natgillin/translations-raw huggingface dataset:
First, we studied two biomaterials, nanofibrillar cellulose (NFC) hydrogel and hyaluronic acid-gelatin (HG) hydrogel, to construct functional liver 3D organoids.
Työn ensimmäisessä osassa tutkittiin kolmiulotteisen (3D) maksasolumallin rakentamista ihmisen HepaRG-maksasolulinjalla ja kahdella biomateriaalilla: nanoselluloosahydrogeelillä sekä hyaluronihaposta ja gelatiinista valmistetulla hydrogeelillä.
Both of the studied hydrogels supported 3D spheroid organization of human liver progenitor HepaRG cells and their functional polarization.
Molemmat tutkitut biomateriaalit soveltuivat solujen 3D-kasvatukseen, ja muodostuneet 3D-solurakenteet toimivat osittain kuten ihmisen maksakudos.
Standard two-dimensional (2D) in vitro cell culture systems do not mimic the complexity found in the liver as three-dimensional (3D) cell-cell and cell-matrix interactions are missing.
Perinteiset kaksiulotteiset (2D) in vitro -solumallit jäljittelevät heikosti oikeita kudoksia.
In the field of pharmacy especially, the need of physiologically-relevant models to characterize biotransformation pathways during drug development is urgent.
Erityisesti lääketutkimukseen kaivataan uusia, ihmisen maksaa paremmin jäljitteleviä solumalleja, joilla voitaisiin ennustaa kehitteillä olevien lääkeaineiden käyttäytymistä kehossa.
One approach to improve the standard cell culture systems is to mimic the hepatocytes natural microenvironment and organization by culturing the cells within biomaterial matrices.
Perinteisiä solumalleja voidaan parantaa biomateriaaleilla, joilla soluille luodaan kudoksen kaltainen kasvuympäristö.
The human pluripotent stem cell-derived hepatic cells expressed mature hepatocyte-like functions but the phenotype of the cells was eventually closer to fetal hepatocytes than mature cells.
Nanoselluloosassa kasvatetuissa soluissa vierasainemetabolia oli aktiivisempi kuin hyaluronihappogelatiinihydrogeelissä.
We demonstrated that silica bioreplication preserved the 3D spheroid structure with its fine details and cellular antigens and allowed detailed morphological analysis of the spheroids cultured in NFC hydrogel.
Nanoselluloosahydrogeelissä muodostetut 3D-solut käsiteltiin piidioksidilla eli silikalla, joka muodosti erittäin ohuen ja kestävän kalvon solujen sisä- ja pintarakenteiden päälle.
Liver cell lines and derivation of hepatocyte-like cells from stem cells are alternative sources to primary isolations for obtaining hepatocytes.
Maksan solumalleissa käytettyjä hepatosyyttejä voidaan eristää suoraan maksasta, käyttää loputtomasti jakautuvia maksasolulinjoja tai erilaistaa hepatosyyttejä kantasoluista.
Subsequently, we showed that NFC hydrogel culture can be combined with high-resolution imaging since the intact spheroids can be enzymatically released from the matrix.
Muodostunut silikabioreplikaatti kuvattiin pyyhkäisyelektronimikroskoopilla, minkä ansiosta solujen hyvin pieniä rakenteita voidaan tarkastella yksityiskohtaisesti.
Most of the spaces forming the route and its variants have been built in the 1980’s and the 1990’s with some having been renovated within the past ten years.
Tilat on rakennettu pääasiallisesti 1980- ja 1990-lukujen aikana ja osa niistä on uudistettu viimeisten kymmenen vuoden sisällä.
Of these spaces some have been mandated, some have brought bonuses to their developers.
Näistä pakollisista läpikulkureiteistä vain osa on kerryttänyt bonuksia rakentajilleen.
The permitted types of space, the sizes of the bonuses, the design guidelines, as well as the permit processes have all varied within the past 50 years.
Sekä sallitut tilatyypit, niistä tarjoutuvan bonuksen suuruus että niiden suunnitteluohjeet ovat vuosien saatossa muuttuneet useampaan kertaan.
These questions are discussed in regards to the current urban policies of the City of New York, as well as the theses of acknowledged urbanists such as William H. Whyte, Jan Gehl and Jeff Speck.
Laatua tarkastellaan toisaalta kaupungin itse itselleen asettamien tavoitteiden, toisaalta tunnustettujen kaupunkitutkijoiden kuten William H. Whyten, Jan Gehlin ja Jeff Speckin tai American Institute of Architectsin New Yorkin osaston teesien kautta.
The privately owned public spaces can be different kinds of plazas, atriums, covered sidewalk widenings, arcades or various types of indoor or outdoor routes through the host buildings.
Tilat voivat esimerkiksi olla erilaisia aukioita, atriumeja, katettuja jalkakäytävän levennyksiä tai erilaisia ulkona tai sisällä kulkevia reittejä tontin ja sillä sijaitsevan rakennuksen halki.
As these kinds of privately owned but publicly accessible indoor and outdoor spaces constitute a remarkable share of the public space available in New York City, it is worth studying their spatial quality from the points of view of the possible user groups.
Koska tällaiset yksityisomisteiset mutta silti julkiset, kaikille avoimet ulko- ja sisätilat muodostavat merkittävät osan New Yorkin kaupungin julkitilasta, on perusteltua käsitellä myös niiden tilallista laatua kaupunkilaisen tai kaupungissa vierailevan turistin näkökulmasta.
The Zoning Resolution and its amendments define 14 different types of privately owned public space that all have their own specific design guidelines and that all have provided the developers with different sized floor area bonuses.
Kaavoituslainsäädäntö määrittelee 14 erilaista tilatyyppiä, joita kaikkia koskevat eri suunnitteluohjeet ja joista jokaisesta tarjoutuu erikokoinen bonus.
Six of the ten spaces discussed here form a 6-block-long mid-block pedestrian passageway called Sixth-and-a-Half Avenue, the other four spaces form two variants to the named route.
Esimerkkeinä käsiteltävistä tiloista kuusi muodostaa kortteleita halkovan, vuoroin ulko-, vuoroin sisätilassa kulkevan kävelykadun nimeltä Sixth-and-a-Half Avenue Manhattanin kuudennen ja seitsemännen avenuen välille, loput neljä tilaa taas muodostavat vaihtoehtoisia läpikulkuja tälle vuonna 2012 jalkakäytävillä yhteen liitetylle reitille.
Another shared aspect is that all the spaces will need to follow the design and maintenance guidelines valid at the time the host buildings received their building permits up until the buildings are demolished or a renovation permit is applied for.
Yhteistä on myös se, että tiloille rakennusluvan myöntämisen yhteydessä määritellyt suunnittelu- ja ylläpito-ohjeet ja -rajoitukset pätevät siihen asti, että tontilla sijaitseva rakennus puretaan.
What is similar to all the spaces is that even if they are located on private property, the property owners cannot control the use or the users of the spaces except for within the City-specified rules of conduct and opening hours.
Yhteistä kaikille tiloille on se, että vaikka ne sijaitsevat yksityisellä tonttimaalla, ei tonttien haltijoilla ole oikeutta rajoittaa niiden käyttöä, muuten kuin kaupungin määrittämien säännösten puitteissa.
All in all, more than 500 privately owned public spaces have been built since 1961 at more than 300 locations in New York City and especially Manhattan.
Järjestelmän turvin on tähän mennessä rakennettu yli 500 eri kokoista julkista tilaa yli 300 eri kohteeseen ja se on myös tuottanut noin 1,5 miljoonaa lisäkerrosneliömetriä kaupungin, lähinnä Manhattanin alueen, pilvenpiirtäjiin.
This thesis talks about the zoning bonus system in New York City and the privately owned public spaces created as part of this system.
Tutkielma käsittelee New Yorkin kaupungin kaavoituslainsäädännön kerrosneliöbonusjärjestelmää sekä sen synnyttämiä yksityisomisteisia julkisia tiloja ja niiden tilallista laatua nykyisten ihanteiden valossa.
The concept of privately owned public space is discussed with the help of ten indoor and outdoor spaces located within a 6-city-block area in Midtown Manhattan.
Esimerkkitiloina käytetään Manhattanin keskikaupungille kuuden korttelin alueelle sijoittuvaa kymmenen sisä- ja ulkotilan sarjaa.
The bonus system has made it possible to add square meters to those skyscrapers that have already reached the zoning district specific top limit in exchange for the provision of indoor or outdoor public space on the zoning lot.
Se on mahdollistanut ylimääräisten kerrosneliömetrien rakentamisen tornitaloihin yli asemakaavassa määritellyn neliömääräkaton tiiviin rakentamisen sallivilla alueilla vastineeksi julkisen sisä- tai ulkotilan avaamisesta samalle tontille.
In addition to the existing research, the spatial qualities are also evaluated on the basis of some recent newspaper articles on Sixth-and-Half Avenue, and on-site observation.
Arvioinnissa hyödynnetään myös Sixth-and-a-Half Avenuesta muutaman viime vuoden aikana ilmestyneitä lehtiartikkeleita ja kirjoittajan omakohtaista kokemusta tiloista.
The zoning bonus system, officially called incentive zoning, was introduced in the 1961 New York City Zoning Resolution.
Kerrosneliöbonusjärjestelmä on ollut osa kaupungin kaavoituslainsäädäntöä vuodesta 1961 alkaen ja liittyy olennaisesti New Yorkin kaupungin korkean rakentamisen perinteisiin.
In practice this means that the developers have been able to build taller towers than the base floor area ratio for the zoning lot would otherwise permit.
Käytännössä tornitalot ovat näin nousseet kaavan normaalitilanteessa sallimaa korkeammiksi.
The bonus has varied between three and ten square meters of additional space for each square meter of public space provided.
Tarjoamalla yhden julkitilaneliömetrin rakennuttaja on parhaimmillaan saanut rakentaa pilvenpiirtäjäänsä kymmenen kerrosneliömetriä lisää tilaa.
Parts of the thesis have actually been written within the actual privately owned public spaces discussed while observing other users.
Tutkielma onkin syntynyt osin juuri näissä käsittelemissään tiloissa.
In some parts of Manhattan the City of New York has mandated the provision of these public through-block connections.
Etenkin osa läpikulkureiteistä on kaupungin tiettyihin kortteleihin jalankulun helpottamiseksi määräämiä edellytyksenä rakennusluvan myöntämiselle.
This report is designed to an as wide audience as possible, taking into account authorities and consumers as well as educational and research institutes.
Tämä raportti on tehty mahdollisimman laajalle käyttäjäkunnalle ottaen huomioon viranomaiset sekä kuluttajat ja opetus- ja tutkimuslaitokset.
An abundance of information is available on the majority of chemical hazards; occurrence in foodstuffs, research and intake calculations, health effects and needs related to control and finally a comprehensive literary review.
Kemiallisista vaaroista oli suurimmasta osasta runsaasti tietoa saatavilla: esiintyminen elintarvikkeissa, tutkimukset ja saantilaskelmat, terveydelliset haittavaikutukset ja valvontaan liittyvät tarpeet ja lopuksi kattavat kirjallisuuskatsaukset.
It is designed to provide easy reference to the properties of various contaminants for comparison purposes, if required.
Tarkoitus on, että siitä löytyy helposti eri vierasaineiden ominaisuuksia, joita voi tarvittaessa vertailla.
Traditionally, dystopias depict the supremacy of a state or a political party.
Perinteisesti dystopiat korostavat valtion tai poliittisen puolueen suorittamaa ylivaltaa.
I suggest that the dystopian warning all three novels eventually communicate leads directly to the behaviour, norms and ideologies of the characters, and finally, to human nature.
Esitän, että teoksista esiin piirtyvä varoitus johtaa lopulta suoraan teosten henkilöhahmojen käyttäytymiseen, asenteisiin ja ideologioihin, ja lopulta ihmisluonteeseen.
In the analysis of these developments, I turn to Jürgen Habermas’ (1962/1989) views on mediatisation, and to Jean Baudrillard’s (1970/1998 and 1981/1994) and Joseph D. Rumbo’s (2002) conceptions on consumer society.
Näiden kehityskulkujen tarkastellussa hyödynnän Jürgen Habermasin (1962/1989) näkemyksiä medioitumisesta sekä muiden muassa Jean Baudrillardin (1970/1998 ja 1981/1994) ja Joseph D. Rumbon (2002) havaintoja kulutusyhteiskunnasta.
The effects of consumerism penetrate also the private sphere in the novels, and thus questions about the body, sex, gender and sexuality are central to my thesis.
Kulutuskulttuurin vaikutukset kantavat teoksissa myös yksityiselämään, ja kysymykset vartalosta, sukupuolesta ja seksuaalisuudesta nousevat tutkielmassani keskeisiksi.
Thus, through their characters, the implied authors of these novels encourage their readers to critically assess also their own roles as members of society.
Siten teosten sisäistekijät kannustavat henkilöhahmojensa kautta lukijaa tarkastelemaan kriittisesti myös omaa toimintaansa osana yhteiskuntaa.
Another important literary concept in my study is satire, in the analysis of which I refer to Dustin H. Griffin’s (1994) views on satire as a playful and questioning genre.
Toinen olennainen kirjallisuudentutkimuksen käsite tutkielmassani on satiiri, jonka analysoinnissa hyödynnän Dustin H. Griffinin (1994) näkemyksiä satiirista leikkisänä ja kyseenalaistavana tyylilajina.
For this reason, I suggest approaching them as corporatocratic dystopias.
Siksi ehdotan tutkimieni teosten lähestymistä korporatokraattisina dystopioina (corporatocratic dystopia).
In the novels I investigate in my thesis, the negative developments that take place in society are closely linked to the fact that corporations have gained power at the cost of political rulers, i.e. to the birth of a corporatocracy.
Tutkimissani teoksissa yhteiskunnassa tapahtunut negatiivinen kehitys liittyy voimakkaasti suuriyritysten vallan lisääntymiseen poliittisten vallanpitäjien kustannuksella, eli korporatokratian syntymiseen.
In the three novels, corporations renew and uphold their power by maintaining excessive consumerism and mediatisation in society.
Tutkimissani teoksissa korporaatiot uusintavat ja ylläpitävät ylivaltaansa ruokkimalla kulutuskulttuuria ja medioitumista.
Additionally, the novels seem to suggest that corporatocracy threatens reciprocity and togetherness between people, and alienates them from nature and from religion.
Näiden lisäksi korporatokratia tuntuu teoksissa uhkaavan ihmisten välistä yhteenkuuluvuutta sekä vieraannuttavan ihmiset luonnosta ja uskonnosta.
The central outcome of my study is that the characters in the novels do not merely appear as identifiable victims of corporatocracy, or as fearless heroes who challenge the tyranny.
Tutkimukseni keskeinen tulos on havainto siitä, että teosten henkilöhahmot eivät ole vain tyrannian samaistuttavia uhreja tai ylivaltaa haastavia sankareita, vaan ovat yhteiskunnan jäseninä osallisia korporatokratian kehittymiseen.
The elementary difference between the three novels I analyze and Gottlieb’s characterizations concerns the novels’ description of tyranny.
Ratkaiseva ero käsittelemieni teosten ja Gottliebin luonnehdintojen välillä liittyy teosten tapaan kuvata tyranniaa.
I argue that unlike earlier dystopias, in which tyranny manifests itself in coercive deeds of dominance, the kind of corporatocracy the three novels depict functions to a great extent through hegemony, which is based on consent.
Tutkielmassani argumentoin, että toisin kuin perinteisissä dystopioissa, joissa tyrannisen vallan keskeinen ilmentymä on väkivaltaan perustuva dominanssi, käsittelemissäni teoksissa suuryritysten ylivalta perustuu ennen kaikkea suostumukseen perustuvalle hegemonialle.
In my master’s thesis (pro gradu) I analyze three novels that are set in the future: The Year of the Flood by Margaret Atwood, The Circle by Dave Eggers, and Super Sad True Love Story by Gary Shteyngart.
Pro gradu -tutkielmassani tutkin kolmea tulevaisuuteen sijoittuvaa romaania: Margaret Atwoodin teosta The Year of the Flood (suom. Herran tarhurit), Dave Eggersin teosta The Circle, ja Gary Shteyngartin teosta Super Sad True Love Story.
I approach these themes with the help of Baudrillard’s theorisations on the body in consumer culture and Luce Irigaray’s (1985) discussions on patriarchy and women as commodities.
Hyödynnän näiden ilmiöiden analyysissä muiden muassa Baudrillardin ajatuksia vartalosta kulutuskulttuurissa sekä Luce Irigarayn (1985) luonnehdintoja patriarkaatista ja naisesta kauppatavarana.
Central for all dystopias is the notion of a dystopian waning: the implied author of a dystopia exaggerates and ridicules in order to warn a contemporaneous reader against dystopian developments that take place in the reader’s own reality.
Dystopioille keskeistä on käsitys varoituksesta: kertomuksen sisäistekijä liioittelee ja pilkkaa varoittaakseen aikalaislukijaa siitä, että tämänkin todellisuus luisuu pian kohti dystopiaa ellei muutosta tapahdu.
I approach the question of power with the help of Antonio Gramsci’s (1975/1992) two dimensions of power: hegemony and dominance.
Lähestyn kysymystä vallasta Antonio Gramscin (1975/1992) teorian avulla.
In the analysis of generic dystopian characteristics in the novels, I refer to Erica Gottlieb’s (2001) notions of dystopian fiction.
Jäljitän tutkimistani teoksista dystopiakirjallisuuden geneerisiä piirteitä muun muassa Erica Gottliebin (2001) luonnehdintojen avulla.
I suggest that while the novels share a great deal of tropes with such dystopian classics as Aldous Huxley’s Brave New World, Geroge Orwell’s Nineteen Eighty-Four, and Yevgeni Zamyatin’s Мы (trans. We), they also differ from these novels to a significant degree.
Esitän, että vaikka teoksilla on selkeitä yhtäläisyyksiä dystopiagenren klassikoihin kuten Aldous Huxleyn Brave New World (suom.
The language is severely endangered and it is no longer transmitted to children.
Kieli on vakavasti uhanalainen, eikä se enää siirry lapsille.
Estimates on the current number of speakers vary from tens to hundreds.
Arviot nykyisestä puhujamäärästä vaihtelevat joistakin kymmenistä satoihin.
In addition to the phonological environment, it also requires a certain morphosyntactic context.
Fonologisen ympäristön lisäksi alternaatio vaatii tietyn morfosyntaktisen kontekstin.
Nikvh is a language isolate spoken in the Russian Far East.
Nivhin kieli on Venäjän Kaukoidässä puhuttava isolaattikieli.
In other cases, less than 7 % of forms were at odds with the traditional rules, and even some of these could be attributed to explaining factors such as lexical exceptions.
Muissa tapauksissa yleisten sääntöjen vastaisia muotoja oli vajaat 7 prosenttia, joista osalle löytyi mahdollisia selittäviä tekijöitä, kuten leksikaalisia poikkeuksia.
From these, more than 2 300 contexts of CM were retrieved and saved to a database for further analysis.
Näistä poimittiin kaikkiaan yli 2 300 konsonanttialternaatiokontekstia, jotka tallennettiin tietokantaan laajempaa tarkastelua varten.
The study confirms the weak predictability of post-sonorant CM.
Tutkimus vahvistaa resonanttien jälkeisen alternaation heikon ennustettavuuden.
The realization of CM was compared between speakers, in different syntactic structures, and for different alternating sounds.
Alternaation toteutumista vertailtiin puhujakohtaisesti, erilaisissa syntaktisissa rakenteissa ja eri äänteiden välillä.
Some anomalies were left unexplained, but their frequency was low enough to conclude that the natural variation occurring in a small language without a prestige norm is a more probable explanation than language attrition, even though the latter may contribute to the variation in case of the youngest speakers.
Vaille selitystä tapauksista jäivät sen verran harvat, että niiden osalta pienessä, normittamattomassa kielessä esiintyvää luontaista variaatiota voidaan pitää todennäköisempänä selittävänä tekijänä kuin kielen attritiota, vaikka nuorimpien puhujien kohdalla tätäkään ei voida sulkea pois.
The study examines the alternation of initial consonants in Nivkh (Consonant Mutation, CM) and the variation occurring in it. Consonant Mutation takes place between homorganic plosives and fricatives, e.g. cus pəɲx ’meat soup’ but cʰo vəɲx ’fish soup’.
Alternaatio tapahtuu samapaikkaisten klusiilien ja frikatiivien välillä, esim. cus pəɲx ’lihakeitto’ mutta cʰo vəɲx ’kalakeitto’.
My own fieldwork results had led me to suppose that the modern speakers would not exhibit CM as regularly as it has been traditionally described in the literature.
Omien kenttätyöhavaintojeni perusteella oli syytä epäillä, että nykyisillä puhujilla alternaatiot eivät toteudu yhtä johdonmukaisesti kuin kirjallisuudessa on tavallisesti esitetty.
The aim of the study was to determine the regularity of CM in the speech of the current Nivkh speakers.
Tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää alternaation säännönmukaisuutta nykyisten nivhin puhujien kielessä.
My data consisted of eight volumes of the series Sound Materials of the Nivkh Language, published between 2002 and 2013.
Aineistona oli kahdeksan vuosina 2002–2013 ilmestynyttä Sound Materials of the Nivkh Language -sarjan julkaisua, jotka sisälsivät yhteensä noin viisi ja puoli tuntia nivhinkielisiä keskusteluja transkriptioineen.
Variation of Consonant Mutation in Nivkh
Vaihtelu nivhin kielen konsonanttialternaatiossa
Developments observed in similar alternations in obsolescent Celtic languages gave support to this hypothesis.
Tukea tälle hypoteesille oli löydettävissä kelttiläisten kielten vastaavankaltaisissa alternaatioissa havaitusta kehityksestä kielen käytön vähentyessä.
It had also been documented that in Nivkh CM, variation is abundant in post-sonorant environments.
Lisäksi oli ennalta tiedossa, että resonanttien jälkeisessä ympäristössäalternaatiossa on runsaasti vaihtelua.
The data consisted of 1188 American juvenile delinquents.
Tutkimusaineisto koostui 1188 yhdysvaltalaisesta nuorisorikollisesta.
The relationship between personality traits and psychoticism : a study among juvenile delinquents
Persoonallisuuden piirteiden yhteys psykoottisuuteen : tutkimus nuorisorikollisten keskuudessa
In the statistical analyses, age, gender, possible major depressive disorder, and parental socioeconomic status of the participants were controlled.
Tilastollisissa analyyseissä kontrolloitiin myös tutkittavien ikä, sukupuoli, mahdollinen masennushäiriö sekä vanhempien sosioekonominen asema.
Personality traits were assessed through the NEO-Five Factor Personality Inventory, Short Form (NEO-PI-SF), which measures the level of extraversion, emotional stability, agreeableness, conscientiousness, and openness.
Persoonallisuutta arvioitiin NEO-Five Factor Personality Inventory, Short Form (NEO-PI-SF) -kyselyllä, joka mittaa tutkittavien ekstraversiota, emotionaalista tasapainoisuutta, sovinnollisuutta, tunnollisuutta ja avoimuutta.
However, these results cannot be generalized to criminal populations because there are some special features related to the personality traits and psychotic symptoms of criminals.
Näitä tuloksia ei kuitenkaan voida yleistää kriminaalipopulaatioon, koska rikoksiin syyllistyneiden henkilöiden persoonallisuuden piirteisiin ja psykoottisiin oireisiin on huomattu liittyvän useita erityispiirteitä.
Personality traits have been shown to be highly stable despite psychotic symptoms and, therefore, this study focused on examining how personality traits possibly predispose to psychotic symptoms.
Koska persoonallisuuden piirteiden on havaittu olevan varsin pysyviä psykoottisesta oireilusta huolimatta, tässä tutkimuksessa keskityttiin tarkastelemaan sitä, kuinka persoonallisuuden piirteet mahdollisesti altistavat psykoottisuudelle.
The level of psychoticism was assessed through the Threat/Control Override Psychotic Symptoms Scale (TCO) questionnaire, which measures persecutory delusions and delusional beliefs that one's own thoughts or mental functions are produced or directed by some outside factor.
Tutkittavien psykoottisuutta arvioitiin Threat/Control Override Psychotic Symptoms Scale (TCO) -kyselyllä, joka mittaa vainoharhoja sekä harhaluuloja siitä, että omat ajatukset tai mielen toiminnot ovat jonkin ulkopuolisen tahon aikaansaamia tai ohjaamia.
The purpose of this study was to examine the relationship between personality traits and psychoticism in a criminal population.
Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää persoonallisuuden piirteiden yhteyttä psykoottisuuteen kriminaalipopulaatiossa.