natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In this thesis I study ecological invasion in relation to GMOs, and what kind of consequences invasion may have in natural populations.
Väitöskirjassani selvitin, minkälaiset ominaisuudet GMO lajikkeissa voisivat johtaa niiden levittäytymiseen ympäristöön ja minkälaisia vaikutuksia sillä voisi olla alueen alkuperäislajistolle populaatioekologisten ja -geneettisten mallien avulla.
This result emphasises the higher risk of invasion in unstable environments.
Tulokset osoittivat, että epävakaan dynamiikan omaava alkuperäispopulaatio on altis dynamiikaltaan vakaan tulokaslajin invaasiolle.
In general, my results emphasise that invasion of transgenic species or genotypes to be possible under certain realistic conditions and resulting in competitive exclusion, population decline through outbreeding depression and genotypic displacement of native species.
Muuntogeeniset organismit näyttävät siis voivan kehittyä uusiksi tulokaslajeiksi ja syrjäyttää tai heikentää alkuperäislajien populaatioita joko kilpailun tai risteytymisen kautta tietyissä olosuhteissa.
The benefits found of GMO crops effectiveness in pest management may also be too optimistic since CPB may evolve resistance to Bt-toxin.
Myös muut tekijät, kuten tuhohyönteisten kehittyminen vastustuskykyisiksi tuholaistenkestäville GMO lajikkeille, voivat heikentää GMO lajikkeista saatavaa hyötyä.
It will also be crucial to take into account different kinds of behavioural differences among species when assessing the possible hazards that GMOs may cause if escaped.
Siksi arvioitaessa GMO lajikkeista saatavaa hyötyä verrattuna tavanomaisiin lajikkeisiin, on myös niihin liittyvät riskitekijät otettava huomioon.
The results showed that previous models may have given too pessimistic a view of the so called Trojan gene -effect, where the invading genotype is harmful for the population as a whole.
Risteytyminen voi johtaa myös koko populaation koon pienenemiseen, jos GMO:n elinkyky on heikompi kuin alkuperäislajikkeen (ns. Troijan geeni efekti).
I showed that the eradication of CPB is most important for the prevention of their establishment, but the cultivation of transgenic Bt-potato could also be effective.
Toisaalta havaitsin, että tuholaisenkestävän GMO perunan viljely tavanomaisen perunan tilalla voi olla tehokas torjuntakeino koloradonkuoriaisen levittäytymistä vastaan entistä pohjoisemmille elinalueille ilmastonlämpenemisen myötä.
The previously suggested population extinctions did not occur in my studies, since the changes in mating preferences caused by the GH-fish were be ameliorated by decreased level of competition.
Tarkastellessani kasvuhormonimuunnellun kalan mahdollisuutta levittäytyä luonnonpopulaatioon risteytymisen kautta havaitsin, että GMO lajike voi syrjäyttää alkuperäislajikkeen, jos GMO muotoa suositaan seksuaalivalinnassa.
In the first study I showed that a population that is fluctuating due to scramble-type density dependence (due to, e.g., nutrient competition in plants) may be invaded by a population that is relatively more limited by a resource (e.g., light in plants) that is a cause of contest-type density dependence.
Häiriöitä sietävä ja valorajoitteinen tulokaslaji (tai GMO lajike) voi jopa syrjäyttää tällaisen alkuperäispopulaation kilpailussa.
The GH-invaders may also have to exceed a threshold density before invasion can be successful.
Toisaalta tulokkaat voivat myös risteytyä sukulaislajiensa kanssa, jolloin alkuperäislaji voi lopulta sulautua tulokaspopulaatioon, mikäli tulokkaan tai syntyvän risteymän kelpoisuus on parempi kuin alkuperäislajin.
The importance of sensory organs in taxonomy is well recognized, but inclusion of the elaborate skin pattern seemed to improve essentially the usefulness of the prodorsal sensory area.
Aistinelinten tärkeys taksonomiassa on hyvin ymmärretty, mutta yhdessä monimutkaisen pintarakenteen kanssa etuselän hyödyllisyys punkkilajin uudelleentunnistamisessa näyttäisi parantuvan oleellisesti.
Fourteen nominal species were found to be junior synonymies.
Neljätoista lajia todettiin kuvatuiksi jo aiemmin eri nimellä.
The basic characters of the taxa are illustrated either by SEM micrographs (Scanning Electron Microscopy) or by outline drawings.
Maailmanlaajuinen kestopreparaattiaineisto tyyppeineen tutkittiin faasikontrastimikroskoopilla ja tuore materiaali pyyhkäisyelektronimikroskoopilla (SEM) erotuskyvyltään korkealaatuisten kolmiulotteisten kuvien aikaansaamiseksi.
The detailed pictures of the prodorsa of the European alycids could be used like passport photographs for the species.
Eräänlaisena oikotienä soveltavien tieteenhaarojen käyttöön ne voisivat toimia kuin passikuvakokoelma.
A database like this of prodorsa of other mite taxa as well might be an answer to future needs of species identification in soil zoology, ecology and conservation.
Tällaisella tietokannalla myös muista punkkiryhmistä voisi olla myönteinen vaikutus määritystyöhön ja ylipäänsä punkkien taksonomiaan.
This new hierarchy is based on a reassessment and reranking of new and previously known synapomorphies of the clusters concerned by cladistic analysis, using 60 morphological characters for 48 ingroup species.
Kehityshistoriaa selvittävällä menetelmällä (kladistiikka) analysoitiin 60 aistinelinten ja ihon rakennepiirrettä ja tutkitut 48 lajitason taksonia jaettiin neljään tribukseen (heimoa suppeampi, mutta sukua laajempi kategoria) ja seitsemään sukuun.
The capacity of HSCs to regenerate the hematopoietic system is utilized in the treatment of patients with hematological malignancies.
Luuytimestä ja istukkaverestä saatavia kantasoluja käytetään pahalaatuisten veritautien hoidossa.
Improved understanding of HSC biology can be used to design therapeutic cells with improved cell proliferation and homing properties.
Siirteen kannalta tärkeiden solujen biologian tunteminen auttaa kehittämään menetelmiä, joilla voidaan parantaa siirrettyjen solujen hakeutumista potilaan luuytimeen ja nopeuttaa veren uudelleen muodostusta.
Furthermore, the differences between the gene expression profiles of CD133+ and CD34+ cells indicate differences in the transcriptional regulation of CD133+ and CD34+ cells.
Geeniekspressioprofiloinnin avulla määritettiin, mitkä geneettiset säätelytekijät ovat ominaisia CD133+ ja CD34+ soluille verrattuna muihin verisoluihin, sekä miten CD133+ ja CD34+ solujen geneettinen säätely eroaa toisistaan.
The expression profiles suggest a more primitive nature of CD133+ cells.
Tässä tutkimuksessa kuvattiin CD133+ soluille tyypillinen sokerirakenneprofiili.
Transcriptome and glycome profiling of human hematopoietic CD133+ and CD34+ cells
Tutkimuksessa saatiin merkittävää uutta tietoa istukkaveren CD133+ ja CD34+ soluista.
Moreover, CD133+ cells have characteristic glycome that differ from the glycome of CD133- cells.
Lisäksi CD133+ solujen geeniekspressioprofiili antoi viitteitä siitä, että CD133+ solut ovat CD34+ soluja primitiivisempiä, ja niillä saattaa siten olla parempi kyky muodostaa erilaisia verisoluja.
New blood cells are continuously provided by self-renewing multipotent hematopoietic stem cells (HSC).
Veren kantasolut ja niistä muodostuvat esisolut vastaavat miljoonien uusien veri- ja immuunisolujen tuotosta päivittäin.
High mannose-type and biantennary complex-type N-glycans are enriched in CD133+ cells.
CD133+ soluissa nähtiin enemmän muokkaamattomia ja kaksihaaraisia sokerirakenteita, kun taas monihaaraiset sokerirakenteet olivat yleisempiä CD133- soluissa.
The CD133+ and CD34+ cells may have partly different roles in hematopoiesis.
CD133+ soluille ominaiset sokerirakenteet saattavat tarjota uusia mahdollisuuksia varhaisten veren solujen tunnistamiseen ja eristämiseen.
N-glycosylation-related gene expression pattern of CD133+ cells identify the key genes regulating the CD133+ cell-specific glycosylation including the overexpression of MGAT2 and underexpression of MGAT4.
Sokerirakenne- ja geeniekspressioprofiilin vertailu mahdollisti CD133+ soluille ominaisia sokerirakenteita säätelevien geenien tunnistamisen.
As a result, HSC engineering could further their clinical use.
Tällä tavoin voidaan parantaa nykyisiä hoitotuloksia ja löytää veren kantasoluille uusia terapeuttisia käyttösovelluksia.
Furthermore, each cell has a glycome typical for that cell type.
Solujen geeniekspressioprofiilit olivat erilaisia ja soluille ominainen geeniekspressio liittyi erilaisten biologisten prosessien ylläpitoon.
In addition, these studies unravel the glycome profile of primitive hematopoietic cells and reveal the transcriptional regulation of N-glycan biosynthesis in CD133+ and CD34+ cells.
Lisäksi työssä selvitettiin solun pintaproteiineihin liittyneitä sokerirakenteita CD133+ solujen ja kypsien verisolujen välillä.
The aim of this thesis work was to shed light on the molecular and cell biological mechanisms behind INCL.
Tämän väitöskirjatyön tavoitteena oli selvittää INCL:n taudinkuvan molekyyli- ja solutason mekanismeja.
The disease is caused by mutations in the CLN1 gene, but the physiological function of the corresponding protein the palmitoyl protein thioesterase (PPT1) has remained elusive.
INCL-tauti aiheutuu virheistä CLN1-geenissä, mutta vastaavan palmityyli-proteiinitioesteraasi (PPT1) valkuaisaineen toiminta ja taudin syntymekanismit ovat huonosti tunnettuja.
Unravelling Molecular and Cellular Disease Mechanisms in Infantile Neuronal Ceroid Lipofuscinosis (INCL)
INCL-taudin (infantiili neuronaali seroidilipofuskinoosi) molekyyli- ja solutason tautimekanismit
Results of this thesis also elucidate early events in INCL pathogenesis revealing defective pathways ultimately leading to the neurodegenerative process.
Tulokset selventävät aikaisia solutason tapahtumia INCL-taudin synnyssä, osoittamalla toimintahäiröitä, jotka johtavat lopulta hermosolujen rappeutumiseen ja kuolemaan.
These results add to the knowledge of these severe diseases offering basis for new approaches in treatment strategies.
Lisäksi ne edistävät NCL-tautien toimintahäiriöiden ymmärrystä ja luovat uusia lähtökohtia hoitomenetelmien kehittämiseen.
It also established the role of PPT1 in early neuronal maturation as well as importance in mature neuronal synapses.
Lisäksi selvitettiin PPT1:n merkitystä hermosolujen kypsymisessä ja kypsien hermosolujen toiminnassa.
It is a recessively inherited lysosomal storage disorder.
INCL-tauti on peittyvästi periytyvä lysosomaalinen kertymätauti.
In this thesis work the focus is on Infantile Neuronal Ceroid Lipofuscinosis (INCL).
Tämä väitöskirjatyö käsittelee INCL-tautia (infantiili neuronaali seroidilipofuskinoosi).
Furthermore, this study was the first to connect the INCL storage proteins the sphingolipid activator proteins (SAPs) A and D to pathological events on the cellular level.
Tässä työssä yhdistettiin ensimmäistä kertaa INCL-taudin kertymämateriaalin proteiinit, saposiinit A ja D, solutason patologisiin muutoksiin: Saposiinien solunsisäinen käsittelyn ja paikantumisen muutokset osoitettiin potilaiden soluissa ja muuntogeenisen hiirimallin hermosoluissa.
This study revealed an endocytic defect in INCL patient cells manifesting itself as delayed trafficking of receptor and non-receptor mediated endocytic markers.
Kokeet INCL-potilaiden soluilla osoittivat häiriön solunsisäisessä kalvoliikenteessä, joka ilmentyi tiettyjen endosytoottisten merkkiaineiden hidastuneena kuljetuksena.
This study pinpointed the localization of PPT1 in axonal presynapses of neurons.
Tässä työssä kuvattiin PPT1-valkuaisaineen tarkka paikantuminen hermosolun viejähaarakkeen hermopäätteissä.
These results contribute to the understanding of the vital physiological function of PPT1 and broader knowledge of common cellular mechanisms behind neurodegeneration.
Nämä tutkimustulokset auttavat suoraan PPT1:n normaalin solutason toiminnan ja myös laajemmin hermosolujen rappeutumisen aiheuttavien tekijöiden ymmärtämisessä.
The disease belongs to the neuronal ceroid lipofuscinoses (NCLs), a group of common progressive neurodegenerative diseases of the childhood.
Se kuuluu neuronaalisten seroidilipofuskinoosien (NCL) tautiryhmään.
Together the findings, introduced in this thesis work, support the essential role of PPT1 in developing neurons as well as synaptic sites of mature neurons.
Tässä väitöskirjassa esitetyt tutkimustulokset osoittavat PPT1-valkuaisaineen keskeisen merkityksen kehittyvissä ja kypsissä keskushermoston hermosoluissa.
Studying neurodegeneration provides an opportunity to gain insights into normal cell physiology, and not just pathophysiology.
Tutkimalla sairauden aiheuttamaa hermosolujen rappeutumista saadaan tietoa solujen toimintahäiriöiden lisäksi normaalista hermosolun toiminnasta.
Functional studies with the knock-out mouse model revealed abnormalities in neuronal maturation as well as key neuronal functions including abnormalities in intracellular calcium homeostasis and cholesterol metabolism.
Nämä tutkimukset osoittivat muutoksia hermosolujen keskeisissä toiminnoissa: kolesteroliaineenvaihdunnassa, kalsiumin tasapainon säätelyssä, hermosolujen kypsymisessä ja solujenvälisessä viestinnässä.
Characteristic accumulation of autofluorescent storage material is seen in most tissues but only neurons of the central nervous system are damaged and eventually lost during the course of the disease leaving most other cell types unaffected.
NCL-taudit ovat melko yleisiä lapsuusiän eteneviä keskushermoston sairauksia, joille on tyypillistä autofluoresoivan materiaalin kertyminen useimpiin kudoksiin ja keskushermoston hermosolujen rappeuma.
To identify early affected cellular and metabolic pathways in INCL, knock-out mouse neurons were studied by global transcript profiling and functional analysis.
Muuntogeenisen hiirimallin hermosoluja tutkittiin myös geenisiru-menetelmällä ja solun toimintaa kartoittavin menetelmin, aikaisten solutason aineenvaihduntareittien muutosten löytämiseksi.
Fluorescence properties of Baltic Sea phytoplankton
Itämeren kasviplanktonin fluoresenssiominaisuudet
In the Baltic Sea, physical environmental factors (e.g. mixing depth, irradiance and temperature) and related seasonal succession in the phytoplankton community explained a large part of the seasonal variability in the magnitude and shape of Chlorophyll a (Chla)-specific absorption.
Itämeressä fysikaaliset ympäristötekijät (sekoittuvan vesikerroksen syvyys, auringon säteilyn määrä, ja lämpötila) ja kasviplanktonyhteisöjen vuosisukkessio selittivät suuren osan a-klorofyllin spesifisen absorption voimakkuudesta ja spektraalisesta vaihtelusta.
However, when combined with experiments with active nutrient manipulation, and other nutrient limitation indices, variable fluorescence provided valuable information on the physiological responses of the phytoplankton community.
Yhdistettynä aktiivisiin ravinnemanipulaatiokokeisiin, ja muihin ravinnerajoitteisuuden indikaattoreihin, menetelmä tarjoaa kuitenkin arvokasta tietoa planktonleväyhteisön fysiologisesta vasteesta ravinnelisäyksiin.
During cyanobacterial bloom in the Baltic Sea, phycocyanin fluorescence explained large part of the variability in Chla concentrations.
Syanobakteerikukintojen aikaan Itämerellä fykosyaniinin fluoresenssi selitti suuren osan a-klorofyllin pitoisuuksien vaihtelusta.
Various taxonomic phytoplankton pigment groups can be separated by spectral fluorescence.
Taksonomisia planktonleväryhmiä voidaan tunnistaa fluoresenssisormenjälkien avulla.
Variable fluorescence has been proposed as a tool to study the physiological state of phytoplankton.
Fluoresenssin kvanttisaannon muutosten avulla voidaan tutkia planktonlevien fysiologista tilaa.
In this thesis, I have explored various fluorescence-based techniques for detection of phytoplankton abundance, taxonomy and physiology in the Baltic Sea.
Tässä väitöskirjatyössä olen selvittänyt erilaisten fluoresenssimenetelmien käyttöä planktonlevien määrän, levälajiston vaihtelun ja fysiologisen tilan mittaamisessa Itämerellä.
In algal cultures used in this thesis, the availability of nitrogen and light conditions caused changes in pigmentation, and consequently in light absorption and fluorescence properties of cells.
Leväviljelmiä käyttäen havaitsin, että typen saatavuus ja valaistus vaikuttivat leväsolujen pigmentaatioon, sekä absorptio- ja fluoresenssiominaisuuksiin.
Phycobilins are major light harvesting pigments for cyanobacteria.
Fykobiliinit ovat syanobakteerien tärkeimmät fotosynteettiset pigmentit.
My results from the Baltic Sea emphasize that variable fluorescence alone cannot be used to detect nutrient limitation of phytoplankton.
Tulokseni osoittivat, että Itämerellä tämä menetelmä yksinään ei anna luotettavaa kuvaa planktonlevien ravinnerajoitteisuudesta.
Using phycocyanin fluorescence, dynamics of cyanobacterial blooms can be detected at high spatial and seasonal resolution not possible with other methods.
Fykosyaniinin fluoresenssin sen avulla voidaan arvioida syanobakteerikukinnan kehitystä aika- ja tilaskaalalla, mikä ei aikaisemmin ole ollut mahdollista.
The variability in Chla-specific fluorescence was related to the abundance of cyanobacteria, the size structure of the phytoplankton community, and absorption characteristics of phytoplankton.
Havaittua a-klorofylli-spesifisen fluoresenssin vaihtelua selittivät syanobakteerien osuus planktonlevien biomassasta, planktonleväyhteisöjen kokojakauma ja planktonlevien absorptio-ominaisuudet.
Fluorescence methods can support traditional phytoplankton monitoring by providing continuous measurements of phytoplankton, and thereby strengthen the understanding of the links between biological, chemical and physical processes in aquatic ecosystems.
Automatisoidut fluoresenssimenetelmät tukevat kustannustehokkaasti perinteistä planktonleväseurantaa ja niiden avulla voidaan saada entistä tarkempaa tietoa vesiekosysteemien toiminnan syy-seuraussuhteista.
Cyanobacteria show very low Chla-specific fluorescence.
Elävien syanobakteerien sisältämän a-klorofyllin fluoresenssi on hyvin alhainen.
In the open Baltic Sea, small picoplanktonic cyanobacteria were the main source of phycoerythrin fluorescence and absorption signal.
Avoimella Itämerellä fykoerytriinin fluoresenssin ja absorption määrä liittyi pienikokoisten syanobakteerien esiintymiseen.
Partial least squares regression method gave the closest predictions for all taxonomic groups, and the accuracy was adequate for phytoplankton bloom detection.
Tilastollinen korrelaatiomenetelmä (PLS, partial least squares) osoittautui paremmaksi kuin perinteisemmät regressiomenetelmät ja PLS menetelmän avulla saadaan luotettava kuva eri leväryhmien vuosisukkessiosta ja leväkukinnoista.
In the presence of eukaryotic species, Chla fluorescence describes poorly cyanobacteria.
Muiden planktonlevien läsnäollessa a-klorofyllin fluoresenssia ei voikaan käyttää syanobakteerien esiintymisen selvittämiseen.
To obtain data on phytoplankton dynamics with improved spatial and temporal resolution, and at reduced cost, traditional phytoplankton monitoring methods have been supplemented with optical approaches.
Optiset automaattilaitteet tarjoavat kustannustehokkaan ja ajallisesti ja paikallisesti hyvin kattavan tavan seurata planktonlevien dynamiikkaa.
This thesis found a severe limitation of a commercial fast repetition rate fluorometer, which couldn t detect the variable fluorescence of phycoerythrin-lacking cyanobacteria.
Työssä havaittiin lisäksi, että yleisesti käytössä oleva kaupallinen FRR fluorometri ei sovellu Itämeren kukintoja muodostavien rihmamaisten syanobakteerien fysiologian tutkimiseen niiden erikoisen pigmentaation vuoksi.
This thesis encourages the use of various in vivo fluorescence methods for the detection of bulk phytoplankton biomass, biomass of cyanobacteria, chemotaxonomy of phytoplankton community, and phytoplankton physiology.
Väitöskirjatyöni osoitti elävien planktonlevien fluoresenssimittausten olevan hyödyllisiä silloin kun halutaan jatkuvatoimisesti havainnoida planktonlevien määrää, syanobakteerien määrää, taksonomisten leväryhmien esiintymistä ja planktonleväsolujen fysiologista tilaa.
I compared multivariate calibration methods for the retrieval of phytoplankton biomass in different taxonomic groups.
Väitöskirjatyössäni vertailin monimuuttujamenetelmien soveltuvuutta spektraalisten aineistojen tulkinnassa.
Large filamentous cyanobacteria, forming harmful blooms, were the main source of the phycocyanin fluorescence signal and typically their biomass and phycocyanin fluorescence were linearly related.
Solulaskentojen perusteella arvioidun rihmamaisten syanobakteerien biomassan ja fykosyaniinin fluoresenssin välille saatiin lineaarinen riippuvuussuhde.
This applies also to brown bears (Ursus arctos) that were almost exterminated from Scandinavia and Finland at the turn of the century, but are now expanding their range with the current population estimates being approximately 2600 bears in Scandinavia and 840 in Finland.
Tämä koskee myös karhua (Ursus arctos), joka lähes hävitettiin vuosisadan vaihteessa sekä Skandinaviasta että Suomesta, mutta on nyt suojelun seurauksena leviämässä takaisin nykyisen kannan ollessa Skandinaviassa arviolta 2600 ja Suomessa noin 840 karhuyksilöa.
Large carnivore populations are currently recovering from past extirpation efforts and expanding back into their original habitats.
Suurpetokannat ovat toipumassa ja palaamassa entisille asuinseuduilleen.
The results and methodological improvements in this thesis can be applied to the Finnish bear population and to other large carnivores.
Väitöskirjan tuloksia ja työssä kehitettyja menetelmiä voidaan tulevaisuudessa soveltaa myös Suomen karhukantaan sekä hyödyntää muiden suurpetojen tutkimuksessa.
Habitat modelling based on these findings allows identification and quantification of the potentially suitable areas for bears in Scandinavia.
Työn tuloksena syntyneen ns. habitaattimallin avulla voidaan arvioida, missä ja kuinka paljon näitä karhulle sopivia alueita esiintyy Skandinaviassa.
Habitat analysis shows that bear home ranges occur mainly in forested areas with a low level of human influence relative to surrounding areas.
Tulosten mukaan karhut suosivat metsää ja alueita, joissa ihmistoiminta on ympäröiviä alueita alhaisempaa.
Successful management of bears requires also assessment of the consequences of harvest on the population viability.
Mikäli karhukantaa halutaan rajoittaa metsästyksen avulla, on tärkeää ymmärtää seuraukset populaation elinkelpoisuudelle.
This thesis focuses on the large-scale habitat use and population dynamics of brown bears in Scandinavia with the objective to develop modelling approaches that support the management of bear populations.
Väitöskirjassaan Jonna Katajisto tutkii karhun elinympäristönvalintaa ja kannanvaihteluun vaikuttavia tekijöitä tavoitteenaan kehittää menetelmiä kannanhoidon tueksi.
Additionally, this thesis presents novel improvements to home range estimation that enable realistic estimates of the effective area required for the bears to establish a home range.
Lisäksi työssä kehitetyt elinpiirin arviointimenetelmät auttavat määrittämään entistä paremmin radioseuranta-aineistoa käyttäen, kuinka paljon karhu tarvitsee hyvää elinympäristöä asettuakseen paikoilleen.
At the same time human activities have resulted in very few wilderness areas left with suitable habitats and size large enough to maintain populations of large carnivores without human contact.
Samalla ihmistoiminnan vaikutuksesta sopivat alueet suurpedoille ovat vähentyneet, minkä seurauksena edelleen uhanalaisten suurpetojen tulevaisuus riippuu niiden mahdollisuuksista elää samoilla alueilla ihmisten kanssa.
Together these form a basis for the landscape-level management of the expanding population.
Metsästysmalli yhdessä habitaattimallin ja elinpiirien arvioinnin kanssa muodostavat perustan ns. maisemarakenteen huomioivalle populaatiomallille.
They provide grounds for the further development of spatially-realistic management-oriented models of brow bear dynamics that can make projections of the future distribution of bears while accounting for the development of human activities.
Tällaisen populaatiomallin avulla voitaisiin arvioida karhukannan alueellista kehitysta suhteessa ihmisen toimintaan, mikä mahdollistaisi mm. karhuvahinkojen tehokkaan ennaltaehkäisyn.