ajankohtana kerätyn aineiston eri kuntoutusmuotoryhmien ominaisuuksien vertailu Kelan valintakriteereihin osoitti kuntoutuksen ohjautumisen kehittyneen myönteiseen, mutta samalla haasteellisempaan suuntaan.
The research included two cross-sectional studies and one follow-up study.
Tutkimusaineisto muodostui kahtena eri ajanjaksona kuntoutukseen ohjautuneista työssäkäyvistä miehistä ja naisista.
The subjects of the first study (n = 794) participated in the first period of the five following types of rehabilitation: occupationally oriented medical rehabilitation, musculoskeletal rehabilitation, medical rehabilitation for job burnout, rehabilitation for supporting the work ability and capacity of disabled subjects (vocational rehabilitation) and individualized rehabilitation between October 2000 and October 2001.
RAND-36-mittarilla arvioituna pidemmälle edenneitä toiminta- ja työkykyongelmia omanneet (Tyk-kuntoutujat, moniongelmaiset ja alimpaan työkykyluokkaan sijoittuneet) saivat kuitenkin suurimman välittömän hyödyn kuntoutuksesta.
As expected, the capacity for physical functioning had a stronger correlation with work ability index than with the capacity for psycho-social functioning.
Kuntoutustarpeet painottuvat aiempaa enemmän psykososiaalisille osa-alueille.
Typically, in these studies, distinctions between the various types of diabetes have not been made, and costs have not been calculated separately for the sexes.
Yleensä näissä tutkimuksissa ei ole erotettu diabeteksen eri tyyppejä, eikä kustannuksia ole laskettu erikseen sukupuolille.
The complications can lead to severe impairments and reductions in functional capacity and quality of life and in the worst case they can be fatal.
Komplikaatiot voivat johtaa vakaviin toimintakyvyn puutteisiin ja elämänlaadun heikkenemiseen, ja ne voivat muodostua kohtalokkaiksi.
Data on hospitalisations were obtained from the Finnish Hospital Discharge Register.
Tiedot sairaalakäytöstä saatiin hoitoilmoitusrekisteristä.
Longitudinal studies on the costs of T1DM are extremely rare, especially in Finland.
T1DM:n kustannuksiin liittyvät pitkittäistutkimukset ovat varsinkin Suomessa erittäin harvinaisia.
In Finland, the incidence of type 1 diabetes mellitus (T1DM) is the highest in the world, and it continues to increase steadily.
Tyypin 1 diabetes mellituksen (T1DM) esiintyminen on Suomessa maailman suurin kasvaen jatkuvasti.
The corresponding yearly mean costs for a male patient were 1,198 and 167 .
Vastaavasti, miesten hoito vuodessa maksoi 1,198 ja 167 .
The study population consisted of all Finnish T1DM patients diagnosed before the age of 18 years between January 1st in 1965 and December 31st in 1979 and derived from the Finnish population based T1DM register (N=5,120 in 1979 and N=4,701 in 1997).
Aineisto muodostettiin kaikista alle 18-vuotiaista suomalaisista T1DM-potilaista, jotka oli diagnosoitu välillä 1.1.1965-31.12.1979 ja jotka saatiin suomalaisesta väestöpohjaisesta T1DM-rekisteristä (N=5,120 1979, N=4,701 1997).
No effective preventative interventions exist either for individuals at high risk or for the population as a whole.
Kasvu on ollut tasaista, eikä tehokkaita ehkäisyohjelmia ole näköpiirissä korkean riskin yksilöille tai väestöille.
The costs of treatments due to complications increased when T1DM lasted longer.
Komplikaatioiden hoidon kustannukset kasvoivat T1DM:n keston pidentyessä.
The aim of this study was to describe inpatient hospital care and costs of inpatient care in a cohort of 5,166 T1DM patients by sex during 1973-1998 in Finland.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli kuvata sairaalakäyttöä ja -kustannuksia 5,166:n T1DM-potilaan kohortissa sukupuolittain Suomessa vuosina 1973 1998.
During these 7 years, the yearly numbers of bed-days for T1DM without complications dropped dramatically.
Kyseisenä ajanjaksona (7 vuotta) vuosittaisten hoitopäivien määrä liittyen T1DM:ään ilman komplikaatioita putosi dramaattisesti.
The yearly bed-days for glaucoma increased 8-fold, nephropathy 7-fold and microangiopathy 6-fold in the total population.
Viherkaihin hoitopäivien määrä kasvoi 8-kertaiseksi, nefropatian 7-kertaiseksi ja mikroangiopatian 6-kertaiseksi koko tutkimusväestössä.
For women, the yearly number of bed-days for renal complications increased 4.8-fold, for peripheral vascular disease 4.3-fold and for ophthalmic complications 2.5-fold.
Naisilla vuosittaisten hoitopäivien määrä johtuen munuaiskomplikaatioista kasvoi 4.8-kertaiseksi, ääreisverenkierron komplikaatioiden määrä 4.3-kertaiseksi ja silmäkomplikaatioiden määrä 2.5-kertaiseksi.
In addition to problems with daily lifelong insulin replacement therapy, T1DM patients with long-lasting disease suffer from various diabetes related complications.
Päivittäisen, elinikäisen insuliinikäytön lisäksi ongelmia ja kärsimystä aiheutuu potilaille taudin edetessä diabetekseen liittyvistä erilaisista komplikaatioista.
In the early stages of T1DM, the majority of the use of inpatient care was due to the treatment of T1DM without complications.
T1DM:n keston alkuvaiheissa suurin osa sairaalakäytöstä johtui T1DM:n hoidosta, johon ei liittynyt komplikaatioita.
Inpatient care and costs of care due to T1DM without complications, due to T1DM with complications and due to other causes were calculated separately.
T1DM:n hoidon sairaalakäyttö ja -kustannukset ilman taudin komplikaatioita ja komplikaatioista sekä muista syistä kuin T1DM:stä johtuva sairaalakäyttö kustannuksineen laskettiin erikseen.
Costs due to inpatient care of complications in the cohort 2.5-folded as duration of T1DM increased from 9.5 years to 16.5 years, while the total costs of inpatient care in the cohort dropped by 22% due to an 80% decrease in the costs of care of T1DM without complications.
Komplikaatioiden sairaalahoidon kustannukset kasvoivat kohortissa 2.5-kertaisiksi, kun taas hoidon kokonaiskustannukset vähenivät 22%, sillä hoitokustannukset liittyen T1DM:ään ilman komplikaatioita vähenivät 80% T1DM:n keston pidentyessä 9.5:stä vuodesta 16.5:een vuoteen.
For men, the corresponding increases were as follows: 5-fold, 6.9-fold and 2.5-fold.
Miehillä vastaavat hoitopäivät em. komplikaatioille kasvoivat 5-, 6.9-, ja 2.5-kertaisiksi.
In the early phases of T1DM, the treatment of T1DM without complications causes a considerable amount of hospital bed-days.
T1DM:n hoito ennen komplikaatioiden puhkeamista aiheuttaa huomattavasti sairaalahoitopäiviä.
Treating complications of female patients was more expensive than that of male patients also when the duration of diabetes was 16.5 years, although the difference in average annual costs between sexes was somewhat smaller.
T1DM:n keston ollessa 16.5 vuotta, naisten komplikaatioiden hoitokustannukset olivat yhä miehiä suuremmat, mutta ero miehiin keskimääräisissä vuosikustannuksissa pieneni.
Treating complications of female patients was more expensive than treating complications of men when T1DM had lasted 9.5 years; the mean annual costs for inpatient care of a female diabetic (any cause) were 1,642 , and the yearly costs of care of complications were 237 .
T1DM:n keston ollessa 9.5 vuotta, keskimääräinen naisdiabeetikon sairaalahoitokustannus vuodessa oli 1,642 ja komplikaatioiden keskimääräinen hoito maksoi 237 .
The economic burden of inpatient care of T1DM is substantial.
T1DM:n sairaalahoito aiheuttaa huomattavia taloudellisia kustannuksia.
There were enormous increases in the use of inpatient care for certain complications when T1DM lasted longer (from 9.5 years to 16.5 years).
T1DM:n keston pidentyessä (9.5:stä vuodesta 16.5:een) eräiden komplikaatioiden sairaalahoito kasvoi voimakkaasti.
The use of inpatient care due to complications of T1DM strongly increases with ageing of patients.
Potilaiden ikääntyessä komplikaatioiden sairaalahoidon määrä kasvaa voimakkaasti.
The length of stay in inpatient care decreased notably, but hospital visits became more frequent when the length of duration of T1DM increased from 9.5 years to 16.5 years.
T1DM:n keston pidentyessä 9.5:stä vuodesta 16.5:een vuoteen keskimääräinen hoitoaika lyheni selvästi, kun taas potilaat olivat sairaalahoidossa aikaisempaa tiheämmin.
The main statistical method used was logistic regression analysis.
Tilastollisena päämenetelmänä käytettiin logistista regressioanalyysia.
For mental health the results have been more varied.
Mielenterveyden osalta tulokset ovat olleet vaihtelevampia.
In addition to conventionally measured dimensions of past and present socioeconomic circumstances, economic difficulties should be taken into account in studies and attempts to reduce health inequalities.
Tavanomaisesti mitattujen nykyisten ja menneisyyden sosioekonomisten olosuhteiden lisäksi taloudelliset vaikeudet tulisi ottaa huomioon sekä tutkimuksissa että pyrkimyksissä vähentää terveyseroja.
However, the mechanisms by which the various dimensions of socioeconomic circumstances are associated with different domains of health are not yet fully understood.
Mekanismit, joiden välityksellä sosioekonomiset tekijät ovat yhteydessä terveyden eri osa-alueisiin, eivät kuitenkaan ole vielä täysin selvillä.
The survey data were derived from the Finnish Helsinki Health Study baseline surveys in 2000-2002 among the City of Helsinki employees aged 40-60 years, and from the fifth phase of the London-based Whitehall II study (1997-9) which is a prospective study of civil servants aged 35-55 years at the time of recruitment.
Tutkimuksessa vertailtiin julkisen sektorin 45-60-vuotiaita toimihenkilöitä Suomesta ja Britanniasta käyttämällä kyselytutkimusaineistoja Helsingin kaupungin henkilöstön terveystutkimuksesta (2000-2002), sekä Lontooseen keskittyvästä virkamiehiä koskevasta Whitehall II -tutkimuksesta (1997-1999).
Further explanatory factors, particularly conflicts between work and family, should also be considered when aiming to reduce inequalities and maintain the health of employees.
Myös muut yhteyksiä mahdollisesti selittävät tekijät, erityisesti vaikeudet työn ja perheen yhteensovittamisessa, tulisi ottaa huomioon kun tavoitteena on vähentää eriarvoisuutta sekä pitää yllä työntekijöiden terveyttä.
Socioeconomic health inequalities have been widely documented, with a lower social position being associated with poorer physical and general health and higher mortality.
Sosioekonomisia terveyseroja on tutkittu runsaasti, ja alemman sosioekonomisen aseman on todettu olevan yhteydessä heikompaan fyysiseen ja yleiseen terveyteen sekä korkeampaan kuolleisuuteen.
Physical functioning was measured with the Short Form (SF-36) physical component summary and common mental disorders with the General Health Questionnaire (GHQ-12).
Terveyttä mitattiin kahdella yleisesti käytetyillä mittarilla: Short Form 36 (fyysinen toimintakyky) ja General Health Questionnaire 12 (yleiset mielenterveysoireet).
They are also somewhat differently associated with physical and mental domains of health.
Eri sosioekonomiset tekijät ovat myös eri tavoin yhteydessä terveyden fyysisiin ja psyykkisiin osa-alueisiin.
Childhood and current economic difficulties were associated with poorer physical functioning and common mental disorders generally in both cohorts and sexes.
Sekä nykyiset että lapsuudessa koetut taloudelliset vaikeudet olivat yleisesti ottaen yhteydessä heikompaan fyysiseen toimintakykyyn sekä yleisiin mielenterveysoireisiin molemmissa maissa ja kummallakin sukupuolella.
The study also sought to find explanations for the observed associations between economic difficulties and health by analysing the contribution of health behaviours, living arrangements and work-family conflicts.
Lisäksi tutkimus pyrki löytämään selityksiä taloudellisten vaikeuksien ja terveyden välisille yhteyksille analysoimalla terveyskäyttäytymisen, asumismuodon sekä työn ja perheen yhteensovittamisvaikeuksien vaikutuksia näihin yhteyksiin.
The associations of economic difficulties with health were partly explained by work-family conflicts and other socioeconomic circumstances in both cohorts and sexes.
Taloudellisten vaikeuksien yhteys terveyteen selittyi osittain työn ja perheen yhteensovittamisvaikeuksilla ja muilla sosioekonomisilla tekijöillä sekä Helsingissä että Lontoossa.
This is related to a lack of studies tackling the interrelations and pathways between multiple dimensions of socioeconomic circumstances and domains of health.
Taustalla on puute tutkimuksista, jotka selvittäisivät yhtäaikaisesti useiden eri sosioekonomisten tekijöiden ja terveyden osa-alueiden välisiä yhteyksiä ja vaikutuspolkuja sekä vertailisivat populaatioita eri maista.
Socioeconomic circumstances were parental education, childhood economic difficulties, own education, occupational class, household income, housing tenure, and current economic difficulties.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli selvittää yhteyksiä eri sosioekonomisten tekijöiden (vanhempien ja oma koulutus, ammattiasema, tulot, kodinomistus, lapsuuden ja nykyiset taloudelliset vaikeudet) ja fyysisen sekä mielenterveyden välillä.
In conclusion, this study on two country-specific cohorts confirms that different dimensions of socioeconomic circumstances are related but not interchangeable.
Tutkimus vahvistaa, että sosioekonomisten olosuhteiden eri osa-alueet liittyvät toisiinsa, mutta eivät ole terveyseroja tutkittaessa korvattavissa toisillaan.
Conventional dimensions of socioeconomic circumstances i.e. education, occupational class and income were associated with physical functioning and mediated each other’s effects, but in different ways in the two cohorts: education was more important in Helsinki and occupational class in London.
Tavanomaisimmin tutkitut sosioekonomiset tekijät eli koulutus, ammattiasema ja tulot olivat yhteydessä fyysiseen toimintakykyyn ja välittivät toistensa vaikutuksia.
More and more patients may be interested in adopting a more equal position in the care relationship, and trying to negotiate with the physician or to even dictate how he or she should be cared for.
Yhä useampi potilas saattaa olla kiinnostunut asettumaan hoitosuhteessa entistä tasavertaisempaan asemaan, neuvottelemaan lääkärin kanssa tai jopa sanelemaan, kuinka häntä tulee hoitaa.
Their transformation into customers and consumers implies not only a new division of individuals roles and powers, but also contributes to changing relationships between system level roles: between citizens and the state and between public and private health care.
Muuttuminen asiakkaiksi ja kuluttajiksi ei ole vain yksilöiden roolin ja vallan uudelleenjakoa, vaan se vaikuttaa suhteiden muuttumiseen myös järjestelmätasolla kansalaisten ja valtion sekä julkisen ja yksityisen terveydenhuollon rooleissa.
Consumerism is being promoted by a range of phenomena occurring in society and health care.
Konsumerismia edistävät erilaiset ilmiöt yhteiskunnassa ja terveydenhuollossa.
Such situations were viewed as positive with regard to the care relationship by every fifth physician and as negative by two fifths.
Joka viides koki tilanteen hoitosuhteen kannalta myönteisenä ja kaksi viidestä kielteisenä.
The number of patient organisations increased, with a particular escalation as of the 1990s.
Suomalaisen tutkimuksen mukaan potilasjärjestöjen lukumäärä lisääntyi etenkin 1990-luvulta lähtien kiihtyvästi.
More than half of physicians conducting patient work reported that they (very) often encountered patients who stated upon arrival for a consultation that they wanted specific treatments or examinations, and that the number of such situations had increased.
Yli puolet potilastyötä tekevistä lääkäreistä raportoi, että heillä on (erittäin) usein potilaita, jotka ilmoittavat jo vastaanotolle tullessaan haluavansa tiettyjä tutkimuksia, toimenpiteitä ja lääkkeitä, sekä kyseisten tilanteiden lisääntymisestä.
Consumerism, patients' and consumers' active behaviour and, in particular, physicians' experiences and views of patients as consumers
Konsumerismi, potilaiden ja kuluttajien aktiivinen toiminta sekä erityisesti lääkäreiden kokemukset ja näkemykset potilaista kuluttajina
More than every third physician considered drug advertisements in general to be harmful or useless in the distribution of drug information to patients or consumers.
Yli kolmannes piti lääkemainoksia yleensäkin haitallisina tai hyödyttöminä tiedon jakamisessa väestölle.
Consumerism emphasises the patient s position and freedom of choice.
Konsumerismilla tarkoitetaan potilaan aseman ja valinnanvapauden korostamista.
Different actors hold different views on the patient as a consumer and on his or her participation.
Eri toimijoiden käsitys potilaasta kuluttajana ja potilaan osallistumisesta eroaa.
Active consumer-patients challenge the society to hold a discussion of the patient s choice, participation in care decision-making and participation in health care policy in general.
Potilaiden ja kuluttajien aktivointi ja aktiiviset kuluttaja-potilaat haastavat keskusteluun potilaan tekemästä valinnasta ja osallistumisesta hoitopäätöksentekoon sekä potilaiden osallistumisesta terveyspolitiikkaan yleensä.
This phenomenon raises various issues related to health care policy.
Esiin nousee terveyspoliittisia asioita.
Consumer demand is created outside the patient physician relationship and the commercialisation of services generates new expectations with respect to physician s work.
Palvelujen kaupallistuminen kohdistaa lääkärityöhön uusia odotuksia.
Professionals were more reserved than lay people about the introduction and extension of genetic technologies in health care.
Terveydenhuollon ammattilaiset suhtautuivat 1990-luvun lopulla geeniseulontojen ja geenitestien käyttöönottoon ja laajentamiseen varovaisemmin kuin maallikot.
Physicians regarded direct-to-consumer-advertising of prescription drugs as negative, but took a more permissive attitude towards indirect advertising.
Vuoden 2002 lääkärikyselyssä lääkärit suhtautuivat kielteisesti reseptilääkkeiden yleisömainontaan.
The physicians age, gender, place of work and specialisation influenced their attitudes to the patient s consumer role, and private physicians viewed it in a more positive light than those working in public health care.
Yksityislääkärit suhtautuivat potilaiden kuluttajarooliin myönteisemmin kuin julkisella sektorilla työskentelevät.
Physicians organisations adopted a negative or neutral attitude towards the consumer movements idea of distributing information on care practices, whereas individual physicians attitudes were slightly more positive.
Lääkärit eivät suhtautuneet 1990-luvun puolivälissä innostuneesti ajatukseen, että kuluttajaliikkeet jakaisivat tietoa hoitokäytännöistä.
Reasons for a positive attitude included the patient s participation and co-operation, the patient physician relationship and the patient s knowledge.
Nykyisin terveydenhuollon hallinnossa ja terveyspolitiikassa korostetaan potilaan osallistumista.
For coronary heart mortality the interaction of noise sensitivity and lifetime noise exposure was statistically significant in women.
Sepelvaltimotautikuolleisuuden osalta meluherkkyyden ja elinaikaisen melualtistuksen välinen yhteisvaikutus oli naisilla tilastollisesti merkitsevä.
In conclusion, noise sensitivity has both somatic and psychological components.
Meluherkkyydellä todettiin somaattinen ja psykologinen komponentti.
Noise sensitive subjects reported transportation noise exposure outside the environmental noise map areas almost twice as often as non-sensitive subjects.
Meluherkät raportoivat melua melukartoitusten melualueiden ulkopuolella lähes kaksi kertaa useammin kuin ei-meluherkät.
Noise sensitivity was associated with hypertension, emphysema, use of psychotropic drugs, smoking, stress and hostility, even when lifetime noise exposure was adjusted for.
Se liittyi kohonneeseen verenpaineeseen, uni- ja rauhoittavien lääkkeiden sekä särkylääkkeiden käyttöön, emfyseemaan (keuhkolaajentumaan), tupakointiin, stressiin ja vihamielisyyteen myös silloin kun elinaikainen itse raportoitu melualtistus oli vakioitu.
Self-reported noise sensitivity, lifetime noise exposure and hypertension were obtained from the questionnaire study in 1988 and other somatic and psychological factors from the questionnaire study in 1981 for the same individuals.
Tiedot muista sairauksista, lääkkeiden käytöstä ja psykologisista tekijöistä saatiin samoille kaksosille vuonna 1981 tehdystä kyselystä.
Monozygotic twin pairs were more similar with regards noise sensitivity than dizygotic twin pairs, and quantitative genetic modelling indicated significant familiality.
Samanmunaiset kaksosparit olivat meluherkkyyden suhteen enemmän samankaltaisia kuin erimunaiset kaksosparit.
The general aim of the present study was to investigate the association of noise sensitivity with specific somatic and psychological factors, including the genetic component of noise sensitivity, and the association of noise sensitivity with mortality.
Väitöskirjatyössä selvitettiin, mihin somaattisiin ja psykologisiin tekijöihin meluherkkyys liittyy, selittävätkö perintötekijät meluherkkyyden eroja, ja liittyykö meluherkkyys kuolleisuuteen, erityisesti sydän- ja verisuonitauti-kuolleisuuteen.
Noise sensitivity is a personality trait covering attitudes towards noise in general and a predictor of noise annoyance.
Meluherkkyys on yksilöllinen ominaisuus, joka kuvaa herkkyyttä kokea melu ja reagoida siihen.
The risk of health effects caused by noise can be hypothesized to be higher for noise sensitive individuals compared to those who are not noise sensitive.
Voidaan olettaa, että melun terveysvaikutusten, kuten sydän- ja verisuonitautien, riski on suurempi meluherkillä kuin ei-meluherkillä.
In addition, noise map information (1988 1992) from the Helsinki Metropolitan Area and mortality follow-up 1989 2003 were used.
Kohortin kuolleisuutta seurattiin vuosina 1989 2003.
218 of the subjects lived in the Helsinki Metropolitan Area.
Vastanneista 218 asui pääkaupunkiseudulla ja heille määriteltiin lisäksi liikennemelualtistustaso melukarttojen avulla.