natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The study demonstrates that this interplay is reflected in the disaster news conventions through the varying presence of two different discourse frames: perceiving and narrating.
Läpi koko tutkimuksen kulkee pohdinta katastrofiuutisoinnin ja ylipäätään uutisoinnin kerronnallisesta luonteesta.
In addition, through grammatical and textual analysis, it describes changes in news writing conventions.
Lopuksi osoitetaan uutistekstien tempusjakaumassa tapahtuneiden muutosten yhteys uutisointikäytänteiden ja viime kädessä tekstilajin kehityssuuntiin.
This is usually done by using so-called QST-FST comparisons.
Tämä tehdään useimmiten niin sanottujen QST-FST-testien avulla.
Statistical methods for detecting signals of natural selection in the wild
Tilastollisia menetelmiä luonnonvalinnan signaalien havaitsemiseksi luonnonpopulaatioissa
As it turns out, the method developed here can detect signals of natural selection even in cases where usual QST-FST comparisons fail.
Osoittautui, että tässä työssä kehitetyn metodin avulla pystytään osoittamaan luonnonvalinnan signaaleja myös sellaisissa tapauksissa, joissa QST-FST -testit eivät toimi.
I use this distribution to construct statistical tests that can be used to detect signals of natural selection in quantitative traits.
Tästä jakaumasta johdetaan tilastollisia testejä, joiden avulla luonnonvalinnan signaalit voidaan havaita kvantitatiivisessa aineistossa.
It is often tempting to explain the observed pattern of differentiation by natural selection, but this often lacks scientific justification, because random genetic drift i.e. the gradual change of allelic frequencies due to random sampling of alleles from parents to offspring can cause striking phenotypic differentiation, being arguably a simpler and a more eloquent explanation.
Usein on houkuttelevaa selittää havaittu eriytyminen luonnonvalinnan perusteella, mutta tämä ei ole oikeutettua ilman lisäselvityksiä, koska geneettinen satunnaisajautuminen, eli geenifrekvenssien satunnainen muuttuminen, pystyy tuottamaan samantapaista eriytymistä.
Much of evolutionary biology attempts to explain why the phenotypes of local populations have diverged from a common ancestral type.
Evoluutiobiologian yksi keskeinen tavoite on selvittää, miksi ja miten paikallispopulaatioiden fenotyypit ovat eriytyneet yhteisestä alkumuodosta.
This thesis presents a re-thinking of the neutral DNA-phenotype comparison.
Tämä väitöskirja esittää uuden tavan vertailla neutraalia DNA:ta ja fenotyyppejä keskenään.
Random genetic drift needs to be ruled out as an explanation to argue for a scenario of phenotypic differentiation based on natural selection.
Geneettisen satunnaisajautumisen mahdollisuus on suljettava pois, jotta voidaan perustellusti väittää, että fenotyyppien eriytymisen johtuu luonnonvalinnasta.
Subsequently, these measurements can be compared with the observed pattern of phenotypic differentiation.
Näin saatavia arvioita voidaan verrata havaittuun fenotyyppien vaihteluun.
The rate of random drift in a study system can be measured by using neutral DNA markers, such as microsatellites.
Satunnaisajautumisen nopeutta voidaan tarkastella neutraalien DNA-markkereiden, eli ns. roska-DNA:n avulla.
In addition to the methodological contributions, the work included into this thesis has also an empirical dimension demonstrating occurrence of adaptive differentiation among three-spined (Gasterosteus aculeatus) and environmental adaptation in nine-spined stickleback (Pungitius pungitius) populations.
Työssä on pystytty osoittamaan fenotyyppien adaptiivinen eriytyminen kahdella ekologisella mallilajilla, kolmipiikeillä (Gasterosteus aculeatus) ja kymmenpiikeillä (Pungitius pungitius).
However, these comparisons suffer from a number of conceptual limitations, and their power to detect signals of natural selection is relatively low.
Nämä testeihin liittyy kuitenkin tiettyjä teoreettisia ongelmia, ja niiden tilastollinen voima on suhteellisen huono.
To this end, the Chapters of this thesis discuss the evolution of randomly drifting quantitative traits, resulting in a probability distribution over the evolutionary process.
Väitöskirjassa tarkastellaan kvantitatiivisten ominaisuuksien (esim. pituus tai paino) geneettistä satunnaisajautumista ja johdetaan niiden todennäköisyysjakauma evolutiivisen prosessin suhteen.
The method of this thesis is derived from the first principles of quantitative genetics (assuming diploidism and additive genetic architecture), and it is developed into two R-software packages (driftsel and RAFM), intended for users without extensive skills in Bayesian statistics.
Tässä väitöskirjassa kehitety metodit on tuotteistettu ohjelmoimalla ne kahdeksi R-ohjelmistopaketiksi (driftsel ja RAFM).
This thesis also investigates the performance of the methods and the interpretation of the model estimates obtained as a by-product of the neutrality tests.
Lisäksi tässä työssä on tarkasteltu kehitettyjen menetelmien toimivuutta ja niiden tilastollisia ominaisuuksia.
Codeswitching is also used for tying utterances to previous ones, and for the modification of an utterance that is repeated.
Koodinvaihtoa käytetään myös sitomaan vuoroja aiempiin vuoroihin ja toistetun vuoron muunteluun.
These constructions attract semantic borrowing so that they are used in their Finnish form but Estonian meaning.
Ne houkuttelevat merkityslainoja siten, että niitä käytetään suomalaisessa muodossa, mutta virolaisessa merkityksessä.
In them, the switch happens in between the parts, typically so that the part doing specification, characterisation, modification or demonstration is in Estonian.
Koodinvaihto tapahtuu puoliskojen välillä tyypillisesti niin, että määrittävä, kuvaileva tai demonstroiva osa on viroksi.
Usually codeswitching helps further the participants interactional projects, but in some cases it becomes an obstacle that results in side sequences and disalignment, disaffiliation or even teasing.
Useimmiten koodinvaihto edistää keskustelijoiden toimintaa vuorovaikutustilanteessa, mutta se voi myös johtaa keskustelun etenemistä hidastaviin välijaksoihin, keskustelijoiden erilinjaisuuteen ja erimielisyyteen tai suorastaan kiusoitteluun.
The theoretical framework of the study comes from the field of interactional linguistics.
Työ kuuluu vuorovaikutuslingvistiikan alaan.
The first one (named ravioli in the study) are bilingual homophones whose form is similar, although not necessarily identical, in the two languages, but whose meaning differs.
Ravioloiksi nimettyjen konstruktioiden muoto on samankaltainen (joskaan ei välttämättä identtinen) suomessa ja virossa, mutta merkitys eri.
Two shapes are described that often attract codeswitching in one- or multi-word constructions.
Tutkimuksessa eritellään kaksi konstruktiotyyppiä, joissa koodinvaihtoa tapahtuu usein.
The data show that Estonian lexical forms and meanings are employed in Finnish contexts, that the case assignment of phrasal and clausal constructions may be mixed, and that the speakers sometimes use Estonian-like word order.
Tutkimus käsittelee Virossa asuvien suomalaisten koodinvaihtoa, jolla tässä tarkoitetaan sitä, miten puhujat käyttävät suomenkielisen puheen tai kirjoituksen seassa osin tai kokonaan vironkielisiä sanoja ja ilmauksia.
Codeswitching is a heteroglossic device that speakers use for indirect evaluation, social indexing, and distancing themselves from what is said.
Tutkimuksen tulokset tukevat tätä näkemystä, sillä konstruktioiden kaksikielisyys palvelee kulloinkin meneillään olevaa vuorovaikutustilannetta: Koodinvaihto on moniäänisyyden ilmaisin, jota voi käyttää epäsuoraan evaluaatioon, sosiaaliseen indeksisyyteen ja äänessäolijan etäännyttämiseen sanotusta.
The data consist of ca. 900 cases of Finnish-Estonian codeswitching in audio- and videorecorded conversations, email messages, and writings in social media, which were all collected in 2002-2012 from Finns who had lived in Estonia for up to 17 years at the time of recording.
Vuosina 2002-2012 kerätty tutkimusaineisto koostuu nauhoitetuista ja videoiduista arkikeskusteluista, sähköpostiviesteistä ja sosiaalisen median julkaisuista.
The second shape (named farfalle) are bipartite constructions such as noun-noun compounds, existential and subject complement clauses and voicing constructions, where one of the parts specifies, modifies, characterises or demonstrates that which is identified in the other part.
Farfalloiksi nimetyt konstruktiot puolestaan ovat yksi- tai useampisanaisia ja kaksipuolisia: esimerkiksi yhdyssanoja, eksistentiaali- tai predikatiivilauseita tai referointikonstruktioita.
The articles in the study focus on a selection of grammatical and discourse-related phenomena, namely the formation of compound nouns, codeswitching in reported speech, conversational sequence closings, and the functions of codeswitching in social media.
Väitöskirjan artikkelit keskittyvät koodinvaihtoon neljässä eri ympäristössä: 1) kaksikielisissä yhdyssanoissa, 2) referoinneissa, 3) keskustelun jakson lopettavissa jaksoissa ja 4) sosiaalisessa mediassa.
Interactional linguists understand grammar to be emergent in interaction, for the needs of the on-going situation.
Vuorovaikutuslingvistiikassa kieliopin ajatellaan kehkeytyvän kutakin meneillään olevaa vuorovaikutustilannetta varten, joskin muistaen, hyödyntäen ja muokaten aiemmin käytettyjä konstruktioita.
The introductory article provides a general overview of codeswitching in the data: patterns of forming bilingual constructions, their emergence in the flow of conversation and their consequences in interaction.
Johdanto-osassa käsitellään koodinvaihtotapausten rakennetta kuvaamalla niitä kaksikielisinä konstruktioina: muodon, merkityksen ja käyttöyhteyden yhteenliittyminä, joissa käytetään sekä suomalaisia ja virolaisia aineksia.
The study consisted mainly of laboratory experiments.
Tutkimus koostui pääasiassa laboratoriokokeista.
Some repeated measurements resulted in very low bioluminescence intensity, without an obvious reason.
Esimerkiksi jotkut rinnakkaisista mittauksista antoivat hyvin matalan bioluminesenssin voimakkuuden ilman ilmeistä syytä.
The light regime is not the only factor controlling bioluminescence.
Valo-olosuhteet eivät kokeiden perusteella ole ainoa bioluminesenssiä säätelevä tekijä.
In the laboratory, the light production of monocultures of A. ostenfeldii was measured with a spectroluminometer or bathyphotometer, continuously during the night, or for several consecutive days.
Laboratoriossa A. ostenfeldii -viljelmien valontuotanto mitattiin spektroluminometrillä tai batyfotometrillä yhtäjaksoisesti yön yli tai useiden päivien ajan.
Bioluminescence could also be stimulated after culturing in continuous light.
Bioluminesenssiä voitiin havaita myös levien kasvettua yhtäjaksoisesti valossa.
Multi-day experiments in complete darkness suggested that sufficient energy was available to maintain bioluminescent response during one night, although an endogenous rhythm remained present.
Useamman päivän kestäneet kokeet yhtäjaksoisessa pimeydessä osoittivat, että levien energiavarastot riittävät useimmiten vain yhden yön valontuotantoon, vaikka sisäinen rytmi pysyisikin pimeydessä.
In this study, the bioluminescence pattern and rhythm of A. ostenfeldii was under investigation.
Tässä opinnäytetyössä tutkittiin A. ostenfeldiin bioluminesenssin ominaispiirteitä ja rytmiikkaa.
The experiments confirm that bioluminescence in A. ostenfeldii follows a circadian pattern and can be stimulated with the chosen methods.
Kokeet osoittivat, että A. ostenfeldiin bioluminesenssi vaihtelee vuorokauden ajan mukaan ja se voidaan saada aikaan valittuja menetelmiä käyttäen.
The interplay between bioluminescence and the growth and condition of the cultures is of interest.
Bioluminesenssin vuorovaikutus kasvuolosuhteiden ja viljelmien kunnon kanssa on yksi mahdollisista lisätutkimuksen aiheista.
Measurement parameters for rhythm experiments (stimulation frequency and recovery period), were optimised.
Pitkäaikaismittausten menetelmää varten selvitettiin sopiva stimulaatiotiheys (sekoitustiheys).
Semi-continuous field measurements were included for comparison.
Lisäksi kenttätutkimuksen aineistoa käytettiin menetelmävertailuun.
These experiments gave insight to the phenomenon of bioluminescence regulation in A. ostenfeldii, but also gave rise to new questions.
Kokeet antoivat tietoa kyseessä olevasta ilmiöstä, mutta myös nostivat esille monia uusia kysymyksiä.
Procedures for continuous bioluminescence measurements, to support dedicated environmental monitoring of toxic dinoflagellate blooms, were developed.
Pitkäaikaisia bioluminesenssimittauksia varten kehitettiin menetelmä.
The bioluminescent and toxin-producing dinoflagellate Alexandrium ostenfeldii forms dense blooms in coastal areas of the Baltic Sea. Bioluminescence, light production by an organism through a chemical reaction, is a nocturnal, rhythmic phenomenon in surface algae.
Hohtava ja myrkyllinen panssarisiimalevä Alexandrium ostenfeldii on viime vuosina muodostanut tiheitä kukintoja Itämeren rannikkovesissä.
The method to stimulate bioluminescence was varied, as well as the recovery period of the cells after stimulation.
Kokeissa muutettiin bioluminesenssin käynnistysmenetelmää (eli kasvatusliuoksen sekoitusmenetelmää), aikaa ärsykkeiden välissä, sekä valo-olosuhteita kasvatuksen (mukaan lukien yhtäjaksoinen valo) ja mittausten aikana (mukaan lukien yhtäjaksoinen pimeys).
The data was collected during several treks to Kilimanjaro and climbing expeditions to Denali, Shisha Pangma, Ulugh Muztagh, Island Peak, and Mount Everest 2001-2009.
Tutkimusaineisto koottiin kyselytutkimuksena Kilimanjarolla sekä kenttämittauksin Denali, Shisha Pangma, Ulugh Muztagh, Island Peak ja Mount Everest retkikuntien aikana 2001 2009.
Acute mountain sickness : prediction and treatment during climbing expeditions
Akuutti vuoristotauti : ennakkoiminen ja hoito kiipeilyretkikuntien aikana
The purpose of the present study was to: 1. assess the prevalence of the symptoms and signs of acute mountain sickness among Finnish travelers climbing Mount Kilimanjaro, Tanzania; 2. investigate if post-exercise oxygen saturation (Ex-SpO2) at high altitudes predicts AMS better than arterial O2 saturation at rest (R-SpO2) or resting heart rate (HR) alone; 3. evaluate if heart rate variation (HRV) level or HRV changes have a relationship to AMS during ascent and provide new information on the deterioration of cardiac autonomic function as measured by HRV, not only at altitudes between 2400 and 5000 m, which are most frequent among climbers, but also at extreme altitudes above 5000 m in field conditions; 4. generate tools for AMS for non-medical persons to estimate the risk in field conditions; and 5. describe a typical AMS case and the difficulties to treat AMS at field conditions.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli 1. arvioida vuoristotaudin esiintyvyyttä suomalaisilla matkailijoilla Kilimanjarolla; 2. selvittää onko rasituksen jälkeinen SpO2 parempi ennustamaan kehittyvää vuoristotautia kuin lepo SpO2 tai leposyke yksinään; 3. tutkia sykevaihtelun ja vuoristotaudin välistä yhteyttä ja tuottaa uutta tietoa sykevaihtelun muutoksista tavanomaisten kiipeilykorkeuksien (2400 5000 m) lisäksi äärimmäisissä korkeuksissa ylävuoristokiipeilyretki-kunnissa (> 5000 m); 4. tuottaa vuoristotaudin riskin arviointiin työkaluja myös maallikoiden käyttöön sekä 5. kuvata tyypillinen potilastapaus sekä sen hoitoa kenttäolosuhteissa.
The most common reason for altitude illness is a too rapid ascent.
Tavallisin syy vuoristotautiin on liian nopea nousu.
Arterial oxygen saturation (SpO2) measurement is useful in anticipating AMS, but it is susceptible to many disruptive factors in the field (for example temperature).
Veren happisaturaation (SpO2) mittaus auttaa vuoristotaudin ennakoimisessa mutta se on altis monille häiriötekijöille (esim. lämpötila).
Realising the risk of mountain sickness, active inquiry about symptoms and correctly timed reaction to them, in other words interrupting the ascent or descending, helps to reduce, and even to prevent, the development of serious problems.
Vuoristotaudin riskin tiedostaminen, oireiden aktiivinen seuraaminen ja oikea-aikainen reagointi niihin, eli nousun keskeyttäminen tai laskeutuminen, voi estää myöhempien vakavien ja henkeä uhkaavien ongelmien kehittymisen.
The incidence of AMS was very high (75%) for the trekkers at Mt Kilimanjaro.
Tutkimuksen perusteella vuoristotaudin esiintyvyys suomalaismatkailijoilla Kilimanjarolla oli erittäin korkea (75 %).
AMS may progress rapidly with fatal results if the acclimatization process fails or symptoms are neglected and the ascent continues.
Se voi edetä nopeasti henkeä uhkaavaksi, jos sopeutuminen vallitsevaan korkeuteen epäonnistuu tai oireet ovat jääneet huomioimatta ja nousu jatkuu.
It affects 25% of those ascending to altitudes of 1850 to 2750 m, 42% at altitudes of 3000 m, and even 84% of those attempting a tourist flight to Lhasa, Tibet (3860 m).
Sairastuvuus on n. 25 % 1850 2750 m korkeudessa ja 42 % 3000 m korkeudessa.
Acute mountain sickness (AMS) is a common problem while ascending at high altitude.
Vuoristotauti on yleinen ongelma, kun noustaan yli 2500 m korkeuteen.
Subjects susceptible to AMS had lower root mean square successive differences and high-frequency power of HRV before the clinical manifestations of AMS than those who acclimatized well and did not get AMS 2-5 days later if ascending continued.
Samoin sykevaihtelun RMSSD ja HF komponenttien lasku 2400 m korkeudessa ennakoi vuoristotaudin kehittymistä ylempänä 2-5 vuorokautta myöhemmin, mikäli nousua jatkettiin ilman lepopäiviä.
There is a need for a non-invasive, specific, and convenient field method for the detection of inadequate acclimatization and impending AMS.
Sen diagnoosi on oireperusteinen ja tarve ei-kajoaviin, kenttäoloissakin toimiviin mittausmenetelmiin taudin tunnistamiseksi ja ennakoimiseksi on ilmeinen.
The treatment of AMS in the field is difficult and time consuming, where possibilities for medical treatment and oxygen substitution might be limited.
Sen hoidossa ennaltaehkäisy on turvallisin ja tehokkain menetelmä sillä lääkehoidon mahdollisuudet ovat rajalliset ja olosuhteista riippuen potilaan evakuoiminen alas voi olla mahdotonta.
In climbing expeditions, subjects susceptible to AMS had lower SpO2 at rest and especially during exercise before the clinical manifestations of AMS so daily measurements of SpO2 were taken at these times to best predict the subsequent AMS at higher altitude if ascending continued.
Ylävuoristokiipeilyretkikunnissa vuoristotaudille alttiiden kiipeilijöiden lepo- ja erityisesti rasituksen jälkeinen SpO2 laski merkittävästi ennen kliinisten oireiden ilmaantumista.
Autonomic cardiac response to increasing altitude could be a low-cost non-invasive test to predict impending AMS, in addition to helping distinguish those who are at risk for AMS and those who are acclimatizing well.
Päivittäiset lepo- ja rasitus-SpO2 sekä sykevaihtelun analysointi voivat auttaa erottamaan hyvin sopeutuvat kiipeilijät niistä, jotka myöhemmin voivat korkeammalla sairastua vuoristotautiin.
The interconnected developments can affect both urban schools and neighbourhoods in the future, if the (un)popularity of certain schools influences not only the school choices, but also the housing choices of urban families.
Kaupunkikehityksen ja koulujen välisestä yhteydestä muodostuva vastavuoroinen prosessi voikin vaikuttaa osaltaan paitsi koulujen, myös asuinalueiden tulevaan kehitykseen.
At the same time researchers have documented a noticeable growth in the spatial socioeconomic and ethnic segregation within the city.
Samanaikaisesti kaupunginosien väliset sosioekonomiset ja etniset erot ovat selvästi kasvaneet.
Similarly the schools reputation and popularity are connected to the socio-spatial characteristics of the neighbourhoods in ways which shape school choices and housing choices the made by educationally motivated families.
Lisäksi koulujen maine ja suosio kiinnittyvät naapurustoihin tavalla, joka osaltaan ohjaa edelleen lapsiperheiden kouluvalintoja ja muuttopäätöksiä.
The differentiation of public schools and the growing popularity of school choice in Helsinki have become widely discussed issues in Finland marked by internationally acclaimed PISA-results during recent years.
Helsinkiläisten peruskoulujen kansallisesti suuret erot ja oppilaiden kouluvalinnat ovat nousseet viime vuosina yhteiskunnalliseen keskusteluun.
The main research question is, whether internationally described processes of urban segregation and school segregation can be shown to operate also in the egalitarian Finnish context, and whether there are signals of neighbourhood effects or school effects within the neighbourhoods and schools of Helsinki.
Tärkein tutkimuskysymys on, näkyykö Suomessakin merkkejä kansainvälisesti kuvatuista, kaupunkien ja koulujen eriytymiseen liittyvistä itseään ruokkivista segregaatioprosesseista ja eroja edelleen kasvattavista vaikutuksista, kuten alue- ja kouluvaikutuksista.
The research shows that the changing patterns of spatial socioeconomic and ethnic differentiation have a profound effect to the conditions in which the urban schools operate, especially through the differentiation of the schools student base.
Tutkimuksen tulokset osoittavat, että asuinalueiden kehityskulut vaikuttavat merkittävästi koulujen toimintaedellytyksiin ja oppimistuloksiin erityisesti koulun oppilaspohjan valikoitumisen kautta.
One of the key observations is that the rejection of schools in relatively disadvantaged neighbourhoods is particularly consistent.
Segregaatiokehityksen näkökulmasta erityisen merkittävä havainto on, että sosioekonomiselta rakenteeltaan heikoimpien alueiden koulujen torjunta näyttäytyy oppilaiden kouluvalinnoissa varsin säännönmukaisena.
The aim of this doctoral thesis is to analyse the effects of growing spatial segregation to schools and study the mechanisms by which the differentiation of schools and individual pupils outcomes is connected to the changing socio-spatial structure of the city.
Väitöstutkimuksessa tarkastellaan kaupunginosien eriytymisen vaikutuksia helsinkiläisten koulujen ja koululaisten näkökulmasta ja selvitetään, millaisin mekanismein koulujen eriytyminen kytkeytyy kaupungissa havaittuihin naapurustojen muutoksiin.
The quantitative research has been conducted through several individual research designs, which have been designed to focus on the key mechanisms linked to processes of segregation.
Tutkimuskysymystä on lähestytty useiden eri tutkimusasetelmien ja aineistojen kautta, tarkentaen mekanismien tarkastelua yksilöiden oppimistuloksiin liittyvien aluevaikutusten analyysiin ja kouluvalintojen mallintamiseen alueellisten väestömuuttujien avulla.
The results provide evidence of processes of segregation in the neighbourhoods and schools in Helsinki, as well as suggest that there is a possibility of a trend of polarisation through the relative disadvantage and advantage of certain neighbourhoods and schools in the observed processes.
Tulokset tukevat tulkintaa kaupunkikehitykseen liittyvästä segregaatioprosessista, jossa eriytyminen asuinalueilla ja kouluissa voi edetä tuottaen erojen kumulatiivista kasvua ääripäissä; yhtäällä suhteellisen laskun ja toisaalla nousun kautta.
The theoretical standpoint is one of the central questions in the field of urban geography: the way in which urban socio-spatial structure affects individuals and social processes.
Tutkimuksen ytimessä on oletus kaupunkisegregaatiosta etenevänä prosessina, jossa kouluilla voi olla merkittävä rooli alueellisena instituutiona.
Crown architecture and its role in species interactions in mixed boreal forests
Latvusarkkitehtuuri ja sen rooli lajien välisessä vuorovaikutuksessa boreaalisissa sekametsissä
This thesis concerns crown architecture and its role in species interactions in mixed forests.
Tutkin väitöskirjassani puiden latvuksen rakennetta ja sen roolia lajien välisessä vuorovaikutuksessa sekametsässä.