natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Up to recently, only one KCC2 transcript has been thought to exist.
Kuten edellä mainittiin, tuotetun KCC2 proteiinin väheneminen aiheuttaa vakavia seurauksia.
The aim of the presented thesis is to recognize such transcriptional mechanisms and, on their basis, to create a transcriptional model that would explain the established SLC12A5 gene behaviour.
Tutkimuksessa myös pyrittiin vastaamaan kysymykseen, mitkä mekanismit ylläpitävät tämän kuljettajan tarvittavaa tasoa soluissa.
The relationships between the component fluxes and the environmental factors (light, temperature, atmospheric CO2, air humidity and soil moisture) were studied with mathematical modelling.
Näiden yhteyksiä ympäristötekijöihin (valo, lämpötila, ilmakehän hiilidioksidi sekä ilman ja maan kosteus) tutkittiin matemaattisten mallien avulla.
The temperature relationship of the annual cycle of photosynthesis was found to be almost equal in the southern boreal zone and at the timberline in the northern boreal zone.
Fotosynteesin vuosisyklin ja lämpötilan yhteys oli lähes samanlainen eteläboreaalisen vyöhykkeen ja pohjoisen metsänrajan männyillä.
Carbon also accumulates in the soil as litter and via the roots.
Hiiltä kertyy myös maahan kasvien karikkeena sekä juurten kautta.
Rate of wood respiration was in the order of 10% of total ecosystem respiration.
Puuaineksen hengitys oli suuruusluokkaa 10% kokonaishengityksestä.
The forest vegetation takes up atmospheric carbon dioxide (CO2) in photosynthesis.
Metsän kasvillisuus sitoo ilmakehän hiilidioksidia (CO2) fotosynteesissä.
Part of the fixed carbon is released back into the atmosphere during plant respiration but a substantial part is stored as plant biomass, especially in the stems of trees.
Osa sidotusta hiilestä vapautuu nopeasti takaisin ilmakehään kasvien hengityksessä mutta merkittävä osa varastoituu kasveihin, ennenkaikkea puiden runkoihin.
The study was based on direct flux measurements with chambers and eddy covariance (EC), and modelling of component CO2 fluxes.
Työ perustui suoriin CO2-vuon mittauksiin kammioilla ja mikrometeorologisella eddy covariance -menetelmällä sekä CO2-komponenttivoiden mallintamiseen.
CO2 is released into the atmosphere from these carbon stocks in the decomposition of dead biomass.
Näistä hiilivarastoista hiilidioksidia taas vapautuu ilmakehään kuolleen biomassan hajotessa.
The net CO2 exchange of the stand was partitioned into component fluxes: photosynthesis of trees and ground vegetation, respiration of tree foliage and stems, and CO2 efflux from the soil.
Metsikön hiilidioksidin kokonaisvaihto jaettiin puiden ja pintakasvillisuuden fotosynteesiin, puiden lehvästön ja runkojen hengitykseen sekä maasta tulevaan CO2-vuohon.
A 12-year-old sapling site was at the turning point from source to a sink of CO2.
12-vuotias taimikko oli muuttumassa hiilen lähteestä hiilen nieluksi.
The annual CO2 balance varied from a source of about 400 g C/m2 at a recently clearcut site to net CO2 uptake of 200 300 g C/m2 in a middle-aged (40-year-old) and a mature (75-year-old) stand.
Keski-ikäinen (40-vuotias) ja lähes hakkuukypsä (75-vuotias) metsikkö sitoivat vuodessa hiiltä 200 300 g C/m2.
The respiratory fluxes showed instantaneous and seasonal temperature relationships but they could also be connected to photosynthesis at an annual timescale.
Hengityskomponentit olivat yhteydessä lämpötilan hetkelliseen ja vuodenaikaiseen vaihteluun mutta vuositaseiden vaihtelu korreloi myös fotosynteesituotoksen kanssa.
Carbon balance of a forest stand is the difference between the CO2 uptake and CO2 efflux.
Metsän hiilitase on hiilidioksidin sidonnan ja vapautumisen erotus.
The aboveground respiration was dominated by tree foliage which accounted for one third of the ecosystem respiration.
Keski-ikäisen metsikön suurin maanpäällinen hengityskomponentti oli puiden lehvästön hengitys, joka oli noin kolmannes koko metsikön hengityksestä.
This study quantifies and analyses the dynamics of carbon balance and component CO2 fluxes in four Southern Finnish Scots pine stands that covered the typical economic rotation time of 80 years.
Työssä määritettiin eri-ikäisten eteläsuomalaisten mäntymetsiköiden hiilitase ja hiilidioksidin vaihdon jakautuminen eri biomassaositteiden välillä tyypillisen 80:n vuoden hakkuukierron aikana.
Instantaneous and delayed responses to the environmental driving factors could predict well within-year variability in photosynthetic production: In the short term and during the growing season photosynthesis follows primarily light while the seasonal variation is more strongly connected to temperature.
Lyhyellä aikavälillä kasvukauden aikana fotosynteesinopeus seuraa lähinnä valon vaihteluita kun taas vuodenaikaisvaihtelu on voimakkaammin yhteydessä lämpötilaan.
Under closed pine canopies, ground vegetation accounted for 10 20% of stand photosynthesis whereas at the open sites the proportion and also the absolute photosynthesis of ground vegetation was much higher.
Keski-ikäisessä sulkeutuneen latvuston metsikössä puiden osuus fotosynteesituotoksesta oli hallitseva ja pintakasvillisuuden osuus 10 20%.
CO2 efflux from the soil dominated the ecosystem respiratory fluxes in all phases of stand development.
Kaikissa metsiköissä CO2-vuo maasta oli suurin hengityskomponentti.
In this thesis, we were able to induce secretion of lysosomal acidic cathepsin F from human monocyte-derived macrophages by stimulation with angiotensin II.
Tutkimuksemme osoittivat verisuonen seinämästä löytyvän angiotensiiini II:n pystyvän aiheuttamaan happaman katepsiini F-entsyymin erittymisen solunulkoiseen tilaan.
Recently, it has been suggested that decrease in the pH of extracellular fluid of the arterial intima may enhance LDL accumulation by increasing binding of the LDL to matrix proteoglycans and also by making the plaque more favorable for acidic enzymes to be active.
Happamassa LDL-hiukkasten on todettu sitoutuvan voimakkaammin seinämän proteoglykaaneihin, mikä edesauttaa LDL-hiukkasten kertymistä seinämään, sekä altistaa LDL-hiukkaset seinämässä sijaitsevien entsyymien aiheuttamalle muuntumiselle.
At acidic pH, the production of cell surface proteoglycans in macrophages was increased as well as the binding of native and modified LDL to cell surface proteoglycans.
Happamassa makrofagit tuottivat enemmän solun pinnan proteoglykaaneita ja LDL-hiukkasten sitoutumisen näihin todettiin lisääntyvän.
Especially acidic secretory sphingomyelinase was able to hydrolyze pre-proteolyzed LDL even at neutral pH. We also showed that the proteolyzed and lipolyzed LDL particles were able to bind more efficiently to human aortic proteoglycans.
Lisäksi katepsiini S:n todettiin muuntavan LDL-hiukkaset alttiimmaksi solunukoisten lipaasien vaikutukselle, minkä seurauksena muun muassa LDL-hiukkasten sitoutuminen soluväliaineen proteoglykaaneihin vahvistui.
In addition, the role of extracellular acidic pH on the ability of macrophages to internalize LDL was studied.
Tässä väitöskirjassa on tutkittu happamuuden vaikutusta LDL-hiukkasten kertymiseen ateroskleroottisessa plakissa esiintyviin makrofageihin.
Furthermore, macrophages cultured at acidic pH showed increased internalization of modified and native LDL leading to foam cell formation.
Tämän seurauksena muuntuneiden ja jopa muuntumattomien LDL-hiukkasten sisäänotto makrofageihin lisääntyi happamassa pH:ssa.
Many lysosomal acidic enzymes have been found in atherosclerotic plaques.
Lisäksi väitöskirjassa tutkittiin happamien entsyymien eritystä makrofageista sekä niiden vaikutusta solunulkoisessa tilassa.
The effects of trampling extended up to 8 m from path edges.
Nämä vaikutukset ulottuivat jopa kahdeksaan metriin asti polun reunasta.
These effects penetrated at least up to 50 m from the forest edges into the interiors, especially at south to west facing open edges.
Tämä vaikutus ulottui ainakin 50 metriä metsän sisään erityisesti avoimilla etelä-länsi reunoilla.
Results showed that the fragmentation of urban forest remnants into small and narrow patches should be avoided in order to maintain natural forest understorey vegetation in the urban setting.
Tulokset osoittivat, että metsien pirstomista pieniksi ja kapeiksi metsiköiksi pitäisi välttää, jotta luontainen metsäkasvillisuus voisi säilyä taajama-alueilla.
Data were collected in the greater Helsinki area (in the cities of Helsinki, Vantaa and Espoo, and in the municipalities of Sipoo and Tuusula) and in the Lahti region (in the city of Lahti and in the municipality of Hollola) by means of systematic and randomized vegetation and soil sampling and tree measurements.
Tutkimusaineisto kerättiin pääkaupunkiseudun taajamametsistä (Helsingistä, Vantaalta, Espoosta, Sipoosta ja Tuusulasta) sekä Lahden seudulta (Lahdesta ja Hollolasta) käyttäen systemaattista ja satunnaista otantaa kasvillisuuden, maaperän ja puuston tutkimiseksi.
Tree volume at the edge should be at least 225-250 m3 ha-1 and the proportion of conifers (especially spruce) 80% or more of the tree species composition.
Jos siis tavoitteena on metsäkasviyhteisöjen säilyttäminen, puuta pitäisi olla reunoilla 225–250 m3 ha-1 ja kuusen osuuden vähintään 80% tästä määrästä.
In order to limit the change in urban forest vegetation we need to know why it occurs.
Jotta laajamittaista taajamametsien kasvillisuuden muuttumista voitaisiin välttää, olisi tunnettava syyt, jotka muuttumista aiheuttavat.
Sample plots were placed from the forest edges to the interiors to investigate the effects of forest edges, and on paths of different levels of wear and off these paths to investigate the effects of trampling.
Näytealoja sijoitettiin metsien reunoilta sisäosiin (reunavaikutuksen tutkiminen) ja eriasteisesti kuluneille poluille ja polkujen ulkopuolelle (tallauksen vaikutusten tutkiminen).
Results indicated that typical forest site types at the edges are changing toward more nitrophilic vegetation communities.
Tulosten perusteella näyttää siltä, että tyypillinen metsäkasvilajisto on muuttumassa taajamametsien reunoilla ravinteisuutta paremmin sietäväksi.
The abundances of dwarf shrubs and bryophytes decreased, while light- and nitrogen-demanding herbs and grasses - and especially Sorbus aucuparia – were favoured at the edges and next to the paths.
Varvut ja sammalet vähenivät reunavaikutuksen ja tallauksen vuoksi, kun taas valosta ja typestä hyötyvät ruohot, heinät ja pihlaja menestyivät metsien ja polkujen reunoilla.
The effects of habitat edges and trampling intensity on vegetation in urban forests
Reunavaikutus ja kulutus kaupunkimetsien kasvillisuuden muokkaajina
The natural vegetation of mesic and sub-xeric forest site types studied was sensitive both to the effects of the edge and to trampling.
Kasvillisuus oli herkkää sekä reunan että tallauksen vaikutuksille.
In addition, closed edges may guide people’s movements to the maintained paths, thus preventing the spontaneous creation of dense path networks.
Suljetut, kuusivaltaiset reunat saattavat hillitä myös liiallista pihlajantaimien runsastumista taajamametsien reunoilla sekä ohjata ulkoilijoiden liikkumista rakennetuille poluille, mikä puolestaan vähentää tiheän rakentamattoman polkuverkoston muodostumista.
Therefore, the effects of edges and recreational use of urban forests on vegetation were investigated together in this thesis to reveal the relative strengths of these effects and to provide recommendations for forest management.
Tässä väitöskirjassa tutkittiin samanaikaisesti sekä reunan että tallauksen vaikutuksia, jotta saataisiin selville näiden tekijöiden suhteellinen merkitys aluskasvillisuuden muuttumisessa.
Especially, the consequences of forest fragmentation, i.e. the fact that forest edges receive more solar radiation, wind and air-borne nutrients than interiors have been ignored.
Kuitenkin auringonvalo, tuuli ja ilman epäpuhtaudet pääsevät helposti tunkeutumaan metsään reunojen kautta, mikä muuttaa metsälajiston elinympäristöä valoisammaksi, kuivemmaksi ja ravinteikkaammaksi.
Thus, urban forest fragments left within urban development should be at least 3 ha in size, and as circular as possible.
Metsien olisikin oltava kompakteja (lähinnä pyöreitä) ja vähintään kolmen hehtaarin kokoisia, jotta metsien sisään jäisi metsäkasvilajistolle sopivia elinympäristöjä.
The effects of trampling were pronounced on paths and even low levels of trampling decreased the abundances of certain species considerably.
Tämän ilmiön vaikutuksia taajamametsien aluskasvillisuuteen ei ole tutkittu aiemmin Suomessa, vaikka taajamametsät ovat usein kooltaan pieniä ja reuna-alueiden osuus koko metsän pinta-alasta on suuri.
Closed, spruce-dominated edges may also prevent the excessive growth of S. aucuparia saplings at urban forest edges.
Suljetut havupuuvaltaiset reunat pystyvät lieventämään reunan aiheuttamia vaikutuksia aluskasvillisuuteen.
Covers of the most abundant forest species decreased considerably – even tens of percentages – from interiors to the edges indicating strong edge effects.
Todellisten metsälajien runsaudet olivat huomattavasti alhaisemmat reunoilla kuin metsien sisäosissa.
Although changes in urban forest vegetation have been documented in previous Finnish studies, the reasons for these changes have not been studied explicitly.
Taajama-alueilla sijaitsevien metsien aluskasvillisuuden muuttumista on selitetty tähän asti lähinnä virkistyskäytön aiheuttamalla tallauksella.
The regulatory network for carbon source recognition and catabolite repression is complex and its functions are only partly known.
Hiilen käyttöön liittyvän aineenvaihduntaverkon toiminnan säätely on mutkikasta ja vain osittain tunnettua.
Increasing concern about global climate warming has accelerated research into renewable energy sources that could replace fossil petroleum-based fuels and materials.
Ilmaston lämpeneminen ja fossiilisten polttoaineiden rajallisuus on lisännyt kiinnostusta uusiutuvista raaka-aineista valmistettaviin polttoaineisiin ja tuotteisiin.
Introduction of a heterologous xylose-utilisation pathway into S. cerevisiae enables xylose fermentation, but ethanol yield and productivity do not reach the theoretical level.
Ksyloosia käyttävät muuntogeeniset leivinhiivakannat tuottavat ksyloosista etanolia, mutta etanolin saanto ja tuottonopeus eivät vielä yllä toivotulle tasolle.
The most importantly, results indicated that xylose was not able to repress to the same extent as glucose the genes of the tricarboxylic acid and glyoxylate cycles, gluconeogenesis and some other genes involved in the metabolism of respiratory carbon sources.
Tulokset osoittavat, että ksyloosi ei kykene glukoosin tavoin vaimentamaan leivinhiivassa sitruunahappokierron, glyoksylaattisyklin ja glukoneogeneesin proteiineja ilmentäviä geenejä eikä useita muita geenejä, jotka liittyvät muiden hiilen lähteiden kuin sokereiden käyttöön.
Metabolic flux analysis indicated increased NADPH-generating flux through the oxidative part of the pentose phosphate pathway in cells grown on xylose.
Lisäksi aineenvaihduntavuoiden mallinnus osoitti, että hiilivirta pentoosifosfaattireitin sen osan kautta, joka tuottaa NADPH:ta, oli vilkastunut ksyloosia käyttävissä soluissa verrattuna glukoosilla kasvaneisiin soluihin.
Consequently, multiple genetic modifications and also random approaches would probably be required if these pathways were to be modified for further improvement of xylose fermentation by recombinant S. cerevisiae strains.
Onkin todennäköistä, että etanolin tuotannon tehostamiseksi ksyloosista säätelyverkkoa muuttamalla tarvitaan useiden säätelyyn osallistuvien geenien ilmentymisen muuttamista tai geenien sattumanvaraista mutageneesiä.
This suggests that xylose is not recognised as a fully fermentative carbon source by the recombinant S. cerevisiae that may be one of the major reasons for the suboptimal fermentation of xylose.
Kaiken kaikkiaan soluissa havaitut muutokset viittaavat siihen, että S. cerevisiae ei kykene tunnistamaan ksyloosia glukoosin kaltaiseksi täysin fermentoitavaksi hiilen lähteeksi.
The results also showed that metabolism of xylose affected the gene expression and abundance of proteins in pathways leading to acetyl-CoA synthesis and altered the metabolic fluxes in these pathways.
Ksyloosin käyttö muutti myös asetyyli-CoA:n valmistukseen liittyvien geenien ilmentymistä sekä asetyyli-CoA:n aineenvaihduntareitillä olevien proteiinien määriä.
Bioethanol production from cellulosic biomass by fermentation with baker s yeast Saccharomyces cerevisiae is one of the most studied areas in this field.
Polttoaine-etanoli, joka on tuotettu fermentoimalla kasviperäistä selluloosaa ja hemiselluloosaa sisältävää kasvimateriaalia, on paljon tutkittu vaihtoehto fossiilisille polttoaineille.
In the present study, transcription, proteome and metabolic flux analyses of recombinant xylose-utilising S. cerevisiae expressing the genes encoding xylose reductase (XR) and xylitol dehydrogenase (XDH) from Pichia stipitis and the endogenous xylulokinase were carried out to characterise the global cellular responses to metabolism of xylose.
Ksyloosin käytön mahdollistavat entsyymit ksyloosireduktaasi ja ksylitolidehydrogenaasi, joita ilmentävät geenit on siirretty leivinhiivaan Pichia stipitis -hiivasta.
Additionally, the analyses showed increased expression and abundance of several other genes and proteins involved in cellular redox reactions (e.g. aldo-ketoreductase Gcy1p and 6-phosphogluconate dehydrogenase) in cells grown on xylose.
Tutkimuksessa havaittiin myös, että ksyloosilla kasvaneissa soluissa useiden solujen hapetus- ja pelkistysreaktioihin osallistuvien proteiinien määrä ja niitä ilmentävien geenien transkriptio oli lisääntynyt.
The focus has been on metabolic engineering of S. cerevisiae for utilisation of the pentose sugars, in particular D-xylose that is abundant in the hemicellulose fraction of biomass.
Laajalti etanolin tuottoon käytettävä leivinhiiva S. cerevisiae fermentoi kuitenkin tehokkaasti vain glukoosia ja heksoosisokereita eikä kykene käyttämään hemiselluloosassa suhteellisen runsaana esiintyvää viisihiilistä pentoosisokeria ksyloosia.
The aim of these studies was to find novel ways to engineer cells for improved xylose fermentation.
Nämä tulokset viittaavat muuntogeenisen hiivan pyrkimykseen lisätä solun sisäisen NADPH:n määrää ksyloosireduktaasientsyymin tarpeisiin.
Hexokinase 2, glucokinase and both enolase isoenzymes 1 and 2 were phosphorylated differently on the two different carbon sources studied.
Mielenkiintoinen havainto oli, että glykolyysiin osallistuvat entsyymit heksokinaasi, glukokinaasi ja enolaasi fosforyloituivat eri tavoin ksyloosilla ja glukoosilla kasvaneissa soluissa, mikä viittaa siihen, että näiden entsyymien aktiivisuutta ja/tai toimintaa eri olosuhteissa säädellään fosforylaation avulla.
The up-regulated genes included many neuronal genes and some putative susceptibility genes for respiratory disorders.
NPSR1:n säätelemien geenien joukossa oli mm. muutamia neuronaalisia geenejä sekä hengitystiesairauksien mahdollisia alttiusgeenejä.
Risk effects of the gene variants varied from 1.4 to 2.5.
Osoitimme, että riski sairastua astmaan on 1.4-2.5 kertainen geenin riskimuotoa kantavilla potilailla verrrattuna muuhun väestöön.
By Gene Ontology enrichment analysis, the biological process terms, cell proliferation, morphogenesis and immune response were among the most altered.
Analysoimme mitä toimintoja kohdegeenit säätelevät, ja tärkeimmät ryhmät olivat immuunivasteet, morfologia ja proliferaatio (solukasvun säätely).
Positional cloning and pathway analysis of the asthma susceptibility gene, NPSR1
Astman alttiusgeenin, NPSR1:n, paikannettu kloonaus ja signaalireitti-analyysi
A total of 104 genes were found significantly up-regulated and 42 down-regulated 6 h after NPS administration.
Tunnistimme 104 geeniä, joiden ilmentyminen oli kasvanut, sekä 42 geeniä, joiden ilmentyminen oli laskenut.
We observed aberrant expression levels of NPSR1-B in smooth muscle in asthmatic bronchi as compared to healthy.
Osoitimme kudosvärjäyksin, että astmaa sairastavilla potilailla NPSR1:n määrä keuhkojen sileässä lihaksessa kasvoi terveisiin verrokkeihin verrattuna.
An earlier significant linkage mapping result among Finnish Kainuu asthma families was confirmed in two independent cohorts: in asthma families from Quebec, Canada and in allergy families from North Karelia, Finland.
Tässä väitöstutkimuksessa osoitimme NPSR1:n riskivaikutuksen myös kahdessa muussa potilasaineistossa: pohjoiskarjalaisilla ja kanadan-ranskalaisilla perheillä.
NPSR1 belongs to the G protein-coupled receptor (GPCR) family with a topology of seven transmembrane domains.
NPSR1-proteiini kuuluu rakenteensa perusteella G-proteiinireseptoreihin, jotka toimivat solukalvolla välittäen signaaleja solun sisäpuolelle.
In the present study, we identified a novel asthma susceptibility gene, NPSR1 (neuropeptide S receptor 1) on chromosome 7p14.3 by the positional cloning strategy.
Tutkimuksessamme löysimme uuden astmalle altistavan geenin, NPSR1:n (neuropeptidi S reseptori 1).
In an experimental mouse model, the induced lung inflammation resulted in elevated Npsr1 levels.
Lisäksi osoitimme hiirimallilla, että aiheutettu astman kaltainen keuhkotulehdus johti NPSR1:n märän kasvuun hiiren keuhkoissa.
We detected a low but ubiquitous expression level of NPSR1-B in various tissues and endogenous cell lines while NPSR1-A has a more restricted expression pattern.
Tutkimme NPSR1:n ilmentymistä ja osoitimme, että NPSR1 ilmenee useissa erityyppisissä soluissa ja kudoksissa, kuten keuhkojen ja ruoansulatuskanavan limakalvoilla sekä iholla.
In conclusion, we identified a novel asthma susceptibility gene, NPSR1, on chromosome 7p14.3.
Yhteenvetona todettakoon, että tässä tutkimuksessa löysimme uuden astmalle altistavan geenin, NPSR1:n, jonka proteiinituote kuuluu G-proteiinireseptoreihin.
NPS-NPSR1 represents a novel pathway that regulates cell proliferation and immune responses, and thus may have functional relevance in the pathogenesis of asthma.
Astma on keuhkoputkien limakalvojen tulehdussairaus, joka aiheuttaa keuhkojen toiminnan häiriöitä ja erityisesti keuhkoputkien ahtautumista.
To determine which target genes were regulated by the NPS-NPSR1 pathway, NPSR1-A cells were stimulated with NPS, and differentially expressed genes were identified using the Affymetrix HGU133Plus2 GeneChip.
Stimuloimme NPSR1:tä ylituottavat solut spesifisellä neuropeptidi S ligandilla (NPS) ja määritimme kohdegeenien ilmentymisen 6 tuntia stimulaation jälkeen.
Furthermore, we demonstrated that the activation of NPSR1 with its endogenous agonist, neuropeptide S (NPS), resulted in a significant inhibition of the growth of NPSR1-A overexpressing stable cell lines (NPSR1-A cells).
NPSR1:n toiminnasta saimme solumallia käyttäen selville, että NPSRI säätelee solukasvua.
All seven haplotypes occur in all three populations at frequences > 2%.
Suomessa arviolta 6% väestöstä sairastaa astmaa.
Plants are rooted to their growth place; therefore it is important that they react adequately to changes in environmental conditions.
Kasvit ovat juurtuneet kasvualustaansa; tämän vuoksi on tärkeää, että ne reagoivat riittävästi ympäristön muuttuviin olosuhteisiin.
For activation, SLAC1 needs to be phosphorylated.
SLAC1 tarvitsee aktivoituakseen fosforylaation.
Importantly, guard cells protect the plant from desiccation in drought conditions by reducing the aperture of the stomatal pore.
Mikä tärkeintä, huulisolut suojelevat kasvia kuivumiselta sateettomissa olosuhteissa rajoittamalla ilmaraon avautumisastetta.
They serve also as the first barrier against the major air pollutant ozone, but the behaviour of guard cells during ozone exposure has not been sufficiently addressed.
Ne toimivat myös ensimmäisenä esteenä merkittävää ilmansaastetta, otsonia vastaan, mutta huulisolujen toimintaa otsonialtistuksen aikana ei ole tutkittu riittävästi.
SLAC1 was shown to be a central regulator in response to all major factors regulating guard cell aperture: CO2, light/darkness transitions, ozone, relative air humidity, ABA, NO, H2O2, and extracellular Ca2+.
SLAC1 osoitettiin olevan keskeinen säätelytekijä kaikissa merkittävissä vasteissa, jotka ohjaavat huulisolujen avautumisastetta: CO2, valo-pimeä siirtymä, otsoni, ilman suhteellinen kosteus, ABA, NO, H2O2 ja solunulkoinen Ca2+.