natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The proportion of residents receiving vitamin D supplementation was low, although there is a recommendation and known benefits for the adequate intake of vitamin D. Nurses recognized malnutrition poorly, only one in four (26.7%) of the actual cases.
Hoitajat tunnistivat aliravitsemuksen huonosti, vain noin neljäsosa (26,7 %) tapauksista tunnistettiin.
Further studies describing successful nutritional care and nutrition education of professionals are needed.
Lisätutkimukset ravitsemushoidon ja hoitohenkilökunnan ravitsemuskoulutuksen vaikuttavuudesta ovat Merja Suomisen mukaan tarpeellisia.
Background: Malnutrition is a common problem for residents of nursing homes and long-term care hospitals.
Ravitsemukseen liittyvät ongelmat ovat tavallisia vanhainkodeissa ja pitkäaikaissairaaloissa asuvilla.
Although residents- and patient related factors mainly explained malnutrition, nurses recognized malnutrition poorly and nutritional care possibilities were in minor use.
Sairaudet ja heikentynyt toimintakyky selittivät pääasiassa huonoa ravitsemustilaa vanhainkodeissa ja pitkäaikaissairaaloissa, mutta puutteita on myös siinä, että hoitajat tunnistivat aliravitsemuksen huonosti ja ravitsemushoidon mahdollisuuksia käytettiin vain vähän.
Objectives: The primary aim was to investigate the nutritional status and its associated factors of elderly nursing home residents and long-term care patients in Finland.
Ravitsemusongelmat tavallisia Tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää vahainkodeissa ja sairaaloissa asuvien ikääntyneiden ihmisten ravitsemustilaa ja siihen yhteydessä olevia tekijöitä Suomessa.
Resident- and patient-related factors such as dementia, impaired ADL (Activities of Daily Living), swallowing difficulties and constipation mainly explained the malnutrition, but also some nutritional care related factors, such as eating less than half of the offered food portion and not receiving snacks were also related to malnutrition.
Myös ravitsemushoitoon liittyvät tekijät, kuten syöminen vain puolet tai vähemmän tarjotusta ruoka-annoksesta ja välipalojen syömättömyys olivat yhteydessä virhe- ja aliravitsemukseen.
Studies of Finnish elderly people s nutrition and nutritional care in institutions are scarce.
Tosin Suomessa ikääntyneiden ravitsemusta ja ravitsemushoidon mahdollisuuksia on tutkittu melko vähän, sanoo Merja Suominen.
Subjects and methods: The residents (n=2114) and patients (n=1043) nutritional status was assessed in all studies using the Mini Nutritional Assessment test (MNA).
Lisäksi hoitajien ja ruokapalveluhenkilöstön (n=28) oppimista arvioitiin puolistrukturoidulla kyselylomakkeella.
Conclusions: Malnutrition was common among elderly residents and patients living in nursing homes and hospitals in Finland.
Tutkimuksiin osallistui asukkaita vanhainkodeista ja dementiaosastoilta sekä iäkkäitä sairaalapotilaita.
Results: Malnutrition was common among elderly residents and patients living in nursing homes and hospitals in Finland.
Virhe- ja aliravitsemus tunnistetaan huonosti Tutkimuksen mukaan virhe- ja aliravitsemus oli yleistä vanhainkodeissa ja sairaaloissa.
Understanding the relationship between phenolic compounds and proteins as well as lipids could lead to the development of new, effective, and multifunctional antioxidant strategies that could be used in food, cosmetic and pharmaceutical applications.
On erityisen tärkeää ymmärtää fenolisten yhdisteiden ja proteiinien sekä lipidien välisiä vuorovaikutuksia, jotta voitaisiin kehittää tehokkaita antioksidantti-strategioita elintarvike-, kosmetiikka- ja lääkesovelluksiin.
The antioxidant effect was more pronounced in the presence of β-lactoglobulin.
Marjojen antioksidanttiteho oli parhain, kun emulsioihin oli lisätty β-laktoglobuliinia (maidon proteiini).
Byproducts of oilseed processes such as rapeseed (Brassica rapa L.), camelina (Camelina sativa) and soy meal (Glycine max L.) as well as Scots pine bark (Pinus sylvestris) and several reference compounds were shown to act as antioxidants toward both protein and lipid oxidation in cooked pork meat patties.
Elintarvikkeiden mallikokeissa todettiin, että öljynpuristuksessa muodostuvat sivutuotteet, kuten rypsi-, camelina-, ja soijarouhe yksinään sekä seoksena kaupallisen rosmariiniuutteen kanssa että männynkuori estivät tehokkaasti proteiinien ja lipidien hapettumista kuumennetuissa sianlihapihveissä.
A high-performance liquid chromatography (HPLC) method with ultraviolet and fluorescence detection (UV-FL) was developed that enabled fast investigation of formation of tryptophan derived oxidation products.
Työssä kehitettiin myös nopea analyyttinen nestekromatografinen menetelmä tryptopfaanin hapettumistuotteiden seuraamiseen.
In addition, the impact of plant phenolics on amino acid level was studied using tryptophan as a model compound to elucidate their role in preventing the formation of tryptophan oxidation products.
Lisäksi tutkittiin fenolisten yhdisteiden vaikutuksia ihmiselle välttämättömän aminohappo tryptofaanin hapettumisreaktioissa.
Pine bark phenolics, black currant anthocyanins, camelina meal phenolics as well as cranberry proanthocyanidins (Vaccinium oxycoccus) provided the best antioxidant effect toward tryptophan and its oxidation products when oxidized with H2O2.
Tutkittaessa malliaineeksi valitun aminohappo tryptofaanin hapettumista, todettiin, että männynkuoren, camelina- ja soijarouheen fenoliset yhdisteet sekä mustaherukan antosyaanit ja karpalon proantosyanidiinit estivät parhaiten tryptofaanin hapettumista ja sen hapettumistuotteiden muodostumista.
In this thesis plant materials rich in phenolic compounds were studied as possible antioxidants to prevent protein and lipid oxidation reactions in different food matrixes such as pork meat patties and corn oil-in water emulsions.
Väitöskirjatyön tavoitteena oli tutkia kotimaisten marjojen ja öljyn puristuksessa muodostuvien sivutuotteiden sisältämien fenolisten yhdisteiden mahdollisia antioksidanttivaikutuksia elintarvikkeiden ainesosien kuten proteiinien ja lipidien hapettumisreaktioissa.
Berry phenolics such as black currant (Ribes nigrum) anthocyanins and raspberry (Rubus idaeus) ellagitannins showed potent antioxidant activity in corn oil-in-water emulsions toward lipid oxidation with and without β-lactoglobulin.
Marjojen fenoliset yhdisteet, kuten mustaherukan antosyaanit ja vadelman ellagitanniinit osoittautuivat hyviksi antioksidantteiksi emulsioissa.
This thesis contributes to elucidating the effects of natural phenolic compounds as potential antioxidants in order to control and prevent protein and lipid oxidation reactions.
Väitöskirjan tulokset toivat uutta tietoa kasvimateriaalien fenolisten yhdisteiden vaikutuksista estää erityisesti proteiinien ja aminohappojen mutta myös lipidien hapettumisreaktioita.
Oxidation of tryptophan was investigated in two different oxidation models with hydrogen peroxide (H2O2) and hexanal/FeCl2.
Antioksidanttivaikutuksia tutkittiin erilaisissa elintarvikemalleissa kuten lihamallissa ja emulsioissa.
The antioxidant activity of natural plant materials rich in phenolic compounds is being widely investigated for protection of food products sensitive to oxidative reactions.
Lipidien hapettuminen (eli rasvan härskiintyminen) on tärkeimpiä elintarvikemateriaalissa tapahtuvista laatua heikentävistä kemiallisista reaktioista.
Colorectal cancer is among the major cancers and one of the leading causes of cancer-related deaths in Western societies.
Paksusuolisyöpä on yksi yleisimmistä syövistämme aiheuttaen valitettavan paljon syöpäkuolemia.
Dietary modulation of β-catenin signalling in an experimental model of colon cancer
Ravinnon vaikutus β-kateniini -signalointiin kokeellisessa paksusuolisyöpämallissa
Thus, for preventative strategies it is vitally important to understand the mechanisms that stimulate adenoma growth and development towards accelerated malignancy or, in contrast, attenuate them to remain in quiescence for periods as long as decades.
Olisi myös tärkeä ymmärtää syömämme ruoan vaikutus siihen, miksi jotkut kasvaimet muuttuvat nopeasti syöväksi, kun taas toiset kasvaimet pysyvät vuosikausia hyvänlaatuisina muuttumatta syöväksi.
On the other hand, adenomas staying quiescent for a long period of time are most probably found in the cloudberry or white currant diet groups.
Toisaalta lakka- ja valkoherukkaryhmän kasvaimet olisivat todennäköisimmin pysyneet hyvänlaatuisina pitkiäkin aikoja.
Tumour promotive and preventive diets had opposite effects on β-catenin signalling in the adenomas that was related to the different adenoma growth effects of dietary inulin and berries.
Kasvainten kasvua edistävä ja ehkäisevä ruoka aiheuttivat β-kateniini -signaloinnissa vastakkaisia muutoksia eli ruokavaliolla voitiin muuttaa suoliston solujen toimintaan ja sitä kautta mahdollista syöpäriskiä.
Our results suggest that, in addition to the number, size, and growth rate of adenomatous polyps, the signalling pattern of the adenomas should be considered when evaluating preventative dietary strategies.
Etsittäessä ravintoperäisiä keinoja syövän ehkäisyyn tulisi kasvaimien lukumäärän, koon ja kasvunopeuden lisäksi entistä enemmän kiinnittää huomiota myös soluissa tapahtuviin signalointimuutoksiin.
The main objective of this study was to investigate whether diet is able to modulate β-catenin signalling related to the promotion or prevention of intestinal tumourigenesis in an animal model of colon cancer, the Min/+ mouse.
Marjo Misikankaan väitöskirjatutkimuksen tarkoituksena oli selvittää kokeellisella paksusuolisyöpämallilla voidaanko ravinnolla muuttaa suoliston solujen β-kateniini -signalointia.
A series of dietary experiments with Min/+ mice were performed where fructo-oligosaccharide inulin was used for tumour promotion and four berries, bilberry (Vaccinium myrtillus), lingonberry (Vaccinium vitis-idaea), cloudberry (Rubus chamaemorus) and white currant (Ribes x pallidum), were used for tumour prevention.
Sen synnyssä elämän aikaisilla ruokavalinnoilla tiedetään olevan suuri merkitys, niin että tavallisimmat länsimaiset paheet, kuten runsas energian saanti yhdistettynä runsaaseen kovan rasvan, punaisen lihan, sokereiden ja alkoholin käyttöön lisää paksusuolisyövän riskiä.
Adenomas progressing to malignant carcinomas are most likely found in the sub-groups having the highest levels of β-catenin.
Aktiivisimman β-kateniini -signaloinnin omaavien kasvaimien joukosta olisivat luultavimmin löytyneet syöväksi kehittyvät kasvaimet.
The levels of nuclear β-catenin and cyclin D1 combined with size of the adenomas in the treatment groups suggests that diets induced differences in the cancerous process.
Marjo Misikankaan väitöskirjatutkimuksen mukaan ruoka aiheuttaa selkeitä muutoksia suoliston solujen toimintaan ja sitä kautta muuttaa syöpäriskiä kokeellisessa paksusuolimallissa.
The preventative effects of berries in the initiation phase were not mediated by β-catenin signalling.
Solujen sisäisiä signalointireittejä tiedetään olevan huomattava määrä ja yksi selkeästi paksusuolisyövän kehitykseen liitetty on β-kateniini -signalointi.
The adenomas (Apc-/-) and surrounding normal-appearing mucosa (Apc+/-) were investigated separately due to their mutational and functional differences.
Signalointia tutkittiin sekä suoliston kasvaimista että näitä ympäröivästä normaalista kudoksesta.
Cyanobacteria are able to hydrolyse nutrients from organic matter through extracellular enzyme activities.
Syanobakteerit pystyvät irrottamaan tuottamillaan solun ulkopuolisilla entsyymeillä ravinteita orgaanisesta aineesta.
The P concentration increased Anabaena biomass, but the effect of N concentration was statistically insignificant for growth yield, probably due to the ability of the genus to fix molecular N2.
Korkea fosforipitoisuus lisäsi myös Anabaena-syanobakteerin kasvua, mutta typpipitoisuudella ei ollut tilastollisesti merkittävää vaikutusta sen kasvulle todennäköisesti siksi, että suku pystyy sitomaan ilmasta veteen liuennutta typpikaasua.
Studies in the field have been difficult, owing to the lack of methods to identify and quantify the different genotypes.
Tutkiminen vesistöissä on ollut vaikeaa, sillä aiemmin ei ole ollut menetelmiä, joilla maksamyrkkyä tuottaneet solut olisi voitu tunnistaa.
The effects of environmental factors on biomass and microcystin production by the freshwater cyanobacterial genera Microcystis and Anabaena
Ympäristötekijöiden vaikutuksia makeiden vesien Microcystis ja Anabaena syanobakteerisukujen biomassaan ja maksamyrkyntuottoon
Previously, the effects of environmental factors on the growth and microcystin production of cyanobacteria have mainly been studied by means of isolated cyanobacteria cultures in the laboratory.
Ympäristötekijöiden vaikutuksia on tutkittu lähinnä syanobakteeriviljelmillä laboratoriossa.
Several cyanobacterial genera produce the hepatotoxins, microcystins.
Monet syanobakteerien eli sinilevien suvut voivat tuottaa maksamyrkkyjä, mikrokystiinejä.
The highest LAP activities were observed in the most eutrophic basins of Lake Hiidenvesi.
Hiidenvedellä suurin LAP-aktiivisuus havaittiin järven kaikkein rehevimmissä osissa.
P and N concentrations and their combined effect increased cyanobacterial biomass of all Microcystis strains.
Fosfori- ja typpipitoisuudet ja niiden yhteisvaikutus kasvattivat kahden Microcystis-syanobakteerin maksamyrkkypitoisuutta.
Leucine aminopeptidase (LAP) activity was observed in an axenic N2-fixing Anabaena strain grown in batch cultures.
Anabaena-puhdasviljelmässä havaittiin leusiiniaminopeptidaasiaktiivisuutta (LAP).
Microcystins are produced only in cells that have microcystin synthetase gene (mcy) clusters, which encode enzyme complexes involved in microcystin biosynthesis.
Myrkyntuotto on mahdollista niissä soluissa, joissa on myrkkyä tuottavia entsyymikomplekseja.
The P concentration caused a statistically significant increase in LAP activity, whereas the effect of N concentration was insignificant.
Typpipitoisuudella ei ollut tilastollisesti merkittävää vaikutusta.
P and N concentrations and combined nutrients caused an increase in cellular microcystin concentrations of the Microcystis strain cultivated in chemostat cultures.
Fosfori- ja typpipitoisuudet ja niiden yhteisvaikutus tehostivat Microcystis-suvun maksamyrkyllisten ja myrkyttömien syanobakteerien kasvua.
LAP activity probably originated mostly from attached heterotrophic bacteria and less from cyanobacteria.
Jos oletetaan, että syanobakteerien LAP-aktiivisuus oli Hiidenvedellä yhtä suurta kuin Anabaena-puhdasviljelmässä, voidaan päätellä, että Hiidenvedellä LAP-aktiivisuus oli enimmäkseen peräisin syanobakteerien yhteydessä elävistä muista bakteereista.
Effects of P and N concentrations on the biomass of microcystin-producing and nonmicrocystin-producing Microcystis strains and an Anabaena strain were studied in cultures.
Tuusulanjärvellä ja Hiidenvedellä maksamyrkyn tuottamiseen tarvittavia geenejä havaittiin Microcystis- ja Anabaena-suvun syanobakteereissa.
Because the most potent microcystin-producing genus of a lake can be identified, it will be possible in the future to design genus-targeted strategies for lake restoration.
Näiden tietojen ansiosta voi olla mahdollista suunnitella sellaisia järvien kunnostusmenetelmiä, joilla voisi vähentää juuri haitallisimman syanobakteerisuvun kasvua.
In this study, genus-specific microcystin synthetase E (mcyE) gene primers were designed and a method to identify and quantify the mcyE copy numbers was developed and used in situ.
Tässä tutkimuksessa kehitetyllä geneettisellä menetelmällä pystytään tutkimaan maksamyrkkyjä tuottavia syanobakteereita vesistöissä, ja menetelmällä voidaan arvioida kahden tärkeimmän maksamyrkyntuottajasuvun määriä vesistöissä.
The biomass of microcystin-producing Microcystis was higher than that of nonmicrocystin-producing strains at high nutrient concentrations.
Tuusulanjärvellä ja Hiidenveden Kiihkelyksenselällä näitä geenejä oli todennäköisesti eniten Microcystis-suvun syanobakteereilla.
Microcystin-producing and nonmicrocystin-producing genotypes of single cyanobacterial genus may occur simultaneously in situ.
Vesistöissä voi esiintyä samanaikaisesti useita eri syanobakteerisukuja sekä niiden myrkyllisiä ja myrkyttömiä muotoja.
Biochemical and structural properties of Potato virus A VPg
Perunan A viruksen VPg -proteiinin biokemialliset ja rakenteelliset ominaisuudet
A major finding of this study is that PVA VPg belongs to the class of ´intrinsically disordered proteins´ (IDPs).
Tutkimustiedon lisääntyessä näitä proteiineja on alettu kutsua sisäisesti rakenteettomiksi proteiineiksi (intrinsically disrordered proteins).
VPg is also the last protein to be cleaved from the polyprotein.
VPg on selkeästi osittain rakenteeton proteiini.
The stabilization was accompanied by a change in VPg structure and major morphological modifications of the vesicles, including a pronounced increase in the size and appearance of pore or plaque like formations on the vesicle surface.
Rakenteettomuuden lisäksi työssä näytettiin rakenteen vakautuminen sen sitoutuessa rasvahappoihin ja tarkkailtiin proteiinin eri toimintoja ja niiden suhdetta rakenteettomuuteen.
The size increase is probably due to fusion or swelling of the vesicles.
Se vaikuttaa esimerkiksi viruksen liikkumiseen, genomin monistumiseen ja tumakuljetukseen.
Approximately 50% of the protein is disordered and an α-helical stabilization of these regions has been hypothesized.
Näyttäisi, että jopa puolet kaikista proteiinisekvensseistä saattaa koodata rakenteetonta aluetta.
The potato virus A (PVA) genome linked protein (VPg) is a multifunctional protein that takes part in vital infection cycle events such as replication and movement of the virus from cell to cell.
Rakenteettomuuden voidaan kuitenkin olettaa olevan yleistä myös virusproteiineilla, sillä niiden on suoriuduttava useista hyvin erilaisista infektiosyklin vaiheista ja niihin liittyvistä biokemiallisista tapahtumista pienellä määrällä proteiineja.
Evidence for the intrinsic disorder of VPg was provided by CD spectroscopy, NMR, fluorescence spectroscopy, bioinformatic analysis, and limited proteolytic digestion.
Väitöskirjassa proteiinin rakenteettomuutta on tutkittu käyttäen potyvirus -sukuun kuuluvaa perunan A viruksen VPg:tä.
VPg interacts with several viral and host proteins and is phosphorylated at several positions.
Monien virusproteiinien onkin osoitettu osallistuvan useisiin eri tehtäviin.
The most likely scenario seems to be an α-helical stabilization of VPg which induces formation of a pore or channel-like structure on the vesicle surface.
Se voi kasvattaa proteiinin vuorovaikutuspinta-alaa saranamaisten alueiden välityksellä tai muodostamalla paikallisen jatkuvassa liikkeessä olevan pinnan.
The existence of IDPs clearly shows that proteins can be functional and adapt a native fold without a rigid structure.
Viimeisten parin vuosikymmenen aikana tämä käsitys on alkanut muuttua, ja on selvinnyt, että proteiinin toiminnallisuus ei vaadi vakaata rakennetta.
The structure of VPg resembles that of a molten globule-type protein and has a hydrophobic core domain.
Rakenteettoman proteiinin rakenteet Klassinen malli proteiinin rakenteen ja toiminnan suhteesta yhdistää toimintaan tietyn vakaan kolmiulotteisen rakenteen.
IDPs are a novel protein class that has helped to explain the observed lack of structure.
Päinvastoin, alkaa näyttää siltä että usean tyyppiset proteiinit hyötyvät löyhästä laskostumisesta, joka mahdollistaa rakenteen sopeutuvuuden tilanteen mukaan.
These features indicate a central role in virus epidemiology and a requirement for an efficient but flexible mechanism for switching between different functions.
Mekanismi voi liittyä merkittäviin infektiosyklin vaiheisiin, joissa virus muokkaa isäntäsolun kalvorakenteita omiin käyttötarkoituksiinsa.
LTBP-3 promoter activity and mRNA expression instead were stimulated by TGF-β1 in osteosarcoma cells.
TGF-β:n havaittiin lisäävän LTBP-3 geenin promoottoriaktiivisuutta osteosarkoomasoluissa.
It was found that the expression of LTBP-4S and -4L are under control of two independent promoters.
Tutkimuksessa osoitettiin myös, että LTBP-4-proteiinin N-terminaaliset varianttimuodot (LTBP-4S ja -4L) ovat kahden itsenäisen geeenisäätelyalueen alaisia.
It is possible that these transcription factors control the basal expression of LTBP-3 and -4 genes.
Väitöstutkimuksessa tehdyt havainnot auttavat ymmärtämään LTBP-3 ja -4-proteiinien ilmentymistä kudoksissa.
This thesis provides information on transcriptional regulation of LTBP-3 and -4 genes, which is required for the deeper understanding of their tissue-specific functions.
Tämän väitöstutkimuksen tavoitteena oli tutkia LTBP-3 ja -4 geenien ilmentymiseen vaikuttavia tekijöitä sekä määrittää kyseisten geenien säätelystä vastaavat promoottorialueet.
Extracellular matrix (ECM) is a complex network of various proteins and proteoglycans which provides tissues with structural strength and resilience.
Soluväliaineen tyypillisimpiä proteiineja ovat kollageenit, elastiini sekä fibrilliinit, jotka muodostavat säiemäisiä rakenteita.
Latent transforming growth factor β (TGF-β) binding proteins (LTBPs) associate fibrillar structures of the ECM and mediate the efficient secretion and ECM deposition of latent TGF-β.
LTBP-proteiineilla on osoitettu olevan tärkeä merkitys TGF-β kasvutekijän aktivoitumisessa, joten LTBP-proteiinien ilmentymiseen vaikuttavien tekijöiden sekä niiden rakenteellisten ominaisuuksien tunteminen on tärkeää TGF-β:n säätelyn kannalta.
In the current work it was observed that there are significant differences in the secretion, processing and ECM targeting of LTBP-4S and -4L.
Väitöstutkimuksen mukaan LTBP-4S- ja -4L-proteiinien erittymisessä soluista sekä niiden prosessoinnissa on merkittäviä eroja.
Furthermore, LTBP-4S was found to have heparin binding regions, of which the C-terminal binding site mediated fibroblast adhesion.
Lisäksi tutkimuksessa löydettiin hepariinia sitovia alueita LTBP-4S-molekyylistä, jotka ainakin osittain toimivat soluadheesiossa tarttumispintana.
These findings may advance understanding the abnormal activation of TGF-β which is associated with connective tissue disorders and cancer.
Soluväliaineen proteiinien ilmentymisessä tapahtuvat muutokset tai niiden rakenteellinen poikkeavuus saattavat siten vaikuttaa erilaisten sidekudossairauksien tai syövän syntyyn.
It was found that the N-terminal end of LTBP-4S possesses fibronectin (FN) binding sites which are critical for its ECM targeting.
LTBP-4S:n N-terminaalisen alueen havaittiin sitoutuvan soluväliaineen fibronektiini-proteiiniin.
Putative binding sites for Sp1 and GATA family of transcription factors were recognized in all of these regulatory regions.
LTBP-3, -4S ja -4L promoottoreille yhteistä olivat GATA- ja Sp1-transkriptiotekijöiden sitoutumiskohdat, jotka mahdollisesti vastaavat kyseisten geenien perustranskriptiosta.Kaikki säätelyalueet olivat myös hyvin GC-rikkaita.
This finding was in accordance with the observed expression patterns of LTBP-4S and -4L in human tissues.
Väitöstutkimuksessa selvitettiin myös LTBP-4S- ja -4L-proteiinien liittymistä soluväliaineen rakenteisiin.
Further, the current work elucidates the structural variability of LTBPs, which appears to have impact on secretion and ECM targeting of TGF-β.
Lisäksi havaitut LTBP-proteiinien vuorovaikutukset muiden soluväliainemolekyylien kanssa selkeyttävät TGF-β-kasvutekijän sijoittumista soluväliaineen rakenteisiin ja ovat siten tärkeitä TGF-β-aktivaation ymmärtämiselle.
By harvesting signaling molecules like growth factors ECM has the capacity to control cellular functions including proliferation, differentiation and cell survival.
TGF-β, joka puolestaan on tärkeä solujen kasvun ja erilaistumisen säätelijä, myös varastoituu soluväliaineen rakenteisiin LTBP-proteiinien välityksellä.
Smad binding element was found within the LTBP-3 and -4S promoter regions, but it was not present in LTBP-4L promoter.
Tärkeä havainto oli TGF-β1:n sitoutuminen LTBP-4L:n kanssa.