natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The author has examined what the key, pervasive valuations were that governed the exercising of power by the arts elite in issues of taste, involving determination of who was an acknowledged artist and what was good art.
Eliitin vallankäyttöä sääteli muutama kollektiivinen toimintatapa, joka ylläpiti illuusiota siitä että päätökset olivat demokraattisia ja että ne perustuivat taiteelliseen laatuun.
Her fictionalisation of Asian colonialism, the India Cycle (1964−1976), consists of three novels, Le ravissement de Lol V. Stein (1964), Le Vice-consul (1966) and L'amour (1971), a theatre play, India Song (1973), and three films, La Femme du Gange (1973), India Song (1974) and Son nom de Venise dans Calcutta desért (1976).
Sarjaan kuuluu kolme romaania, Le ravissement de Lol V. Stein (Lol V. Steinin elämä 1964/1986), Le Vice-consul (Varakonsuli 1966/1988) ja L'amour ("Rakkaus" 1971), näytelmä India Song ("Intian laulu"1973) ja kolme elokuvaa, La Femme du Gange ("Gangesin nainen" 1973), India Song (1974) ja Son nom de Venise dans Calcutta desért ("Hänen venetsialainen nimensä autiossa Kalkutassa" 1976).
Marguerite Duras (1914−1996) was one of the most original French writers and film directors, whose cycles are renowned for a transgeneric repetition variation of human suffering in the modern condition.
Marguerite Duras (1914−1996) luetaan sodanjälkeisen Ranskan omintakeisimpiin kirjailijoihin ja elokuvaohjaajiin.
Fictionalising Trauma analyses the aesthetics of the India Cycle as Duras’s critical working-through of historical trauma.
Fictionalising Trauma käsittelee Durasin Intia-sykliä (1964−1976) historiallisen trauman kannalta kognitiivisen kirjallisuudentutkimuksen välinein.
Thus the rhetoric of the India Cycle epitomises a creative symbolisation of the unsayable, which revises the concept of trauma from a semiotic failure into an imaginative metaphorical process.
Intia-syklin estetiikka perustuu muuntelevaan toistoon, jossa muistijäljet imevät itseensä uusia tunnelatauksia siirtyessään tekstistä toiseen.
From an emotion-focused cognitive viewpoint, the study sheds light on trauma’s narrativisation using the renewed concept of traumatic memory developed by current social neuroscience.
Uusimman neurotieteen mukaan trauma irroittaa kielellisen muistin aistimuistista.
The India Cycle portrays the stagnated situation of a white society in Europe and British India during the thirties.
Kolmanneksi hän kuvaa itsetuhoista intohimoa, joka leimaa vieraantuneita Anne-Marie Stretteriä ja Lahoren varakonsulia Ranskan siirtomaavallan huipulla brittiläisessä Intiassa.
Two devices intertwine throughout the cycle: affective images of trauma expressing the horror of life and death, and self-reflexive metafiction distancing the face-value of the melodramatic stories.
Väitöksessä analysoidaan, miten Duras muuntaa kriittisellä traumatyöllään kauhun jähmettämiä avainkuvia ja ottaa metatekniikoillaan kerrontaansa etäisyyttä.
Duras’s cultural position as a colon in inter-war ‘Indochina’ was the backdrop for this "théâtre-text-film", while its creation was provoked by the atrocities of World War II and post-war decolonisation.
Hänen elämänsä Ranskan kolonisoimassa Indokiinassa synnytti useita teossarjoja, jotka käsittelevät modernin ihmisen tragediaa.
This strategy dismantles racist and sexist discourses underpinning European life, thus demanding a renewal of cultural memory by an empathic listening to the ‘other’.
Näiden ’pahantekijöiden’ tunnistava kohtaaminen näyttää, miten vastavuoroinen emotionaalinen lukutaito vähentää toisen demonisointia.
And as solipsism and madness lead the lives of the white protagonists to tragic ends, the ‘real’ beggar in Calcutta lives in ecological harmony with Nature.
Toiseksi Duras madaltaa etnisiä raja-aitoja ’hulluutta’ ilmentävillä kumouksellisilla naishahmoillaan, Lol V. Steinilla ja kambodzhalaisella kerjäläisellä.
Duras is shown to integrate embodied memory and narrative memory into an emotionally progressing fiction.
Se voidaan silti eheyttää kertomukseksi mielikuvituksen avulla, kun tunteet eletään ruumiillisesti läpi.
One consequence of this problem is the difficulty of incorporating inductive reasoning in constructive semantics.
Tämän todetaan olevan ristiriidassa sen kanssa, että havaintojonoja koskevat lauseet olisivat konstruktiivisesti tosia äärettömyydessä.
A correction rule for adjusting the inductive method itself in the course of obtaining evidence will be introduced.
Sen sijaan induktiivisen menetelmän itsensä päivitys annetun evidenssin nojalla tuottaa tietyin reunaehdoin annettua menetelmää paremman induktiivisen menetelmän.
Together with the constructive interpretation of probability, the correction rule yields positive prior probabilities for universal generalizations in infinite domains.
Toisin kuin Carnapin alkuperäisessä järjestelmässä, induktiivisen menetelmän päivitys ja konstruktiivinen semantiikka yhdessä mahdollistavat nollasta poikkeavat todennäköisyydet empiirisille yleistyksille (kuten kaikki korpit ovat mustia ).
It is not possible to formulate a notion for probable truth in infinity if there is no adequate notion of what truth in infinity is.
Työssä tutkitaan havaintoja koskevien väitelauseiden totuutta tilanteissa, joissa havaintojen määrällä ei ainakaan tiedetysti ole ylärajaa.
The aim of this study is also to improve Carnap's inductive logic.
Tämän todennäköisyyskäsitteen ominaisuuksia tutkitaan suhteessa Carnapin esittämään asymptoottisen todennäköisyyden käsitteeseen.
This study defines a particular kind of approach to the concept of truth in infinity for Rudolf Carnap's inductive logic.
Työssä esitetään Rudolf Carnapin (1891-1970) induktiivisen logiikan sovelluksena, kuinka äärettömiä havaintomaailmoja koskevien lauseiden totuus voidaan muotoilla konstruktiivisten periaatteiden mukaisesti.
Constructive (intuitionist, anti-realist) semantics has thus far been lacking an adequate concept of truth in infinity concerning factual (i.e., empirical, non-mathematical) sentences.
Induktiivinen päättely ei säilytä totuutta siinä mielessä, että tosista oletuksista tehtävä johtopäätös ei ole tosi loogisella välttämättömyydellä, vaan korkeintaan todennäköisesti tosi.
The new approach is based on truth in the consecutive finite domains of individuals.
Kukin ääretön havaintoprosessi on vapaalakinen jono peräkkäisiä havaintoja, joiden muodostaman kokonaisuuden ominaisuuksia ei voida tietää prosessin äärellisissä vaiheissa.
What can be verifiably said about an empirical statement with respect to this concept of truth, will be explained, for which purpose a constructive notion of epistemic probability will be introduced.
Lisäksi työssä tutkitaan mahdollisuutta määrittää todennäköisyys äärettömyydessä eräänlaisten havaintojonojen joukkojen eli ympäristöjen avulla.
Leibniz on Rational Decision-Making
Leibniz rationaalisesta päätöksenteosta
In this study I discuss G. W. Leibniz's (1646-1716) views on rational decision-making from the standpoint of both God and man.
Tarkastelen tässä tutkimuksessa G. W. Leibnizin (1646-1716) näkemyksiä rationaalisen päätöksenteon teoriasta sekä jumalan että ihmisen näkökulmasta.
While God's choice is based on absolutely certain knowledge, human decisions on practical matters are mostly based on uncertain knowledge.
Siinä missä jumalan valinta perustui absoluuttisen varmaan tietoon, käytännön inhimilliset päätökset perustuvat lähinnä epävarmaan tietoon.
One of these concerns is the importance of estimating probabilities in making decisions one estimates both the goodness of the act itself and its consequences as far as the desired good is concerned.
Yksi näistä koskee todennäköisyyksien arvioimisen keskeisyyttä päätöksiä tehdessä tulee yrittää arvioida sekä tekojen hyvyyttä että niiden seurauksien hyvyyttä.
The more simple, traditional pair of scales model is best suited to cases in which one has to decide for or against some option, or to distribute goods among parties and strive for a compromise.
Yksinkertaisempi malli hyödyntää vanhaa metaforaa vaa asta ja sopii parhaiten tilanteisiin, jossa on valittava toinen kahdesta vaihtoehdosta tai pyrittävä kompromissiin jakamalla tavoitellut hyvät osapuolien kesken.
The Divine decision takes place within creation, as God freely chooses the best from an infinite number of possible worlds.
Ainoa jumalallinen päätös tapahtui Leibnizin mukaan maailman luomisen yhteydessä, jolloin jumala vapaasti valitsi parhaan mahdollisen maailman äärettömän suuresta joukosta mahdollisia maailmoja.
These examples support the view that the models had a systematic value in his theory of practical rationality.
Esimerkit tukevat väitettäni, jonka mukaan näillä päätöksenmalleilla oli systemaattista merkitystä Leibnizin käytännöllisessä filosofiassa.
However, in many respects they could be regarded as analogous in more complicated situations.
Monimutkaisten valintojen ollessa kyseessä näitä päätöksiä voidaan kuitenkin eräissä suhteissa pitää analogisina.
Thirdly, heuristic models are used to sketch situations under deliberation in order to help in making the decision.
Kolmanneksi, Leibniz soveltaa heuristisia malleja hahmottaakseen ongelmallisia valintatilanteita paremmin.
To illustrate this distinction, I discuss some cases in which he apparently applied these models in different kinds of situation.
Valaistakseni tätä erottelua ja havainnollistaakseni mallien soveltamista tarkastelen joitakin Leibnizin käytännöllisiä kirjoituksia, joissa hän näytti soveltavan näitä malleja.
In addition to giving an overview of the divine decision-making and discussing critically the criteria God favours in his choice, I provide an account of Leibniz's views on human deliberation, which includes some new ideas.
Lisäksi esittelen kattavasti Leibnizin teoriaa inhimillisestä päätöksenteosta, joka sisältää joitakin uusia ideoita.
What may be of more help in more complicated deliberations is the novel vectorial model, which is an instance of the general mathematical doctrine of the calculus of variations.
Monimutkaisissa päätöksentekotilanteissa voidaan soveltaa uutta vektorimallia, joka on sovellutus matemaattisesta variaatiolaskennasta ja jota myös Jumala sovelsi parhaan mahdollisen maailman valinnassaan.
Combining the views of Marcelo Dascal, Jaakko Hintikka and Simo Knuuttila, I argue that Leibniz applied two kinds of models of rational decision-making to practical controversies, often without explicating the details.
Eräitä aiempia tutkimuksia täydentäen argumentoin, että kirjoituksissaan käytännöllisestä rationaalisuudesta Leibniz sovelsi kahdenlaisia päätöksentekomalleja.
Another idea is related to the plurality of goods in complicated decisions and the competition this may provoke.
Leibniz korostaa myös hyvien moninaisuutta ja niiden mahdollista keskinäistä ristiriitatilatilannetta monimutkaisissa päätöksentekotilanteissa.
Economy legitimates and justifies.
Juuri taloudella oikeutetaan ja perustellaan asiat.
Following Marcel Mauss, the study analyzes the forms and principles of gift exchange.
Marcel Maussia seuraten tutkimuksessa analysoidaan lahjojen vaihdannan muotoja ja periaatteita.
The sources included in the study cover certain classics of philosophy (Plato, Aristotle, Friedrich Nietzsche) and sociology (Karl Marx, Max Weber, Marcel Mauss), as well as the more recent French social theory (Jean Baudrillard, Michel Foucault).
Tutkimuslähteenä ovat tietyt filosofian (Platon, Aristoteles, Friedrich Nietzsche) ja sosiologian klassikot (Karl Marx, Max Weber, Marcel Mauss) sekä uudempi ranskalainen yhteiskuntateoria (Jean Baudrillard, Michel Foucault).
One such alternative is non-economic archaic ethic.
Yksi vaihtoehto on ei-taloudellinen arkaainen etiikka.
The research methods used are textual analysis and evaluation of concepts by means of historical comparison.
Tutkimusmetodeina ovat tekstianalyysi ja käsitteiden arvioiminen historiallisen vertailun keinoin.
The study examines the economic and ethical meanings of gift in antiquity in Homer, Plato, and Aristotle.
Tutkimuksessa käsitellään lahjan taloudellista ja eettistä merkitystä antiikissa Homeroksella, Platonilla ja Aristoteleella.
The study identifies points of transition from the traditional forms to economic values.
Tutkimuksessa paikannetaan siirtymiä traditionaalisista muodoista taloudellisiin arvoihin.
The background to the study is given by the views of historians and sociologists according to whom traditional forms have ceased to exist and the market economy become established as the western system of values.
Tutkimuksen taustalla ovat historioitsijoiden ja sosiologien näkemykset, joiden mukaan traditionaaliset muodot ovat hävinneet ja markkinatalous on vakiintunut länsimaiseksi arvojärjestelmäksi.
In addition, the dissertation focuses on the modern non-economic forms.
Lisäksi väitöskirjassa tutkitaan moderneja ei-taloudellisia muotoja.
A Critique of the Metaphysics of Economy
Talousmetafysiikan kritiikkiä
The defining characteristic of the metaphysics of economy is its failure to recognize non-economic rules, ethics, or ways of existence.
Talousmetafysiikan tunnistaa siitä, että se ei tunnusta ei-taloudellisia olemistapoja, sääntöjä ja etiikkaa.
The study delineates a duality between economy and non-economy as well as creating concepts which could be used in the future to critically analyze economy from a position external to the economic system of concepts.
Tutkimuksessa on luonnosteltu jakolinja talous–ei-talous sekä luotu käsitteitä, joiden avulla taloutta voitaisiin jatkossa kritisoida taloudellisen käsitejärjestelmän ulkopuolelta.
The study also applies Nietzsche’s philosophy to evaluate under what conditions giving a gift becomes an act of exercising power that puts its receiver into debt.
Friedrich Nietzschen filosofiaa soveltaen tutkimuksessa arvioidaan, milloin lahjan antaminen on vallankäyttöä, velkaannuttamista.
The conclusion of the study is that the classics of philosophy and sociology can rightly be interpreted in terms of the metaphysics of economy, but they also offer grounds for criticizing this metaphysics, even alternatives.
Tutkimuksen lopputuloksena on, että filosofian ja sosiologian klassikoiden teksteistä on luettavissa talousmetafysiikkaa, mutta myös sen kritiikkiä ja vaihtoehtoja.
In this study, the pattern of thinking and conceptualizing in which economy figures as the ultimate reason is called the metaphysics of economy.
Ajattelu- ja käsitteellistämistapaa, jossa talous on asioiden viimekätinen selittäjä, kutsutaan tutkimuksessa talousmetafysiikaksi.
Jakke Holvas: A Critique of the Metaphysics of Economy The research problem of this dissertation is the commonly held opinion according to which everything has become a question of economy in the present day.
Väitöskirjan tutkimusongelmana on yleinen väittämä, jonka mukaan kaikki on nykyään taloutta.
The architecture left no doubt about the trustworthiness of the modern city.
Arkkitehtuuri ei jättänyt epäilystä modernin kaupungin luotettavuudesta.
Outside the factory gates, however, the company supported White architecture.
Tehdasporttien ulkopuolella yhtiö tuki valkoista arkkitehtuuria.
The city also decided on the standard of the design.
Kaupunki määritteli suunnittelun tason.
A brick fairface for the factories was a safe and natural material at the beginning of the 1920s when taking into consideration the events of the 1918 Civil War.
Tehtaissa suosittiin puhtaaksimuurattuja tiilipintoja, mikä oli turvallinen ja luonnollinen materiaali 1920-luvun alussa, ajatellen vuoden 1918 tapahtumia.
To have built a White factory in the style of a defence building would have been provocative.
Valkoisten tehtaiden rakentaminen puolustusvoimien rakennusten tapaan olisi ollut provosoivaa.
Architecture was thus one way in which the company manifested its position as the higher and undisputed authority.
Arkkitehtuuri oli yksi osatekijä yhtiön manifestoidessa asemaansa ylimpänä ja kiistattomana auktoriteettina.
I clarify how society and its economic, political and class structures affected the practice of architecture and its expression in the built environment.
Selvitän, miten yhteiskunta ja siihen kuuluvat rakenteet, kuten talous, politiikka ja luokka vaikuttivat arkkitehtuurin käyttöön ja sen ilmentymiseen rakennetussa ympäristössä.
My thesis concerns the plans drawn up by architect Bertel Liljequist (1885 1954) for an industrial corporation and a city in Finland during the interwar years.
Väitöskirjani käsittelee arkkitehti Bertel Liljequistin (1885 1954) yhdelle teollisuusyritykselle ja kaupungille tapahtunutta suunnittelua maailmansotien välisenä aikana.
In studying Liljequist as an industrial designer, I have considered it vital to ascertain the client s intentions and objectives within the framework of the prevailing social situation.
Tutkiessani Liljequistia teollisuuden suunnittelijana olen pitänyt tärkeänä selvittää rakennuttajan intentioita ja pyrkimyksiä, jotka ovat sidoksissa yhteiskunnalliseen tilanteeseen.
My study includes the micro-examination of the wider social issues involved.
Tarkastelen mikrotason kautta laajempaa yhteiskunnallista ilmiötä.
Through the planning process for Helsinki s abattoirs, I show how a city dealt with the twin problems of hygiene and increasing demand for food resulting from a growth in population.
Helsingin teurastuslaitoksen suunnitteluprosessin kautta tutkin, miten kaupunki suhtautui kasvaneen väestönkasvun mukanaan tuomiin hygieenisiin ongelmiin sekä lisääntyneeseen elintarviketarpeeseen.
The city s responsibility for the health of its inhabitants and the requirements of modern meat production can be seen in the minimal architecture and clear functionality of the plant.
Kaupungin huolehtimisvelvoite kaupunkilaisten terveydestä ja modernista lihantuotannosta näkyi laitoksen pelkistetyssä arkkitehtuurissa sekä laitoksen selkeässä toiminnallisuudessa.
I analyse how the different backgrounds and starting points of the clients affected the construction projects under study and architect Bertel Liljequist s work.
Tutkin, miten nämä toimeksiantajista riippuen erilaiset lähtökohdat ja puitteet vaikuttivat työni pääkohteina oleviin rakennushankkeisiin ja arkkitehti Bertel Liljequistin toimintaan.
The company used the factory buildings to manifest its power and the dwellings to bind the workers and make them loyal to the company.
Tehdasrakennusten kautta yhtiö manifestoi valtaansa ja asuinrakennustensa kautta se sitoutti työntekijänsä yhtiöön sekä teki heistä sille lojaaleja.
The social outlook of the owners and management of Kymi Company implicitly affected the appearance of the factory.
Kymin Osakeyhtiön ja sen johdon yhteiskunnallinen näkemys vaikutti implisiittisesti tehdasrakennusten ulkoasuun.
I examine the meanings the client wished the architecture to express and also to communicate to those working in the factory and the area as well as to the workers living on company land.
Tarkastelen mitä merkityksiä toimeksiantaja antoi arkkitehtuurille ja mitä se tällä halusi viestittää tehtaassa ja tehdasalueella työskentelevälle sekä yhtiön asuinalueella asuvalle työntekijälleen.
The role of the City of Helsinki within the planning process was for its officials to provide expert opinions but also to arrange study trips for the architect and the abattoir s general manager.
Helsingin kaupungin toiminta suunnitteluprosessissa perustui kaupungin virkamiesten antamiin asiantuntijalausuntoihin sekä arkkitehdin ja teurastamon johtajan lähettämiseen opintomatkalle.
These were two quite different clients: the Kymi Company operating in Kuusankoski and the City of Helsinki.
Hän laati suunnitelmia kahdelle hyvinkin erilaiselle toimeksiantajalle: Kuusankoskella toimineelle Kymin Osakeyhtiölle ja Helsingin kaupungille.
That the industrial community and factories in Kuusankoski be constructed correctly in a way supporting corporate strategy was of primary importance for the company s operations.
Kuusankosken tehdasyhdyskunnan ja tehtaiden rakentaminen oikealla, yhtiön strategiaa tukevalla tavalla oli yhtiön toiminnan kannalta tärkeää.
Maurice Blanchot (1907-2003), the French writer and novelist, is one of the most important figures in post-war French literature and philosophy.
Maurice Blanchot (1907-2003) on eräs merkittävimmistä ranskalaisista sodanjälkeisistä kirjailijoista ja esseisteistä.
Since this thesis concentrates on the notion of vision in Blanchot s work, its primary context is the post-war discussion of the relation between seeing and thinking in France, and particularly the discussion of the conditions of non-violent vision and language.
Tutkimuksen keskiössä on Blanchot'n ja hänen aikalaistensa välinen keskustelu siitä, mikä on kielen, ajattelun ja näkemisen välinen suhde, ja onko ns. ei-representoiva (ei-väkivaltainen, ei-objektivoiva) kieli mahdollista.
The main intention of this study is to figure out his position and originality in the field of phenomenology.
Tutkimuksessa tarkastellaan Blanchot'n 1940-60-lukujen tuotantoa pohtimalla sen suhdetta ajankohdan fenomenologisen filosofian kenttään.
The central premise is the following: Blanchot relates the criticism of vision to the criticism of the representative model of language.
Keskityn katseen käsitteen merkitykseen Blanchot'n tuotannossa.
Thus, a contrast of the poets’ themes reveals these differences in their approaches.
Runoilijoiden aiheiden vastakohtaisuus osoittaa nämä erot heidän lähestymistavoissaan.
A comparatist, biographical and historical approach is used to uncover the circumstances surrounding these events.
Käytetty vertaileva elämäkerrallinen ja historiallinen lähestymistapa paljastaa olosuhteet, jotka olivat näiden tapahtumien taustalla.
Then a brief review of Finnish and Russian history situates them historically.
Lyhyt katsaus Suomen ja Venäjän historiaan peilaa heitä omaa aikaansa vasten.
In addition, they both reject formal traditions while they adopt new forms and use modern, outside influences such as art, architecture and philosophy as subject matter and a lens through which to focus their poetry.
Lisäksi he molemmat hylkäävät muodolliset perinteet samalla kun omaksuvat uusia ilmaisumuotoja ja käyttävät moderneja ulkopuolisia vaikutteita, kuten taidetta, arkkitehtuuria ja filosofiaa aiheinaan ja linssinä, jonka polttopisteessä heidän runoutensa tarkentuu.
Both poets articulated a vibrant response to war and revolution becoming modernists in the process.
Molemmat runoilijat ilmaisevat selkeästi voimakkaan reaktionsa sotaan ja vallankumoukseen ja tulivat modernisteiksi niiden pyörteissä.
These two poets have not been compared before in a critical review in English and this work contributes to needed work in English.
Näitä kahta runoilijaa ei ole aiemmin verrattu kriittisesti englannin kielellä, ja siksi tämä työ pyrkii osaltaan täyttämään englanninkielisen teoksen puutteen.
While it may seem that Anna Akhmatova was the most socially aware poet, because of the censorship she endured under Stalin, my research has revealed that actually Edith Södergran showed the most social consciousness.
Vaikka Anna Ahmatova saattaa näyttää näistä kahdesta yhteiskuntatietoisemmalta runoilijalta, koska hän joutui sietämään Stalinin sensuuria, tämä tutkimus paljastaa, että todellisuudessa Edith Södergran osoitti suurempaa yhteiskuntatietoisuutta.
Important modernists in their own countries, Anna Akhmatova and Edith Södergran are compared in this dissertation as poets whose poetry reflects the climactic events of the early twentieth century in Finland and Russia.
Omien maidensa merkittäviä modernisteja Anna Ahmatovaa ja Edith Södergrania verrataan tässä väitöskirjassa runoilijoina, joiden tuotanto heijastaa 1900-luvun alun käänteentekeviä muutoksia Suomessa ja Venäjällä.
Next, the rich literary diversity of St. Petersburg’s Silver Age is presented and the work of the poets is viewed in context before their poetry is compared, as the First World War, October Revolution and subsequent Finnish Civil War impact their writing.
Seuraavaksi esitellään Pietarin hopea-ajan rikas kirjallinen monimuotoisuus, jonka valossa runoilijoiden tuotantoa tarkastellaan, ennen kuin heidän runouttaan verrataan toisiinsa ensimmäisen maailmansodan, lokakuun vallankumouksen ja Suomen sisällissodan taustaa vasten.