natgillin/translations-raw huggingface dataset:
To understand such silent and silenced body writing, the thesis develops a new perspective for Peace and Conflict Research, entitled the global biopolitical economy of needs.
Jotta olisi mahdollista kuulla myös heitä, joiden hoivatarpeet jäävät politiikan jalkoihin, väitöskirja kehittää uuden tavan tarkastella maailmaa hoivatarpeen globaalina biopoliittisena taloutena.
Namely, the biopolitics of needs is not just about the politics of life.
Samalla avautuu mahdollisuus rauhanomaiselle ylikansalliselle biopolitiikalle, jonka keskiössä ei ole elämä sinänsä, vaan hoivatarpeiden elämä.
Over the last ten years, some 400-500 Filipino Registered Nurses (RNs) have been recruited to work in Finland, mostly as nursing assistants and practical nurses (PNs) for transnationally owned private care companies, which sell services to the public sector.
Vuoteen 2017 mennessä Suomeen on rekrytoitu arviolta 400–500 korkeakoulutettua filippiiniläistä sairaanhoitajaa, pääosin hoiva-avustajiksi tai lähihoitajiksi.
Drawing on ethnographic research and deconstructive methods of analysis, the thesis shows that Finland has not yet taken seriously its international responsibilities as a receiving state of professional nurse migration.
Näin syntyvä analyysi osoittaa, kuinka Suomi ei toistaiseksi suhtaudu vakavasti rooliinsa hoitoalan maahanmuuton kohdemaana.
The thesis shows, for instance, how the Finnish state leaves the immigration routes of skilled health care professionals partly unmanaged, while the law simultaneously reproduces institutional discrimination of non-EU nurses in the national labour markets.
Väitöskirja osoittaa, kuinka Suomen valtio jättää hoitoalan ammattilaisten maahanmuuttoon liittyvää toimintaa osin hallinnoimatta.
Addressing the discipline of Peace and Conflict Research, this article-based thesis examines such transnational politics of life, through the entanglements of ageing Finland and the global nurse reserve of the Philippines.
Tässä Rauhan- ja konfliktintutkimuksen tieteenalaan kuuluvassa, neljästä artikkelista ja niiden yhteenvedosta koostuvassa väitöskirjassa kysytään, miten ikääntyvä Suomi kietoutuu yhteen globaalisti hyödynnettävän filippiiniläiseen hoitajareservin kanssa.
Nevertheless, even without a voice, bodies in need of care constantly write the world through the relations they enact.
Näkökulma pyrkii lukemaan niitä hoivan ja heitteillejätön ylikansallisia suhteita, joita hoivasta riippuvaiset ruumiit kirjoittavat maailmaan, vaiettuina ja vaiennettuinakin.
In the era of neoliberal capitalism, the body in need of care is the subaltern that cannot speak.
Politiikan keskittyessä taloudelliseen tuottavuuteen, hoivasta täysin riippuvaisilla ruumiilla – joilta dementia on voinut viedä muistin ja minuuden – ei ole ääntä.
Drawing on multi-sited and non-local ethnography on Filipino nurse migration to Finland, this thesis asks how the ageing of the Finnish welfare state entangles with the transnational care economy in general, and the Philippine nurse reserve in particular, as Filipino nurses migrate for Finnish elderly care.
Filippiiniläisten sairaanhoitajien Suomeen suuntautuvat muuttoliikkeet vihjaavat siitä, että suomalainen vanhus on ruumillisesti verrattain vahva toimija globaalitalouden poliittisissa rakenteissa: Vielä silloinkin, kun suomalainen on täysin riippuvainen toisen ihmisen tarjoamasta hoivasta, hänen ruumiilliset tarpeensa voivat laittaa liikkeelle poliittisia ja taloudellisia prosesseja, joiden seurauksena hoiva liikkuu globaalisti, aina Filippiineiltä Suomeen saakka.
The suggested perspective demands a recurrent deconstruction of the prevailing material-discursive episteme(s), with a focus on the bodies whose needs cannot speak.
Suomessa ja Filippiineillä kerättyjä empiirisiä aineistoja luetaan dekonstruktiivisesti, eli "vinosti" ja "vastakarvaan".
The re-search material was collected from two sources.
Tutkimuksen aineistoa kerättiin kahdesta lähteestä.
The results are significant for both the individual wellbeing of men and the health of the Finnish men s population in general.
Saaduilla tuloksilla on merkitystä miehen yksilöllisen hyvinvoinnin sekä yleisimminkin maamme miesväestön terveyden kannalta.
The research results were placed into six main categories, which were then divided into sub-categories.
Tutkimuksen tuloksena muodostettiin kuusi yläsisältöaluetta, jotka jakautuivat alasisältöalueisiin.
The analysis method was phenomenological, connected to the method of phenomenological psychology developed by Giorgi and expanded by Perttula.
Analyysimenetelmällä oli kuitenkin yhtymäkohtia Giorgin kehittämään fenomenologisen psykologian metodiin ja Perttulan siihen tekemään laajennokseen.
One part of the material was gathered through open interviews (n=29) with men facing from acute myocardial infarction (n=17).
Toinen osa aineistosta koostui sydäninfarktiin sairastuneiden (n = 17) avoimista haastatteluista (n = 29).
The main categories were as follows: living with a life-threatening illness, the characteris-tics of the caregiver, becoming hospitalised, meeting family members, sharing with peers and returning home.
Yläsisältöalueet ovat seuraavat: kuolemanvaarassa oleminen, hoidonantajien ominaisuudet, sairaalapotilaaksi joutuminen, perheen kohtaaminen, kohtalotoveruuden jakaminen ja sairaalasta kotiutuminen.
It can also be applied within a wider framework: planning and developing the care of heart disease patients and the basic work, supplemen-tation, specialisation and continuing education of caregivers.
Tutkimustietoa voidaan käyttää laajemminkin sydäntauteja sairastavien potilaiden hoidon kehittämiseen sekä terveydenhuoltohenkilökunnan perus-, täydennys-, erikoistumis- ja jatkokoulutuksessa.
From 1997-1998, each respondent was interviewed four times while on sick leave.
Tiedonantajia haastateltiin yhdestä neljään kertaan.
FACING ACUTE MYOCARDIAL INFARCTION: PHENOMENOLOGICAL RESEARCH OF MEN FACING ILLNESS AND AS PATIENTS The purpose of this qualitative, phenomenological research is to examine and describe the experiences of men going through acute myocardial infarction, life-threatening illnesses and to look at the men in a patient s context.
Tämän kvalitatiivisen, fenomenologisen tutkimuksen tarkoituksena oli tarkastella ja kuvata miehen sydäninfarktikokemusta äkillisen, henkeä uhkaavan sairauden ja potilaana olemisen näkökulmasta.
The research results can be useful to acute myocardial infarction patients and their families for planning, implementing and assessing the needed care.
Tuloksia voidaan hyödyntää sydäninfarktiin sairastuneiden ja heidän perheidensä hoidon suunnittelussa, toteuttamisessa ja arvioinnissa.
An understanding of men s experiences of acute myocardial infarction and the significance of the experiences was gained through interviews.
Tutkimuksen perusteella saadaan ymmärrystä sydäninfarktikokemuksesta ja kokemuksen merkityksistä.
The second part of the material was based on published autobiographical texts (n=2) of men who had faced acute myocardial infarction.
Aineiston toisena osana oli julkaistujen muisteluteosten aineisto (n = 2).
The network of meanings concerning the heart attack experiences was shaped according to the research results.
Tutkimuksen tuloksista muodostettiin miehen sydäninfarktikokemusta kuvaava merkitysverkosto.
The re-search material was 917 pages (1.5 spaced).
Tutkimustehtävät olivat: 1.
The PGT comprised 20-24 weekly three-hour sessions with 3-5 months of follow-up and the PSS comprised individually tailored support lasting on average 12 months and included e.g. home visits, mother-infant support and marital counseling.
Ryhmät käsittivät 20 - 24 viikoittaista kolmen tunnin tapaamista ajoittuen loppuraskaudesta lapsen ensimmäisiin kuukausiin sekä 3-5 kuukauden ajan seurantakäynnit.
Mother-infant Psychotherapy Groups among Drug-Abusing Mothers - Preventing Intergenerational Negative Transmission
Äiti-vauvapsykoterapiaryhmät huumetaustaisten äitien hoidossa ja ylisukupolvisen negatiivisen kierteen katkaisemisessa
Assessments were pre-intervention and at 4 and 12 month follow-up.
Edellytyksenä oli päihdeongelman tunnistaminen ja varhainen hoitoonohjaus sekä 9 - 12 kuukautta kestävä hoitosuhde yhteen tai kahteen työntekijään.
A general improvement was found in the quality of mother-child interaction in both groups.
Äidin ja vauvan vuorovaikutus parani sekä ryhmämuotoisessa että yksilöllisessä hoidossa.
The results can be summarized as follows: Drug-abusing mothers reported higher levels of pregnancy-related distress, depressiveness and hostility, and lower levels of social support than their comparisons.
Tutkimuksessa todettiin, että huumetaustaiset äidit olivat raskausaikana psykososiaalisesti erittäin kuormittuneita ja saivat muita äitejä vähemmän tukea läheisiltään.
The general purpose of the study was to explore the clinical applicability of psychodynamic mother-infant group therapy (PGT) among perinatal drug-abusing women and their infants.
Tutkijaryhmä selvitti ryhmäpsykoterapian ja yksilöllisen hoidon vaikutusta äidin päihteiden käyttöön ja hoidossa pysymiseen, äidin mielenterveyteen sekä äidin ja lapsen vuorovaikutussuhteeseen.
Attachment-derived methods (AAI, EA, SSP) were helpful for understanding the effects of the intervention and how to prevent the transmission of mother’s unresolved trauma to the infant.
Hoidon tärkeä tavoite on estää äidin turvattomuuden ja traumojen kokemusten siirtyminen lapsen kannettaviksi.
This study may contribute to the research and develop accurately focused intervention alternatives to treat these mothers’ relational traumatic experiences during the rapid transition in order to prevent transgenerational destructive models from being transferred to the offspring.
Lisäksi tutkittiin, miten hoidon avulla voidaan estää äidin negatiivisten kokemusten ja käyttäytymismallien ylisukupolvinen siirtyminen.
The findings highlight that perinatal substance-dependent mothers need programs that offer them safe environments where with their peers they can build a confidential relationship and continuity with a few clinicians.
Ylisukupolvisen negatiivisen kierteen katkaiseminen edellyttää, että päihderiippuvaiset äidit saavat yhdessä vauvojensa kanssa yksilöllisesti suunniteltua ja katkeamatonta tukea.
Drug-abusing women participated either in the PGT (N = 26) or PSS (N = 25) interventions at two outpatient family support centers in Finland.
Terapiaryhmät toteutettiin Lahden Diakoniasäätiön Löydä timantit -projektissa sekä Tampereen kaupungin perhekuntoutuskeskus Päiväperhossa.
Third, to investigate the beneficial intervention impacts on substance abuse and program completion and on changes in maternal depressive symptoms and the mother-infant relationship (maternal sensitivity, structuring, intrusiveness and hostility, likewise child’s responsiveness and involvement ).The results were compared between PGT and PSS (psychosocial support) and non-drug abusing comparison groups.
Merkittävä havainto oli, että päihdeongelmaisille äidille tyypilliset ja lapsen kehityksen kannalta erityisen vahingoittavat kielteiset vuorovaikutusmallit (vihamielinen ja tunkeutuva käyttäytyminen) lasta kohtaan vähenivät enemmän nimenomaan ryhmäpsykoterapiaa saaneilla äideillä.
However, a safe therapeutic context helped them to deal with the stress and to mobilize their perinatal resources.
Nämä äidit ilmoittivat vertaisryhmän tuen ja turvallisuuden tunteen kokemuksen auttaneen heitä vaikeiden asioiden kohtaamisessa ja tunnetilojen hallinnassa.
Second, to examine the impact of drug abuse on prenatal resources and mental health problems and how they predict postpartum mental health among drug-abusing and non-substance abusing mothers.
Sosiaali- ja terveydenhuollon eri sektoreiden toimijoiden tulisi yhdessä suunnitella kuka, miten ja missä järjestyksessä parhaiten arvioidaan ja hoidetaan äitien päihdeongelmaa ja trauma- ja psyyketaustaa ja miten voidaan samanaikaisesti estää pienen lapsen kehityksen vaurioituminen.
The aim was to prevent infant disorganized attachment and to evaluate how the methods derived from attachment theory may demonstrate the effects of an intervention.
Perusajatuksena oli tarjota äideille kokemuksia huolenpidosta ja välittämisestä ja vahvistaa heidän kykyään hoivata vauvaansa.
During the intervention and throughout the 12-month postpartum follow-up maternal abstinence and treatment completion were on average 80% in both PGT and PSS intervention groups.
Tulokset kuitenkin osoittavat, että n. 80 % äideistä kykeni jättämään päihteet ja sitoutui avohoitoon.
The comparison group consisted of 50 non-drug abusing women at a maternity outpatient clinic.
Huumetaustaisia ja ei-päihdeongelmaisia äiti-vauvapareja verrattiin keskenään.
The data were collected using a self-report questionnaire during school hours.
Tutkimusmenetelmänä käytettiin kyselyä.
The results showed that the average size and composition of social networks among adolescents with and without visual impairment were quite similar.
Tutkimuksen tulokset osoittivat, että näkövammaisten ja ei-näkövammaisten nuorten sosiaalisten verkostojen koko ja koostumus olivat samankaltaisia.
However, adolescents without visual impairment (especially the girls) reported receiving support from friends more frequently than adolescents with visual impairment.
Kuitenkin näkövammaiset nuoret, erityisesti tytöt, kertoivat saavansa ystäviltään tukea harvemmin kuin ei-näkövammaiset.
The study population comprised two age cohorts, one studied in the period 1993-1994 (n=54) and the other in the period 1996-1997 (n=61), of Finnish-speaking adolescents with visual impairment who were integrated in Grades 7-9 in regular comprehensive schools throughout Finland and were free of additional handicapping conditions.
Tutkimuksen kohderyhmänä oli 115 lukuvuosina 1993-1994 ja 1996-1997 kotipaikkakuntansa peruskoulun yläasteella opiskellutta suomenkielistä näkövammaista nuorta, joilla ei näkövamman lisäksi ollut muita vammoja (keski-ikä noin 14 vuotta).
Visually impaired adolescents had more difficulties in their relationships with friends than had adolescents with chronic conditions and non-disabled controls.
Lisäksi näkövammaisilla nuorilla oli enemmän ongelmia ystävyyssuhteissa kuin ei-näkövammaisilla ja kroonisesti sairailla nuorilla.
The results indicated that most adolescents with visual impairment traverse this period of life without any significant psychological difficulties.
Tutkimuksen tulokset osoittivat, että valtaosa näkövammaisista selviää nuoruusiän kehitystehtävistä ilman suurempia ongelmia.
In addition to male gender, higher scores of relationships with friends was an important protective factor against depression among adolescents with visual impairment.
Miessukupuolen lisäksi hyvät ystävyyssuhteet ja ystäviin liittyminen olivat näkövammaisten ryhmässä keskeisiä hyvää itsetuntoa ennustavia ja depressiolta suojaavia tekijöitä.
There were altogether 76 boys and 39 girls either with low vision (n=94) or blind (n=21).
Heikkonäköisiä heistä oli 94 ja sokeita 21.
Adolescents with visual impairment did not differ from those without visual impairment in psychological wellbeing and in family relations.
Näkövammaisten ja ei-näkövammaisten nuorten välillä ei ollut eroa psyykkisessä hyvinvoinnissa (psykosomaattiset oireet, masennus, itsetunto).
The control group consisted of the normally sighted classmates of the 66 visually impaired adolescents throughout Finland (cohort 1: n=410, cohort 2: n=241).
Vertailuryhmä koostui 607:stä normaalisti näkevästä ja 44:stä kroonisesti sairaasta näkövammaisten nuorten luokkatoverista.
However, it seems likely that in adolescence visual impairment causes stress, especially in girls.
Näyttää kuitenkin siltä, että näkövammaisuus aiheuttaa ongelmia nuoruudessa erityisesti tytöillä ja siksi he tarvitsevatkin lisää tukea nuoruusiän kehityksessään.
The purpose of this study was to investigate psychosocial development and social support among adolescents with visual impairment.
Väitöskirjatutkimuksen tarkoituksena oli tutkia näkövammaisten nuorten psykososiaalista kehitystä normaalisti näkevien ja kroonisesti sairaiden ikätovereiden kehitykseen verrattuna.
There was, however a trend toward an excessive risk of depression and lower self-esteem among visually impaired girls compared to normally sighted girls.
Näkövammaisilla tytöillä oli kuitenkin normaalisti näkeviin tyttöihin verrattuna kohonnut masennusoireiden ja matalan itsetunnon riski.
This study also showed the importance of relationships with friends for the psychological wellbeing of adolescents with visual impairment.
Lisäksi tutkimuksessa selvitettiin, millä tavoin muilta ihmisiltä, erityisesti vanhemmilta ja ystäviltä, saatu sosiaalinen tuki oli yhteydessä nuorten psyykkiseen hyvinvointiin.
Among boys, visually impaired boys tended to score less often in the depressed range than boys without visual impairment.
Näkövammasta riippumatta masennus oli tytöillä poikia yleisempää, näkövammaisilla tytöillä masennuksen esiintyminen oli lähes viisinkertainen näkövammaisiin poikiin verrattuna, normaalisti näkevillä tytöillä vastaavasti kaksinkertainen poikiin verrattuna.
Adolescents with and without visual impairment turned to their parents (especially to mother) mainly for intimate interaction, material aid, physical assistance, guidance and feedback.
Vanhemmat (erityisesti äiti) ja ystävät olivat nuorille keskeisiä sosiaalisen tuen antajia.
In addition, visually impaired adolescents less often had many friends and dating experiences than adolescents without visual impairment.
Heidän ryhmässään oli vähemmän niitä, joilla oli useita ystäviä, he viettivät vapaa-aikaansa harvemmin ystävien kanssa ja olivat seurustelleet vertailuryhmän nuoria harvemmin.
Compared with adolescents with chronic conditions those with visual impairment had fewer problems of psychological wellbeing.
Monilla näkövammaisilla lapsilla ja nuorilla on todettu esiintyvän psykososiaaliseen kehitykseen liittyviä ongelmia.
For visually impaired adolescents, higher scores of relations with friends was a more powerful predictor of self-esteem than the quality of relationship with parents.
Näkövammaisten nuorten kuntoutuksessa olisi myös tärkeä kiinnittää entistä enemmän huomiota näkövammaisten ja heidän ikätovereidensa välisiin ystävyyssuhteisiin ja vuorovaikutustaitojen kehittämiseen.
Microscopically Confirmed Pharyngeal Cancer in South India : An epidemiological case-control study
Mikroskooppisesti varmennettu nielusyöpä Etelä-Intiassa : Epidemiologinen sairauslähtöinen tutkimus
Pharyngeal cancer is one of the 5 most common cancer sites in Indian men.
Nielusyöpä kuuluu Intian viiteen yleisimpään syöpätautiin.
In males, tobacco smoking (OR=4.4, 95% CI 2.6, 7.5), tobacco chewing (OR=2.2, 95% CI 1.3, 3.9) and alcohol drinking (OR=4.3, 95% CI 2.8, 6.4) were found to be significantly associated with pharyngeal cancer on conditional multiple logistic regression analysis.
Tupakan poltto (OR = 4.4., 95 % CI 2.6-7.5) mälli (OR 2.2, 1.3-3.9) ja alkoholi (OR = 4.3, 2.8-6.4) liittyivät tilastollisesti merkitsevästi suurentuneeseen nielusyöpävaaraan.
The study included 439 (374 males, 65 females) microscopically confirmed as pharyngeal cancer cases were included as case series.
Tutkimusaineisto käsitti 439 (374 miestä ja 65 naista) potilasta, joiden kasvain oli mikroskooppisesti varmennettu sekä yhtä monta iän ja sukupuolen suhteen kaltaistettua tervettä verrokkia.
Further analysis revealed a dose-response relationship between early age at start, increasing frequency, duration of habits are risk of pharyngeal cancer.
Sekä tupakan että alkoholin kulutus oli annos-vaste-suhteen mukainen: varhainen aloitusikä, annosmäärä ja tavan kesto lisäsivät nielusyövän vaaraa.
Consumption of only domestic beverages was a stronger risk factor compared to consumption of only foreign beverages for cancer of the pharynx (ORdomestic beverage 6.4 vs. ORforeign beverage 2.6).
Intialaisiin alkoholituotteisiin liittyi suurempi vaara (OR = 6.4) kuin tuontialkoholiin (OR = 2.6).
Other factors like consumption of fruit and vegetables were found to be inversely significantly associated in the outcome of pharyngeal cancer in the study population.
Muista tutkituista tekijöistä hedelmien ja vihannesten runsas käyttö liittyi tilastollisesti merkitsevästi pieneen nielusyöpävaaraan.
Consumption of fruit and vegetables were found to be inversely significantly associated in the outcome of pharyngeal cancer in the study population.
Hedelmien ja vihannesten käyttö olivat tilastollisesti merkitsevässä käänteisessä yhteydessä nielusyövän vaaraan.
The results also suggest that reducing indoor air pollution from fire wood fuel may contribute to prevention of pharyngeal cancer in India, in addition to tobacco and alcohol control programs.
Savun vähentäminen sisätiloista sekä tupakka- ja alkoholirajoitukset ovat nielusyövän ehkäisyohjelman todennäköisimmin vaikuttavia osia Intiassa.
In summary, this study shows that smoking/chewing tobacco products, drinking domestic beverages commercially available in India are risk factors for pharyngeal cancer and that these data provide strong evidence that smoking bidi is even more hazardous than cigarette smoking in the development of pharyngeal cancer.
Tutkimus osoitti, että tupakka sekä poltettuna että mällinä ja kaupallisesti tarjolla olevat intialaiset alkoholituotteet ovat nielusyövän vaaratekijöitä.
Income, education and occupation that describe the socioeconomic status were the strongest correlates with pharyngeal cancer among the demographic factors.
Sosiodemografisista tekijöistä vahvimmin nielusyövän vaaraan liittyivät tulotaso, koulutus ja ammatti.
Further, the risk increased with an increase of the number of bidis smoked, indicating a dose-response relationship (p<0.001).
Jatkuvasti tupakkaa polttavilla vetosuhde oli suurin (OR = 7.0).
The combination of the data from two previous sections evinced 30 genes with similar gene expression.
Kun kahdesta aiemmasta osiosta saadut tulokset yhdistettiin, löytyi 30 samansuuntaisesti muuttunutta geeniä.
In this study the gene expression was assessed using a cDNA filter microarray, furthermore the expression of some selected genes was also defined at protein level.
Geenien ilmentymisessä tapahtuvia muutoksia tutkittiin komplementaarisella deoksiribonukleiniinihappo (cDNA) filtterimicroarray-tekniikan avulla, lisäksi muutamien valikoitujen geenien ilmentymistä tutkittiin myös proteiinitasolla.
Further characterisation by blotting and labelling revealed increased epidermal growth factor receptor (EGFR), beta-catenin and Wiskott-Aldrich syndrome protein family member 1 (WAVE1) protein expression in the small intestinal mucosal epithelium of untreated coeliac disease patients compared to healthy controls and treated patients.
Lisätutkimukset osoittivat, että epidermaalisen kasvutekijäreseptorin, (EGFR), ?-kateniinin ja Wiskott-Aldrich syndrome protein family member 1 (WAVE1) proteiinin ilmentyminen oli myös proteiinitasolla koholla, kun hoitamattomia keliakiapotilaita verrattiin terveisiin verrokkeihin.
TGFbeta1 seems to modulate, either directly or indirectly, the transcription of members on the wingless and receptor tyrosine kinase signalling pathways such as EGFR and beta-catenin.
näyttäisi vaikutavan joko suorasti tai epäsuorasti muihin, kuten wingless- ja reseptori tyrosiini kinaasi-signalointireittien jäsenten ilmentymiseen.
These findings indicate that the epithelial cell differentiation model is a useful tool for studying gene expression changes in the crypt-villus axis.
Tämä tutkimus osoitti, että kolmiulotteinen soluviljelymalli on toimiva työkalu ohutsuolen krypta-villus-akselilla tapahtuvien muutosten tutkimisessa.
Epithelial cells in the small intestine undergo rapid turnover, and are therefore closely regulated to maintain homeostasis between proliferation, differentiation and apoptosis.
Solujen lyhyt elinkaari ja jatkuva uusien erilaistuneiden epiteelisolujen tarve asettavat tiukat vaatimukset jakaantumisen, erilaistumisen sekä apoptoosin säätelylle.