natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Immunostaining of MMP-25 failed to correlate with any clinical parameters.
MMP-25:n ilmentyminen ei liittynyt mihinkään tutkittuun kliiniseen tekijään.
In addition, we studied the effect of TLR-2 and -4 antagonist GIT27 (4,5-dihydro-5-isoxasoleacetic acid) on the invasion of the HSC-3 cell line in myoma organotypic invasion assay.
Lisäksi tutkimme TLR-2:n ja -4:n vastavaikuttaja GIT27:n (4,5-dihydro-5-isoxasoleacetic acid) vaikutusta kielisyöpäsolujen invaasioon myoomamallissa.
Thus, TLRs may operate under a different mechanism of action depending on whether they are activated by damage-associated molecular patterns in cancer or by pathogen-associated molecular patterns in infection.
TLR:iden vaikutusmekanismi on mahdollisesti erilainen riippuen siitä, aktivoituvatko ne syövästä vai tulehduksesta johtuen.
Despite slight improvement in the prognosis of OTSCC in recent decades, the outcome of these patients is still modest.
Huolimatta kielisyövän ennusteen hienoisesta paranemisesta viime vuosikymmenien aikana, taudin elossaoloennuste on edelleen varsin huono ja taudin etenemiseen vaikuttavat mekanismit tunnetaan huonosti.
Therefore, a deeper understanding of the phenomena behind tumor progression would enable medical professionals to evaluate the aggressiveness of the disease and to adjust its treatment more effectively.
Näistä syistä johtuen olisi toivottavaa tuntea tarkemmin syövän taustalla piileviä biologisia mekanismeja, jotta taudin aggressiivisuutta voitaisiin arvioida paremmin ja mahdollisesti löytää myös kohdennettuja hoitomuotoja.
We also used Western immunoblot to examine TLR-2 and -4 expression in the highly invasive and aggressive HSC-3 OTSCC cell line.
TLR-2:n ja -4:n ilmentymistä tutkittiin myös erittäin invasiivisessa ja aggressiivisessa HSC-3 kielisyöpäsolulinjassa.
Cytoplasmic expression of TLR-2 and -4 also correlated significantly with higher tumor grade, whereas high TLR-5 expression associated with lower tumor grade.
Soluliman vahva TLR-2 ja -4 ilmentyminen liittyi lisäksi kasvaimen huonompaan erilaistumisasteeseen, kun taas TLR-5 proteiinia esiintyi enemmän korkeasti erilaistuneissa kasvaimissa.
Negative or mild TLR-5 expression predicted poor disease-specific survival.
Puuttuva tai vähäinen TLR-5:n ilmentyminen puolestaan ennusti lyhyempää tautikohtaista elossaoloaikaa.
High TLR-2, -4, and -9 expression correlated with deeper tumor invasion.
Voimakas TLR-2, -4 ja -9 ilmentyminen liittyi kasvaimen syvempään invaasioon.
TLR-2 and -4 antagonist GIT27 did not affect the invasion of the HSC-3 cell line in myoma organotypic invasion assay.
TLR-2:n ja -4:n vastavaikuttaja GIT27 ei vaikuttanut kielisyöpäsolujen invaasioon myoomamallissa.
Primary tumors and neck metastases as well as recurrent tumors of OTSCC express these TLRs, suggesting that TLRs seem to play a role in both the development and progression of tongue carcinoma.
Nämä TLR:t ilmentyivät sekä emokasvaimissa, kaulan etäpesäkkeissä että uusiutuneissa kasvaimissa, joten on todennäköistä, että TLR:eilla on jonkinlainen rooli niin kielisyövän synnyssä kuin sen etenemisessäkin.
We compared immunoexpression of MMPs and TLRs to tumor and patient characteristics as well as to patient outcomes.
Tutkittujen MMP:ien ja TLR:ien ilmentymistä syöpäkudoksessa verrattiin kasvaimen muihin ominaisuuksiin, potilaaseen liittyviin tekijöihin sekä taudin ennusteeseen.
The study comprised 73 consecutive clinically T1N0M0 and T2N0M0 OTSCC patients treated at the Helsinki University Hospital, Helsinki, Finland in 1992-2002.
Potilaat oli hoidettu Helsingin yliopistollisessa keskussairaalassa vuosina 1992-2002.
Toll-like receptors (TLRs) are pattern-recognition molecules involved in innate immunity that are also expressed in many types of cancer.
toll-like receptors, TLR) ovat proteiineja, jotka tunnistavat elimistölle vieraita ja myös elimistön omia rakenteita, ja jotka säätelevät luonnollista immuniteettia.
This is a process that involves various proteolytic enzymes, the most important of which are matrix metalloproteinases (MMPs).
matrix metalloproteinases, MMP) on tässä keskeinen osuus.
OTSCC often metastasizes to the cervical lymph nodes, and the presence of lymph node metastasis at the time of diagnosis is considered the most important tumor-related prognostic factor in OTSCC.
Etäpesäkkeiden esiintymistä kaulan imusolmukkeissa pidetään merkittävimpänä kasvaimeen liittyvänä tekijänä taudin ennustetta arvioitaessa.
We prepared tissue array blocks from primary tumors and immunostained them.
Emokasvaimista tehtiin tissue array -blokit, jotka värjättiin immunohistokemiallisin menetelmin.
The extracellular matrix and basement membrane must be broken down before a tumor can invade surrounding tissues and further spread into blood and lymph vessels.
Jotta kasvainsolut voivat edetä ympäröivään kudokseen sekä veri- ja imusuoniin, proteolyyttisten entsyymien pitää hajottaa soluväliainetta ja tyvikalvo.
High MMP-7 protein expression associated with the presence of occult cervical metastases, increased invasion depth, and higher tumor grade, and also predicted poor outcome.
MMP-7 ilmentyi voimakkaammin niillä potilailla, joilla todettiin kaulan etäpesäkkeet, kasvaimen syvempi invaasio tai huonompi erilaistumisaste.
Predicting the clinical course of an early-stage oral tongue squamous cell carcinoma (OTSCC) is challenging, as even small tumors can behave aggressively.
Kielisyövän käyttäytymisen ennustaminen on haastavaa, sillä jo pienet kasvaimet saattavat lähettää etäpesäkkeitä taudin varhaisessa vaiheessa.
High expression of TLR-9 correlated with advanced tumor size.
TLR-9:n ilmentyminen oli voimakkaampaa kookkaissa kasvaimissa.
OTSCC primary tumors, neck metastases and recurrent tumors expressed TLR-2, -4, and -9.
TLR-2, -4 ja -9 ilmentyivät sekä kielisyövän emokasvaimissa että kaulan etäpesäkkeissä ja uusiutuneissa kasvaimissa.
OTSCC tumors expressed both MMPs and TLRs.
MMP:t ja TLR:t ilmentyivät suuressa osassa kielisyöpäkasvaimia.
Their expression pattern and role in oral cancer, however, remains unclear.
TLR:eilla on havaittu sekä syöpää edistäviä että hidastavia vaikutuksia, mutta niiden merkitys, ja osin myös ilmentyminen, suusyövässä on vielä epäselvä.
Furthermore, high nuclear MMP-13 expression predicted poor disease-specific survival.
Lisääntynyt MMP-7-ekspressio ennusti myös potilaiden lyhyempää elossaoloaikaa.
Nuclear expression of MMP-13, but not cytoplasmic expression of MMP-2, -8, and -9, associated with deeper invasion and advanced tumor size.
Samanlaista vaikutusta ei todettu MMP-2:n, -8:n ja -9:n ilmentymisellä syöpäsolujen solulimassa.
TLR-2, -4, and -9 seemed to predict invasive tumor growth.
TLR-2, -4 ja -9 proteiinien ilmentyminen säätelee mahdollisesti kielisyövän invaasiota.
We also used whole section slides from patients with metastasized or recurrent disease.
Kasvaimet, jotka olivat uusiutuneet tai lähettäneet etäpesäkkeitä, tutkittiin myös kokoleikkeitä käyttäen.
Uncovering the cellular and molecular mechanisms that underlie normal calvarial development, as well as pathological processes, is a vital step in developing treatment strategies for patients with craniosynostosis.
Normaalin kallon kehityksen ja patologisten tilanteiden taustalla olevien solu- ja molekyylitason mekanismien selvittäminen on välttämätön askel uusien hoitomuotojen kehityksessä kraniosynostoosipotilaille.
Hedgehog (Hh) signalling has an indisputable role in craniofacial development as well as during endochondral ossification.
Hedgehog (Hh) viestintäreitillä on merkittävä rooli sekä kraniofakiaalisen kehityksen että endokondraalisen luutumisen aikana.
We were able to rescue craniosynostosis in these mice by two mechanisms.
Pystyimme estämään saumojen ennenaikaisen luutumisen Gli3-poistogeenisessä hiiressä kahdella mekanismilla.
Yet, little is known about its function during intramembranous ossification of the calvarial bones.
Kuitenkin, sen mahdollisesta tehtävästä intramembranoottisten kallon peitinluiden kehityksessä tiedetään varsin vähän.
We have used Gli3 loss-of- function mouse (Gli3Xt-J/Xt-J) as a model to investigate the effects of aberrant Hh signalling during calvarial development.
Tässä väitöskirjatyössä käytimme mallina Gli3-poistogeenistä hiirtä (Gli3Xt-J/Xt-J) tutkiessamme epänormaalin Hh signaloinnin vaikutusta kallon peitinluiden kehitykseen.
Secondly, craniosynostosis was prevented by genetically reducing Runx2 activity by generating Gli3Xt-J/Xt-J;Runx2+/- mice, which normalized elevated levels of Bmp signalling in the affected sutures.
2) Vähensimme myös Runx2-geenin aktiivisuutta poistamalla Gli3-poistogeenisestä hiirestä yhden kopion Runx2-geeniä (Gli3Xt-J/Xt-J;Runx2+/-), mikä normalisoi lisääntyneen luun morfogeeninen kasvutekijä (Bmp)-viestintäreitin aktiivisuuden affektoituneissa saumoissa.
Mutations in GLI3 cause Greig cephalopolysyndactyly syndrome in humans, in which an infrequent, but significant feature is premature fusion of the metopic suture (interfrontal suture in mice).
Ihmisellä mutaatiot GLI3 geenissä aiheuttavat Greig kefalopolysyndaktylia-oireyhtymän, jonka harvinainen, mutta merkittävä piirre on metooppisen sauman (interfrontaalisauma hiirellä) kraniosynostoosi.
In the absence of Hh ligand Gli3 is proteolytically cleaved into a repressor that inhibits transcription of Hh target genes.
Hh-viestimolekyylin puuttuessa Gli3 pilkotaan proteolyyttisesti lyhyempään repressori-muotoon, mikä estää Hh viestintäreitin kohdegeenien ilmentymistä.
Our findings indicate that Gli3 and Hh signalling have an important role in mediating the location of osteoblast differentiation and the speed of bone formation in the developing calvaria.
Tämän väitöskirjan tulokset osoittavat, että Gli3:lla ja Hh viestintäreitillä on merkittävä rooli kallon kehityksen aikana, sekä osteoblastien erilaistumispaikan että erilaistumisnopeuden säätelyssä.
Runx2, on the other hand, activates Ihh expression in the mature osteoblasts, which then induces osteogenesis by inhibiting the function of Gli3 repressor.
Toisaalta, myöhemmässä osteoblastien erilaistumisvaiheessa Runx2 aktivoi Hh-viestimolekyylin, Indian hedgehogin, ilmentymisen, mikä puolestaan edistää osteoblastien erilaistumista estämällä Gli3-repressorin muodostusta.
In my thesis I describe how loss of Gli3 causes craniosynostosis of the lambdoid as well as interfrontal sutures in mice.
Hiirellä Gli3 geenin puutos johti sekä lambda- että interfrontaalisaumojen kraniosynostoosiin.
This induced Twist1 expression, which inhibits function of ectopically expressed Runx2.
Fgf2 indusoi saumassa Twist1-geenin ilmentymisen, mikä puolestaan esti ektooppisesti ilmentyvän Runx2:den toiminnan.
The flat bones of the skull, the calvarial bones, develop by intramembranous ossification during which mesenchymal cells first condense and subsequently differentiate into osteoblasts.
Kallon litteät peitinluut kehittyvät ns. suoran luutumisen mekanismilla eli intramembranoottisesti: mesenkymaaliset solut muodostavat ensin tiivistymän, jonka jälkeen ne erilaistuvat asteittain luusoluiksi eli osteoblasteiksi.
Firstly, by elevating fibroblast growth factor (Fgf) signalling in the suture prior to its fusion by imbedding Fgf2 soaked beads in tissue culture.
1) Lisäsimme fibroblastikasvutekijäperheeseen kuuluvaa Fgf2-proteiinia kudosviljelmässä paikallisesti lambdasaumaan ennen sen luutumista.
GLI-Kruppel family member 3 (Gli3) is a zinc-finger transcription factor that mediates Hh signalling.
Gli3 on transkriptiotekijä, joka säätelee Hh signalointia.
Sutures separate the calvarial bones and facilitate the synchronized growth of the underlying brain and the calvaria.
Kasvavia kallon peitinluita erottavat kallon saumat, joissa luiden aktiivinen kasvu jatkuu mahdollistaen alla olevien aivojen samanaikaisen kasvun.
We also put forward a model of how Hh signalling helps to maintain the integrity of bone margins during calvarial development.
Väitöskirjassani kuvaamme mallin, jossa Hh viestintäreitti säätelee kallon peitinluiden muodostusta kallon saumassa.
Elevated proliferation and ectopic differentiation of osteoprogenitors underlies this phenomenon.
Kraniosynostoosin taustalta paljastui kiihtynyt solujen jakautuminen sekä ektooppinen osteoblastien erilaistuminen.
The repressor isoform of Gli3 inhibits Runx2 activity in the early osteoprogenitor cells.
Gli3:n repressori-muoto ilmentyy hyvin varhaisissa osteoblastien esiasteissa, luun sauman puoleisella reunalla, jossa se rajoittaa näiden solujen erilaistumista estämällä Runx2:den toimintaa.
The polymers have been synthesized with controlled radical polymerization methods.
Kaikki polymeerit syntetisoitiin kontrolloiduilla radikaalipolymerointimenetelmillä.
This thesis combines anion responsive polymeric ionic liquids (PILs) with thermoresponsive polymers.
Tutkimus yhdistää polymeeriset ioninesteet (PIL) ja lämpöherkät polymeerit.
The NTf2-polycation interactions influence the phase behavior of copolymers of N-isopropyl acrylamide (NIPAm) and strongly cationic (3-acrylamidopropyl) trimethylammonium chloride (AMPTMA).
PDMAEMAn kaltainen käytös NTf2-pitoisessa liuoksessa havaittiin myös N-isopropyyli akryylamidin ja (3-akryyliamidopropyyli)trimetyyliammonium kloridin (AMPTMA) kopolymeereille.
The phase behavior of the polycation-NTf2 system can be influenced by addition of sodium chloride.
Kopolymeerien liuoskäyttäytymistä pystytään säätelemään myös natriumkloridin konsentraatiolla.
These polymers show a lower cirical solution temperature (LCST) type behavior, typical to PNIPAm.
Toisin sanoen sillä on alempi kriittinen liuoslämpötila (LCST).
With low AMPTMA content, the copolymers show LCST-type behavior in the presence of NTf2 and a copolymer with high AMPTMA-content shows UCST-type behavior.
AMPTMAn homopolymeerillä ja korkeimman AMPTMA-pitoisuuden kopolymeerillä on UCST-käytös, mikä on yhteneväistä aiempien havaintojen kanssa.
The LCST-type phase transtiton of weakly cationic poly(2-(dimethylamino)ethyl methacrylate) (PDMAEMA) can be modified with bis(trifluoromethane)sulfonamide (NTf2) ions.
Myös toisen tunnetun LCST-polymeerin, poly(2-dimetyyliaminoetyyli metakrylaatin) (PDMAEMA), vesiliuoksia tutkittiin hydrofobisen vastaionin läsnä ollessa.
A water-insoluble PIL was used as a macro-chain transfer agent in synthesis of block copolymers with poly(N-isopropyl acrylamide) (PNIPAm).
Tutkimuksessa syntetisoitiin lohkopolymeerejä joissa toisena lohkona on PIL ja toisena lohkona poly(N-isopropyyliakryyliamidi) (PNIPAm).
The PIL block and the PNIPAm block interact strongly, no phase transition can be observed for the block copolymers with short PNIPAm chains.
Rippumatta siitä oliko PIL-lohko vesiliukoinen vai ei, havaittiin, että lohkot vuorovaikuttavat keskenään ja muodostavat monimutkaisia rakenteita.
If NIPAm and AMPTMA are copolymerized in nearly equal amounts, both transitions may coexist.
Mikäli kumpaakin komonomeeriä on suunnilleen yhtä paljon, kopolymeerilla on sekä LCST- että UCST-käytös.
Similar transition can also be induced by trifluoromethanesulfonate (OTf), though OTf is needed in much higher concetrations.
Vastaava käytös havaittiin myös kyseisille polykationeille, mutta ainoastaan liuoksen ionivahvuuden ollessa riittävän korkea.
NTf2 induces an UCST-type transition for strong polycations in the presence of an added electrolyte.
Sen LCST-käytökseen vaikuttaa myös NTf2:n konsentraatio, vaikutuksen voimakkuuden riippuessa pH:sta. Happamassa liuoksessa havaittiin myös ylempi kriittinen liuoslämpötila (UCST) joissain NTf2-konsentraatioissa.
This can be seen for example as reduced enthalpy of phase transition for the triblock copolymers compared to the PNIPAm homopolymer.
Tässä työssä keskityttiin erityisesti mahdollisuuteen tehdä polykationeista veteen liukenemattomia sopivan anionin avulla.
Also triblock copolymers with a long central PNIPAm block and short water soluble PIL blocks were synthesized.
PDMAEMAlle happamassa liuoksessa havaittua UCST-käytöstä tutkittiin kahdella vahvalla polykationilla ja hydrofobisilla anioneilla.
BAM is frequently detected in groundwater worldwide, and thus the use of dichlobenil is nowadays banned in the EU.
BAM on yleinen pohjavesiä pilaava yhdiste ja siksi diklobeniilin käyttö EU-maissa on nykyään kielletty.
Only a small proportion of pesticides actually reach the target organism, whereas the majority becomes a potent contaminant that threatens the environment and humans.
Arviolta vain murto-osa tästä määrästä osuu kohteeseensa, kun taas suurin osa päätyy ympäristöön aiheuttaen sille tai ihmisen terveydelle mahdollista haittaa.
In addition, the indigenous microbes degrading these compounds were enumerated, and some were isolated and identified.
Lisäksi arvioitiin näitä yhdisteitä hajottavien mikrobien määrää sekä eristettiin ja tunnistettiin hajottajamikrobeja.
The presence of microbes and oxygen, and high carbon and nitrogen contents enhanced dichlobenil degradation.
Mikrobit, happi ja korkeat hiili- ja typpipitoisuudet tehostivat hajoamista.
In these two deposits the concentrations of the elements manganese, zinc, cobalt, lead, and nickel were high.
Näissä kahdessa sakassa tiettyjen alkuaineiden (mangaani, sinkki, koboltti, lyijy, nikkeli) pitoisuudet olivat korkeammat kuin sakoissa, joissa BAM:n hajoamista ei havaittu.
Due to its high water solubility and low sorption affinity, BAM easily leaches down to deeper soil layers and even to groundwater where it is considered stable.
BAM on hyvin stabiili, ja erittäin vesiliukoisena ja heikosti maahan sitoutuvana se kulkeutuu helposti maaperässä alaspäin aina pohjaveteen asti.
This study focused on the degradation of dichlobenil and BAM in Finnish groundwater sedimentary deposits and topsoil.
Tässä väitöskirjatyössä tutkittiin laboratoriokokein diklobeniilin ja BAM:n hajoamista suomalaisessa pintamaassa ja pohjavesisakoissa.
A metabolite of the herbicide 2,6-dichlorobenzonitrile (dichlobenil), is 2,6-dichlorobenzamide (BAM).
Diklobeniili on rikkakasvimyrkky, joka hajoaa pintamaassa melko nopeasti 2,6-diklorobentsamidiksi (BAM).
Significant aerobic microbial degradation of BAM was detected only in one out of five deposits, and in another weak biodegradation was observed.
Viidestä tutkitusta pohjavesisakasta vain yhdessä havaittiin merkittävää mikrobiologista BAM:n hajotusta, ja toisessa nähtiin merkkejä BAM:n hajoamisesta.
Especially the high number and diversity of isolated BAM degrading strains was unexpected, as only few BAM degrading strains have been reported earlier.
Niiden määrät olivat vähäisiä, mutta eristettyjen mikrobien lajikirjo oli yllättävänkin runsas; erityisesti BAM:a hajottavia mikrobeja on aikaisempien tutkimusten perusteella tunnettu vain muutama.
Dichlobenil is degraded in soil relatively quickly, but BAM is much more persistent.
Diklobeniili hajosi pintamaassa melko nopeasti, mutta pohjavesisakoissa hitaammin.
The worldwide use of pesticides (herbicides, insecticides, and fungisides) currently amounts to 2.4 billion kilos.
Maailmassa käytetään vuosittain noin 2,5 miljardia kiloa torjunta-aineita rikkakasvien, tuhoeläinten ja kasvitautien torjuntaan.
The aim was to examine how the presence of microbes and oxygen, and the chemical characteristics of soil and groundwater deposits, affect the degradation rates of dichlobenil and BAM.
Ympäristön kemiallisen koostumuksen ja mikrobiston sekä hapen vaikutusta diklobeniilin ja BAM:n hajoamisnopeuteen testattiin.
Aerobic bacterial strains growing in the presence of dichlobenil or BAM were isolated from all studied groundwater sedimentary deposits and topsoil.
Diklobeniiliä tai BAM:a hajottavia mikrobeja löytyi sekä pintamaasta että kaikista pohjavesisakoista.
Due to their low degradation capacity the potential of these isolates in bioremediation is not considered high, but they could be used e.g. to identify the genes and enzymes involved in the degradation of dichlobenil and BAM.
Bakteerikantojen genomeja tutkimalla voitaisiin kuitenkin pyrkiä selvittämään esimerkiksi diklobeniilin ja BAM:n hajotusmekanismeihin liittyviä geenejä ja entsyymejä.
As expected, BAM was more resilient to microbial degradation than dichlobenil.
BAM:n hajoaminen oli odotetusti vähäisempää.
Microbes, present everywhere in the environment, have the ability to degrade many kinds of man-made chemical compounds, xenobiotics.
Ympäristön mikrobit käyttävät hyväkseen monenlaisia ihmisen valmistamia yhdisteitä hajottamalla ne joko osittain tai kokonaan.
By studying the degrading microbes and the optimal conditions for microbial degradation, bioremediation techniques may be developed to clean contaminated sites.
Näitä hajottajamikrobeja voidaan hyödyntää pilaantuneiden alueiden puhdistamisessa.
The biotic and abiotic factors associated with effective dichlobenil or BAM degradation were studied.
Tutkimuksessa eristetyn ja tunnistetun laajakirjoisen, yli 50 bakteerikannan joukon kyky hajottaa diklobeniiliä tai BAM:a oli melko alhainen.
Three well-known examples of pathogens of this class are Vibrio cholerae, Flavobacterium columnare, and Bacillus anthracis, all of which cause sporadic outbreaks.
Tällaisia taudinaiheuttajia ovat esimerkiksi kolera (Vibrio cholerae), pernarutto (Bacillus anthracis) ja flavobakterioosi (Flavobacterium columnare).
The studies included in the thesis address (i) the origin of a sigmoidal dose-dependent infectivity response, (ii) the effect of competition in the outside-host environment on opportunist pathogen outbreaks, (iii) the effect of environmental variation on environmental opportunist dynamics, and (iiii) how environmental variation enables invasions of emerging opportunist pathogen strains.
Väitöskirja koostuu osajulkaisuista, joissa tarkastellaan i) infektioiden muodostumisnopeutta taudinaiheuttajatiheyden funktiona, ii) ympäristössä tapahtuvan lajienvälisen kilpailun vaikutusta taudinaiheuttajan vapaana elävän populaation kokoon ja sitä kautta epidemioiden syntytodennäköisyyteen, iii) ympäristövaihtelun roolia uusien taudinaiheuttajakantojen synnyssä ja iiii) eri tyyppisten ympäristön vaihtelujen yleistä vaikutusta epidemioiden määrään ja laatuun.
Because of this, environmental opportunist pathogens form a persistent threat to human health, livestock, and wildlife, and cannot be eradicated by treating hosts.
Ympäristön opportunistiset taudinaiheuttajat aiheuttavat jatkuvan uhan ihmisten ja muiden eläinten terveydelle, sekä ruoan tuotannolle.
In this thesis I have developed mathematical models of environmental opportunist pathogen dynamics and studied the effects of environmental variation and outsidehost interactions on patterns of pathogen outbreaks.
Tässä väitöskirjatyössä esitetään uusia matemaattisia malleja, joilla voidaan kuvata ympäristössä elävien opportunististen taudinaiheuttajien vuorovaikutusta ympäristönsä sekä taudin isäntälajin kanssa.
While environmental opportunist pathogens are not dependent on live hosts for transmission and thus benefit from increased virulence, balancing between the two environments, within-host and outside-host, might incur trade-offs and thus limitations to their spread.
Ympäristövaihtelu tai esimerkiksi ympäristöön pääsevät antibiootit tai desinfiointiaineet saattavat joissain tilanteissa vähentää vapaina eläviin opportunistisiin taudinaiheuttajiin kohdistuvaa kilpailua, ja siten altistaa näiden aiheuttamille epidemioille.
Additionally, modelling results can be used to suggest control strategies to reduce the probability of environmental opportunist pathogen outbreaks.
Matemaattisten mallien analyysin keskeisimpinä tuloksina nähdään, että kilpailu ympäristössä toisten lajien kanssa pitää potentiaalisten opportunististen taudinaiheuttajien populaatiotiheyksiä alhaisina, ja siten hillitsee epidemioiden syntyä.
Environmental opportunism differs from obligate parasitism in that direct host-to-host contact is not necessary for disease transmission and that there are environmental pathogen reservoirs which in suitable conditions act as sources of infection.
Ympäristössämme elää opportunistisia taudinaiheuttajia, jotka voivat tietyissä oloissa aiheuttaa vakavia epidemioita.