natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Comparison of different allometric equations for tree biomass estimation revealed substantial variation.
Eri allometristen yhtälöiden vertailu paljasti laajaa vaihtelua biomassa arvioineissa.
There were no statistically significant differences on the SOC/biomass C ratios between the land-uses.
Maankäyttömuotojen välillä tai maankäyttämuotojen sisällä ei ollut tilastollisesti merkittävää eroa pintamaan/biomassan hiili -suhteessa.
Carbon stocks accounted were woody above- and belowground biomass, litter and top-soil organic carbon.
Mitatut hiilivarastot olivat maanpällisen ja maanalaisen puubiomassan, karikkeen ja pintamaan orgaaninen hiili.
IA had larger woody biomass carbon stocks (27.0 MgC haˉ¹) than PL (15.5 MgC haˉ¹ ) and AL (14.4 MgC haˉ¹), but the difference was not statistically significant due to the similar density of large mature trees in all of the land-uses and partly due to the large woody biomass variation within the land-uses.
Muokatun parklandin puubiomassan hiilivarastot (27,0 MgC haˉ¹) olivat suuremmat kuin perinteisen parklandin (15,5 MgC haˉ¹) ja hylätyn maatalousmaan (14,4 MgC haˉ¹), mutta ero ei ollut tilastollisesti merkittävä.
Total system carbon stocks were 24.7 MgC haˉ¹, 29.9 MgC haˉ¹ and 42.2 MgC haˉ¹, for PL, AL and IA, respectively, with statistically significant difference between PL and IA. Top-soil organic carbon (SOC) was important carbon pool, accounting 34.8 % of total system carbon in PL and IA, and 49.6 % in AL.
Kokonaishiilivarastot olivat 24,7 MgC haˉ¹ perinteisessä parklandissä, 29,9 MgC haˉ¹ hylätyssä maatalousmaassa ja 42,2 MgC haˉ¹ muokatussa parklandissä.
Comparison of biomass estimations of different allometric equations and root-to-shoot-ratios was conducted by using multiple equations for the dataset.
Allometrisiä yhtälöitä vertailtiin käyttämällä eri yhtälöitä tutkimukseesa kerättyyn dataan.
Allometric equations and root-to-shoot ratios were used for woody biomass measurement.
Puuston biomassan määrittämiseen käytettiin allometrisiä yhtälöitä ja juuri/varsi massasuhteita.
PL had lower SOC stocks than IA or AL, difference being statistically significant.
Perinteisen parklandin maaperän orgaaniset hiilivarastot olivat muokattua parklandiä sekä hylättyä maatalousmaata pienemmät ja ero oli tilastollisesti merkittävä.
Carbon stocks and storage potential of dryland agroforestry in Mali, West African Sahel
Peltometsäviljelyn hiilensidonta ja -varastointipotentiaali on herättänyt laajalti kansainvälistä kiinnostusta.
In both experiment sites, there appeared to be sources of error as environmental conditions improved unexpectedly in both the greenhouse and in the forest.
Molemmissa koeasetelmassa vaikutti olevan virhelähteitä, sillä ympäristöolosuhteet kehittyivät odottamattomasti sekä kasvihuoneella että metsässä.
However, it has been found that during a drought period there is less discrimination of car-bon-13 in plants’ carbon assimilation, as the photosynthesizing plant may not be as selective for the carbon as when it is not exposed to drought.
On kuitenkin havaittu, että kuivuuden aikana yhteytyksessä tapahtuu vähemmän hiili-13:n syrjimistä, sillä yhteyttävä kasvi ei kuivuudessa ole yhtä valikoiva sitomansa hiilen suhteen kuin silloin, kun se ei koe kuivuutta.
With climate change, the growing conditions can become drier and warmer than they have been in the past, which can accelerate the carbon release from soil to the atmosphere, thereby further warming the climate.
Ilmastonmuutoksen myötä kuivemmaksi tai lämpimämmäksi muuttuva ilmasto saattaa aiheuttaa muutoksen maasta ilmakehään hiilidioksidina vapautuvan hiilen poistumisnopeudessa ja siten lämmittää ilmastoa entisestään.
Increase in heterotrophic respiration in relation to litter formation rate implies a decrease in the carbon stock of the soil, whereas increase in autotrophic respiration implies an acceleration in the activity of the photosynthesizing biomass and, at the same time, an increase in the amount of carbon stored in the root system.
Heterotrofisen hengityksen kasvaminen suhteessa karikkeen muodostumisnopeuteen tarkoittaa maaperän hiilivaraston pienenemistä, kun taas autotrofisen hengityksen kasvaminen tarkoittaa kasvien aktiivisuuden kasvamista ja samalla juuristoon varastoituvan hiilen määrän kasvua.
After the sampling, the development of the phenomenon was examined together with moisture- and temperature conditions at the time of the measure-ment.
Tämän jälkeen niiden kehitystä tarkasteltiin suhteessa toisiinsa sekä mittaushetkellä vallinneisiin kosteus- ja lämpötilaolosuhteisiin.
The purpose of this study was to determine whether the respiration rate of the components vary in different ways as they experi-ence drought by examining whether autotrophic respiration decreases more slowly than heterotrophic.
Tässä tutkimuksessa haluttiin selvittää, muuttuuko maahengityksen ositteiden suuruus eri tavoin niiden kokiessa kuivuutta sekä tarkastella, pieneneekö autotrofinen maahengitys heterotrofista hitaammin.
In addition, it was sought to determine whether the components could be distinguished by their δ13C-value, so the study examined the development of the components’ δ13C-valu during drought.
Lisäksi haluttiin selvittää, voiko ositteita erottaa niiden δ13C-arvon perusteella; tätä tarkasteltiin seuraamalla ositteiden δ13C-arvon muutosta kuivuudessa.
The effect of drought on the activity of both components has been studied extensive-ly, and it appears that autotrophic terrestrial respiration responds to drought more slowly and less strongly in the boreal forest ecosystem.
Kuivuuden vaikutusta kummankin ositteen toimintaan on tutkittu paljon, ja vaikuttaa siltä, että boreaalisessa metsäekosysteemissä autotrofinen maahengitys reagoi kuivuuteen heterotrofista hitaammin ja vähemmän voimakkaasti.
The relationship between these carbon isotopes is expressed with δ13C-value, and the discrimina-tion of carbon-13 in photosynthesis reflected in the cellular respiration of the autotrophic organisms.
Näiden hiili-isotooppien välistä suhdetta ilmaistaan δ13C-arvolla, ja hiili-13 syrjiminen yhteytyksessä näkyy myös yhteyttävien organismien soluhengityksessä.
Atmospheric carbon dioxide contains two stable carbon isotopes, carbon-12 and carbon-13, of which C3 plants prefer lighter carbon-12 in photosynthesis.
Ilmakehän hiilidioksidissa on hiilen kahta vakaata isotooppia, hiili-12 ja hiili-13:ta, joista boreaalisella alueella vallitsevat C3-kasvilajit suosivat yhteytyksessään hiili-12:ta.
Soil respiration is divided into two distinct processes: heterotrophic respiration where carbon dioxide is released from decomposi-tion of dead organic matter, and autotrophic cellular respiration of plant roots and root associated fungi.
Maahengitys jaetaan kahteen erilliseen prosessiin: kuolleen orgaanisen aineen hajotuksessa vapautuvaan heterotrofiseen hengitykseen sekä kasvinjuurten ja niiden pinnalla elävän mikrobiston soluhengitykseen eli autotrofiseen hengitykseen.
As a result, the δ13C-value of autotrophic respiration has been found to be lower than the δ13C value of heterotrophic respiration, as carbon-13 is discriminated less in the heterotrophic respiration.
Maahengityksen ositteista autotrofisen hengityksen δ13C-arvon onkin havaittu olevan pienempi kuin heterotrofisen hengityksen δ13C-arvo, sillä heterotrofisessa prosessissa hiili-13 syrjäytyy vähemmän.
In boreal forests, soil carbon storage is particularly high relative to the carbon storage of aboveground biomass.
Boreaalisissa metsissä maan hiilivarasto on erityisen suuri suhteessa maanpäällisen biomassan muodostamaan hiilivarastoon, ja biomin metsäalueiden suuren koon vuoksi niiden maan orgaanisen hiilen varasto onkin huomattava.
Thus, there is a difference in the δ13C-value of the soil respiration components, but it becomes smaller as the components experience drought.
Maahengityksen ositteiden δ13C-arvossa on siis ero, joka muuttuu pienemmäksi ositteiden kokiessa kuivuutta.
In addition, in the pine forest, the δ13C-value of autotrophic respiration was below the heterotrophic δ13C-value, as the theory suggests.
Lisäksi mäntymetsässä autotrofisen hengityksen δ13C-arvo mitattiin teorian mukaisesti heterotrofista δ13C-arvoa pienemmäksi.
Soil respiration is a process in which soil organic carbon is released in the atmosphere as carbon dioxide.
Tiivistelmä/Referat – Abstract Maahengitys on prosessi, jossa orgaanista hiiltä vapautuu maasta hiilidioksidina ilmakehään.
The first one was an artificial drought experiment with pine saplings (Pinus sylvestris) in a greenhouse, where carbon dioxide flux and its δ13C-flux was measured from pine roots and their soil by incubation method.
Maahengitystä mitattiin kahdesta eri koeasetelmasta: kasvihuoneella tehdystä männyntaimien (Pinus sylvestris) kuivuuskokeesta, jossa männyn juurista ja niiden kasvualustan maaperästä mitattiin hiilidioksidivuota ja vuon δ13C-arvoa inkubointimenetelmällä, sekä pirkanmaalaisesta mäntymetsästä, jossa hiilidioksidivuota ja sen δ13C-arvoa mitattiin inkubointi- ja kammiomittausmenetelmillä.
In this study, soil respiration’s autotrophic component changed more slowly in relation to drought than the heterotrophic compo-nent.
Sekä kasvihuonekokeessa että mäntymetsässä autotrofinen maahengitys muuttui vähemmän suhteessa kuivuuden kehitykseen kuin heterotrofinen.
The cool climate drives the formation of soil carbon storage in boreal regions.
Maan hiilivaraston muodostuminen johtuu boreaalisilla alueilla vallitsevasta viileästä ilmastosta, jossa orgaanisen aineen hajoaminen on hidasta.
Furthermore, it can be stated that the less destructive chamber measuring protocol seems to produce more reliable data.
δ13C-mittauksissa vähemmän destruktiivisen kammiomittausmenetelmän havaittiin tuottavan parempia tuloksia.
Lactobacillus presented negative correlations with Mycoplana, Devosia and Sphingomonas.
Bakteerien välillä havaittiin, että Lactobacillus korreloi negatiivisesti Mycoplana, Devosia ja Sphingomonas- sukujen kanssa.
Soil contamination reduced the amount of other Lactobacillaceae family but boosted the growth of Lactobacillus genus.
Likasaastuminen vähensi Lactobacillaceae- heimon osuutta havainnoista, mutta kasvatti Lactobacillus- suvun osuutta.
Abundance of selected 16 bacteria in raw material was low, with Sphingomonas and Stenotrophomonas genera being the most abundant.
Valittujen 16 bakteeriryhmän osuus nurmen bakteereista oli pieni ja eniten havaittiin Sphingomonasia ja Stenotrophomonasia.
Tight compaction resulted on average in lower pH and ethanol concentration in silages than loose compaction mostly caused by changes in CONT silages.
Tiivis rehu johti keskimäärin alhaisempaan pH:hon ja etanolipitoisuuteen kuin löyhästi pakattu rehu, sillä erityisesti CONT rehujen koostumus vaihteli.
Four additive treatments were used including control without additive (CONT), formic acid based additive (FA), homofermentative strains of lactic acid bacteria (LAB) and salt based additive (SALT).
Timotein (Phleum pratense) ja nurminadan (Festuca pratensis) seosnurmelle tehtiin neljä säilöntäainekäsittelyä, jotka olivat kontrolli ilman säilöntäainetta (CONT), muurahaishappoon perustuva säilöntäaine (FA), homofermentatiivinen maitohappobakteeri (LAB) ja suolapohjainen säilöntäaine (SALT).
Different types of additives resulted in varied bacterial profiles.
Eri säilöntäaineet johtivat erityyppisiin mikrobiomeihin ja bakteerikoostumuksiin.
The objective was to evaluate how different silage additives can manipulate the ensiling process and the profile of bacterial communities of grass silages under varying management conditions.
Tutkimuksessa selvitettiin, kuinka erilaiset säilöntäaineet vaikuttavat rehun käymiseen ja sen bakteerikoostumukseen vaihtelevissa säilöntäolosuhteissa.
Soil contamination clearly affected CONT and SALT silages by stimulating extensive fermentation and thus decreasing pH and amount of residual water-soluble carbohydrates (WSC) compared to non-contaminated silages.
Likasaastuminen stimuloi voimakasta käymistä CONT ja SALT rehuissa, joten niiden pH ja jäännössokerin määrä olivat alhaisempia kuin vastaavilla ei-saastuneilla rehuilla.
Use of additives improved fermentation quality of silages ensiled under different management conditions.
Säilöntäainekäsittelyn havaittiin parantavan rehun säilöntälaatua vaihtelevissa säilöntäoloissa.
The tightly compacted grass was also contaminated with soil and dairy cow faeces.
Tiiviille rehulle tehtiin myös likasaastumista kuvaava käsittely, jossa maata ja lantaa lisättiin rehuun.
Strong correlations between bacterial communities and fermentation quality parameters provided clear insight of the role of the most abundant populations on the fermentation process of grass silage.
Havaitut korrelaatiot bakteeriryhmien ja käymisparametrien välillä kertoivat, kuinka tietyt dominoivat bakteeriryhmät vaikuttavat käymistapahtumaan.
Five bacteria were connected to desirable fermentation pattern and they all were part of same phylum Firmicute.
Viiden bakteeriryhmän havaittiin olevan yhteydessä säilöntälaadun kannalta hyödylliseen käymiseen, loput johtivat lähinnä ei-toivottuun käymiseen.
In all conditions, FA restricted fermentation resulting in silages with high WSC and reduced total fermentation products concentration.
Läpi käsittelyjen FA kykeni rajoittamaan käymistä, säilömään rehun sokeria ja vähentämään kokonaiskäymistuotteiden määrää rehuissa.
After fermentation both Lactobacillaceae family and as part of it Lactobacillus genus were dominant with Sphingomonas genus in most of the silages.
Käymisen jälkeen valitut ryhmät muodostivat valtaosan bakteerikannasta ja hallitsevimpia olivat Lactobacillaceae- heimo ja osana sitä Lactobacillus- suku yhdessä Sphingomonasin kanssa.
All other selected bacteria had negative correlation with low pH and amount of lactic and total fermentation acids in silage.
Maitohapon määrä korreloi negatiivisesti Devosian, Agrobacteriumin ja Sphingomonasin kanssa, ja nämä samat bakteeriryhmät olivat positiivisesti yhteydessä jäännössokerin määrän kanssa.
Soil contamination improved aerobic stability of silages compared to non-contaminated ones because of higher acetic acid concentration in contaminated silages.
Likasaastuneet rehut pysyivät keskimäärin pisimpään aerobisesti stabiileina, sillä erityisesti likasaastuneisiin CONT ja SALT rehuihin kertyi etikkahappoa.
The usual dietary sources of vitamin B12 are animal-based foods such as meat, milk, fish and shellfish.
Tavallisimmat B12 -vitamiinin lähteet ihmisille ovat eläinperäiset elintarvikkeet, kuten liha, maito, kala ja äyriäiset.
P. freudenreichii is GRAS -graded bacteria and it is safe to use in food matrices.
P. freudenreichii -bakteeri on GRAS-luokiteltu ja on turvallinen elintarvikekäyttöön.
The study revealed that the bioaccessibility of B12 was very small (1,5 %) in P. freudenreichii cells but over 50% in whole bacterial broth.
B12-vitamiinin hyväksikäytettävyys oli erittäin pieni (1,5 %) P. freudenreichiin soluissa, mutta yli 50 % koko soluja sisältävässä kasvatusalustassa.
Vitamin B12 forms are very light-sensitive, especially its physiological forms methyl- and adenosylcobalamin.
B12-vitamiini on hyvin herkkä valolle, varsinkin sen fysiologiset muodot adenosyyli- ja metyylikobalamiini.
In B12 fortified food samples, the bioaccessibility of B12 was very good (>70 %).
B12-vitamiinin hyväksikäytettävyys elintarvikenäytteistä oli oikein hyvä (>70 %).
Heat treatment for the samples improved the bioaccessibility to some extent.
Kuumennuskäsittely paransi vitamiinin hyväksikäytettävyyttä jonkin verran.
In the beginning of the study, stability of different B12 vitamers were studied in different light and pH conditions.
Tämän tutkimuksen alussa tutkittiin B12-vitamiinin eri muotojen pysyvyyttä eri valaistus- ja pH-olosuhteissa.
In addition of bacterial cell samples, bioaccessibility was studied also in some food samples, like bread, pasta and spray-dried powder, fortified with P. freudenreichii cells.
Hyväksikäytettävyyttä tutkittiin myös soluja sisältävästä leivästä, pastasta ja sumutuskuivatusta jauheesta.
However, the bioaccessibility of vitamin B12 of those products in human body is not very well known.
Solun sisäisen B12-vitamiinin hyväksikäytettävyydestä ihmiselimistössä tiedetään kuitenkin vielä vähän.
In vitamin B12 stability studies, red light seemed to improve the stability of B12 forms.
B12-vitamiinin eri muotojen pysyvyystutkimuksessa todettiin, että punaisen valon aallonpituusalue paransi vitameerien pysyvyyttä.
Especially Propionibacterium freudenreichii synthesizes active form of vitamin B12 for humans.
Propionibacterium freudenreichii on yksi käytetyimmistä bakteereista, joka syntetisoi ihmiselle aktiivista B12-vitamiinia.
The aim of this research was to study bioaccessibility of vitamin B12 from P. freudenreichii cells and selected food products using a static in vitro assay.
Kokeellisen osan tavoitteena oli tutkia P. freudenreichiin tuottaman B12-vitamiinin hyväksikäytettävyyttä staattisen in vitro -mallin avulla.
Microorganisms are the only original sources of vitamin B12 in nature.
B12-vitamiinin ainoita luonnollisia lähteitä ovat erilaiset mikro-organismit, jotka syntetisoivat vitamiinia muiden eliöiden käyttöön.
According to this research, in situ fortified food products could be a promising source of vitamin B12 in future.
Tämän tutkimuksen perusteella vaikuttaisi siltä, että luonnollisesti in situ-vitaminoitujen elintarvikkeiden sisältämä B12-vitamiini olisi todella hyvin hyväksikäytettävissä ihmiselimistössä.
Recently, it has been used for natural fortification of vitamin B12 in plant-based products by fermentation.
Kasvisruokavalion suosion yleistyessä, B12-vitamiinin lisääminen kasviperäisiin elintarvikkeisiin on tullut yhä tärkeämmäksi.
The number of heat treatments and food structure could be one reason why bioaccessibilities in food samples are better than in cell samples.
Tähän on saattanut vaikuttaa kuumennuskäsittelyjen voimakkuus, elintarvikkeiden rakenne sekä mekaaninen käsittely.
People who lack animal foods like vegetarians and vegans might be at risk of vitamin B12 deficiency.
Kasviperäiset elintarvikkeet eivät pääosin sisällä B12-vitamiinia, mikä altistaa kasvisruokavaliota noudattavat B12-vitamiinin puutokselle.
After the in vitro model, vitamin B12 content was analysed with UHPLC system.
B12-vitamiinin hyväksikäytettävyyden tutkiminen staattisella in vitro -mallilla
The risk of diseases can be alleviated by ensuring the cow's feed intake capacity.
Sairastumisriskiä voidaan ennaltaehkäistä huolehtimalla lehmän rehunsyöntikyvystä.
The last weeks of dry period and the beginning of lactation period are a critical phase for a dairy cow because a cow undergoes several metabolic changes over that phase.
Ummessaolokauden viimeiset viikot ja laktaatiokauden alku on lypsylehmälle kriittinen ajanjakso, jolloin lehmän elimistössä tapahtuu useita aineenvaihdunnallisia muutoksia.
During the dry period both groups received grass silage (D-value 715 g/kg DM) ad libitum and in addition one of the groups received a homemade concentrate mixture for three weeks before the expected calving.
Ummessaolokaudella molemmat ryhmät saivat vapaasti nurmisäilörehua (D-arvo 715 g/kg ka) ja lisäksi toinen ryhmä sai tunnutusväkirehuna kotitekoista väkirehuseosta kolmen viikon ajan ennen odotettua poikimista.
Feed intake and milk yield of the cows were measured daily.
Lehmien karkea- ja väkirehunkulutus sekä maitotuotos mitattiin päivittäin.
One week before the expected calving date the group that received close-up concentrate feeding had higher plasma insulin (37.4 vs. 16.7 µIU/ml, p<0.1) and BHBA (0.59 vs. 0.36 mmol/l, p<0.05), whereas NEFA was lower (0.16 vs. 0.23 mmol/l, p<0.05).
Plasman insuliini- (37,4 vs. 16,7 µIU/ml, p<0,10) ja BHBA-pitoisuudet (0,59 vs. 0,36 mmol/l, p<0,05) olivat suurempia tunnutetuilla lehmillä verrattuna tunnuttamattomiin lehmiin ja NEFA-pitoisuus oli pienempi (0,16 vs. 0,23 mmol/l, p<0,05) viikko ennen poikimista.
However, there was no difference in silage intake in between the groups.
Poikimisen jälkeen veriparametreissä ei havaittu eroa ryhmien välillä.
The study was randomized complete block design, in which 16 Ayrshire cows were divided into pairs, based on the milk production of the previous year, weight and expected calving date.
Tutkimus oli täydellisesti satunnaistettu lohkokoe, jossa 16 ay-lehmää jaettiin pareihin poikimakerran, edellisen kauden maitotuotoksen, elopainon ja odotetun poikimapäivän perusteella.
In addition, the cows were body condition scored, weighed, and blood and milk samples were taken.
Poikimisen jälkeen lehmät kuntoluokitettiin, punnittiin ja niiltä otettiin maito- ja verinäytteet.
Blood samples were collected, and cows were weighed and body condition scored 3 and 1 weeks before calving.
Ummessaolokaudella lehmät punnittiin, kuntoluokitettiin ja niiltä otettiin verinäytteet 3 ja 1 viikkoa ennen poikimista.
After calving, the dry matter intake of the cows that received close-up concentrate feeding was lower (15.0 vs. 16.3 kg DM/d, p<0.05) during the first 10 days.
Poikimisen jälkeen tunnutettujen lehmien kuiva-aineen syönti oli pienempi (15,0 vs. 16,3 kg ka/pv, p<0,05) ensimmäisten 10 päivän ajan, mutta 8 viikon tarkastelujaksolla eroa ei ollut.
The aim of the present study was to investigate the effect of close-up feeding on the feed intake, milk production and metabolism of dairy cows.
Tutkimuksen tavoitteena oli selvittää tunnutusruokinnan vaikutusta lypsylehmien rehunsyöntiin, maidontuotantoon ja aineenvaihduntaan.
The feeding treatment had no effect on milk yield, milk composition or body condition score.
Ruokinnalla ei ollut vaikutusta lehmien maitotuotokseen, maidon koostumukseen tai kuntoluokkaan.
In conclusion, concentrate supplementation prepartum had no effect on feed intake, milk yield, milk composition or body condition score.
Tulosten perusteella tunnutusruokinta ei vaikuttanut lehmien kuiva-aineen syöntiin, maitotuotokseen, maidon koostumukseen tai kuntoluokkaan.
The results suggest that no substantial benefit can be achieved with concentrate supplementation of high-digestibility grass silage during the close-up dry period.
Tunnutusruokinnasta ei tämän kokeen perusteella saada merkittävää hyötyä, kun ummessaolokauden dieetti pohjautuu hyvin sulavaan nurmisäilörehuun.
Over the period of ten days after calving, the cows received grass silage ad libitum and concentrate and protein supplement separately.
Poikimisen jälkeen ensimmäisten 10 päivän ajan lehmät saivat vapaasti nurmisäilörehua sekä erillisruokintana väkirehuseosta ja valkuaistiivistettä.
Close-up feeding, in which the proportion of dietary concentrate is increased to accustom the dairy cow and its rumen to postpartum feeding, is typically started 3-4 weeks before the expected parturition.
Kolme tai neljä viikkoa ennen odotettua poikimista aloitetaan tyypillisesti tunnutusruokinta, jossa ruokinnan väkirehun määrää nostetaan.
Dry matter intake was higher during the close-up dry period in the cows that received concentrate feeding compared to the other group.
Tunnutusruokinnalla olleet lehmät söivät kuiva-ainetta enemmän ennen poikimista kuin tunnuttamattomat lehmät, mutta säilörehun syönnissä ei ruokintojen välillä ollut eroa.
Additionally, cows received commercial concentrate and protein supplement.
Tämän jälkeen lehmät saivat vapaasti seosrehua sekä lisäksi täysrehua ja valkuaistiivistettä 8 viikon ajan poikimisesta.
The sample for this survey consisted of 103 investors aged 18-30.
Tutkimukseen valikoitunut näyte koostui lopulta 103:sta 18-30- vuotiaasta sijoittajasta.
The idea of forest as an investment is still relatively new, even though forest ownership and wood trade have a long history in Finland.
Metsäsijoittaminen on terminä vielä melko uusi, vaikka metsän omistamisella ja puukaupalla onkin Suomessa pitkät perinteet.
This research is mainly based on quantitative methods, and the data were gathered via questionnaire which was published on social media.
Tutkimus toteutettiin pääosin määrällisenä tutkimuksena, jossa aineisto kerättiin sosiaalisen median kautta julkaistulla kyselylomakkeella.
However, forest funds and their principals were previously unknown to many of the investors who participated this survey.
Metsärahastot sekä niiden toimintaperiaatteet olivat kuitenkin monille tutkimuksen kohderyhmään kuuluvalle sijoittajalle entuudestaan tuntemattomia.