natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The differences in interpretation were mostly attributable to differences in their theories of the soul.
Tulkintaerot liittyvät ennen muuta eroihin filosofien käsityksissä sielusta.
These problems were dubbed diseases of the soul , and the philosophers thus claimed to be doctors of the soul.
Esimerkiksi ei-toivottuja emootioita kutsuttiin sielun sairauksiksi , ja filosofit julistivat olevansa sielun lääkäreitä .
There is still a third question that is explored, concerning the status of both mental illnesses and diseases of the soul as unnatural conditions, the role of the human body in the philosophical aetiologies of evil, and the medico-philosophical theories of psycho-physiological temperaments.
Kolmantena tutkimuskysymyksenä on tarkasteltu luonnon käsitettä mielisairauksia ja sielun sairauksia koskevissa keskusteluissa, ihmisruumiin roolia filosofisissa pahan selityksissä sekä psyko-fysiologisia temperamentteja koskevia lääketieteellis-filosofisia teorioita.
The first and most important question explored concerns how the ancient philosophers responded to the medical notion of mental illness, and how they explained such illnesses in their theories of physiology and psychology.
Työssä on tutkittu, miten antiikin filosofit kommentoivat lääketieteellisiä käsityksiä mielisairauksista ja miten he selittivät näitä sairauksia omien psykologisten ja fysiologisten teorioidensa valossa.
Mental illness here means disorders that, in ancient medical thought, were believed to originate in the body but to manifest themselves predominantly through mental symptoms.
Mielisairaudella tarkoitetaan työssä häiriötiloja, jotka antiikin lääketieteen käsityksen mukaan olivat ruumiillista alkuperää, mutta joiden oireet olivat pääasiassa henkisiä tai sielullisia.
Although the illnesses are seldom discussed extensively, the philosophers were well aware of their existence and regarded their occurrence an indication of the soul s close dependence on the body.
Vaikka mielisairauksia käsitellään filosofisissa lähteissä vain harvoin laajasti, antiikin filosofit pitivät näitä sairauksia merkittävänä osoituksena sielun ja ruumiin keskinäisestä riippuvuudesta ja ihmismielen hauraudesta.
Although the distinction between mental illnesses and diseases of the soul was often presented as rather obvious, there was some vagueness and overlap.
Ero mielisairauksien ja sielun sairauksien välillä esitetään lähteissä usein ongelmattomana, vaikka kategorioiden välillä oli ilmeistä päällekkäisyyttä.
The medical descriptions of mental illness are often extreme, symptoms of the psychotic type excluding the possibility of the condition being of the non-medical kind.
Lääketieteen kuvaukset mielisairauksista ovat usein äärimmäisiä ja keskittyvät psykoottisiin tiloihin, jotka voitiin varsin yksiselitteisesti tulkita lääketieteellisiksi.
This dissertation is about ancient philosophers notions of mental illness, from Plato onwards.
Väitöskirja käsittelee antiikin filosofien käsityksiä mielisairauksista.
These illnesses were treated by physical means, which were believed to address the bodily cause of the illness, conceived of as an elemental imbalance or a state of cephalic stricture , for example.
Näitä sairauksia hoidettiin ruumiillisin keinoin (lääkitys, ruokavalio, liikunta), joiden oletettiin vaikuttavan sairauden ruumiilliseen syyhyn, mutta toisinaan henkisiin oireisiin pyrittiin vaikuttamaan suoraan eräänlaisen psykoterapian keinoin.
The data consisted of 92 interviews with Finnish professional seafarers conducted in 1996, 1999, 2000 and 2005, field journals that were written during two periods of fieldwork in 1996 and 1999-2000, and correspondence with some of the seafarers during 1999-2005.
Tutkimuksen aineisto koostuu liki 100 suomalaisen merimiehen kanssa vuosina 1996 2005 tehdyistä haastatteluista, sekä kenttätyöstä merillä vuosina 1996 2000.
The analysis process incorporated new rhetoric and metaphor theory.
Aineiston analyysimenetelmänä on käytetty diskurssianalyysia, retoriikan ja metaforatutkimuksen avulla.
It was also found that seafarers are well aware of the stereotypical images that are attached to their profession: they not only deny them, but also utilize, reflect on and construct them.
Tutkimus myös osoitti, että merimiehet ovat hyvin tietoisia ammattikuntaansa heijastetuista stereotypioista ja he myös leikittelevät näillä stereotypioilla omissa vapausdiskursseissaan.
The first part discusses the methodological challenges of this type of ethnography, the second an ethnography of modern Finnish shipworld focuses on work, organization, hierarchy and gender, and the third part discusses the freedom concepts of seafarers.
Työ koostuu kahdesta osasta: ensimmäinen on nykyajan laivamaailman etnografia, jossa kuvaillaan elämää ja työtä öljytankkerilla.
The scope, however, was limited to contemporary Finnish sailors and their freedom discourses.
Työ käsittelee nykyajan suomalaisten merimiesten tapoja rakentaa vapautta puheessaan.
The first is in line with the stereotypical Jack Tar, a free-roving sailor who is not bound to land and its mundane routines, and the second views shipworld as freedom from freedom, meaning one is not responsible for one s own actions because one is not free to make a choice.
Toinen vapausdiskurssi taas näyttää merimiehen elämän vapautena vapaudesta , jossa hän ei ole vastuussa itsestään eikä teoistaan.
It was found that seafarers use two kinds of freedom discourse.
Merimiesten vapauskäsityksiä tarkastellaan maailmankuvan ja arvojen viitekehyksen avulla.
The aim of this study was to look at the freedom of ordinary people as they construct it.
Toinen osa käsittelee merimiesten vapauden rakentamista.
The study belongs to the field of the anthropology of religions, which is part of comparative religion.
Kirjoittaja on itse toiselta ammatiltaan merimies ja siten työssä kuuluu myös tätä kautta sisäryhmäläisen ääni.
Worldview, which is one of the key concepts in comparative religion, provided the broader theoretical basis of the study.
Työ on etnografia suomalaisista nykyajan merimiehistä, mutta laajemmassa kontekstissaan se tarkastelee tavallisten ihmisten tapoja rakentaa vapautta.
These sutras are called paribhasas.
Näitä sääntöjä kutsutaan paribhasoiksi.
I select the paribhasas arthavadgrahane nanarthakasya, laksanapratipadoktayoh pratipadoktasyaiva grahanam and ekadesavikrtam ananyavat, which are all considered nyayasiddha or lokanyayasiddha; they express logical and obvious principles which are found in daily life.
Väitöskirja käsittelee Astadhyayita, sanskritin kielen kieliopillista tekstiä, jonka kirjoitti muinainen sanskritin kieliopin asiantuntija, Panini.
Some scholars go even further and argue that none of such paribhasas were intended by Panini.
Parin viime vuosisadan aikana jotkut tutkijat ovat väittäneet, ettei Panini käyttänyt yhtään niistä säännöistä, kun taas toiset ovat sitä mieltä että hän käytti niistä joitakin.
In addition to these paribhasas, the various commentaries on Panini frequently invoke supplementary paribhasas which are not stated explicitly in his Astadhyayi.
Kommentaattorit hänen jälkeensa mainitsevat useita sääntöjä joiden avulla on tarkoitus selittää Astadhyain risitiriitaisuuksia.
This study aims to settle this question by dealing with three such of these paribhasas individually considering all the information available in the commentaries in their regard and examining the cases in which, according to commentaries, the paribhasas apply.
Tutkin kaikkea kommentaareista löytyvää niihin liittyvää tietoa ja pyrin vastaamaan kysymykseen siitä, käyttikö Panini niitä Astadhyaissaan.
On this basis, Paniniyas explain why Panini did not mention them in the Astadhyayi.
Jo pian Paninin jälkeen kommentaattorit epäilivät, onko Panini todella käyttänyt näitä sääntöjä Astadhyaissaan.
The study is based on two different bodies of evidence, literary and material, and consequently uses two independent methods of research.
Tutkimuksessa on hyödynnetty kahta lähderyhmää ja metodia.
The subject of the study is the classical Latin concept 'mundus muliebris', usually translated simply as women’s toiletry items.
Latinan termi 'mundus muliebris' ymmärretään yleensä naisten koristautumiseen liittyväksi esineistöksi.
In the philological part of the study, all occurrences of the concept 'mundus muliebris' in classical Latin texts were identified and analysed in their proper literary context, paying special attention to information about the nature of the objects included (name, owner, quantity, value, location in the house).
Vain kaikkein rikkaimmat kontekstit vastaavat kirjallisten kuvausten "täydellistä" esineluetteloa (esimerkiksi hopeapeili, kymmeniä koristeltuja voidepulloja ja pronssirasioita, hiusneuloja, pinsettejä, lastoja, kampoja, hopeisia pesuvateja ja kannuja).
Culturally, 'mundus muliebris' can be described as a very complex multi-layered concept intimately interrelated with the female gender, an instrument of its bodily creation and a symbol of its nature.
Voisi sanoa, että 'mundus muliebris' -esineet olivat symbolisia ja konkreettisia instrumentteja, joiden avulla roomalainen nainen muokattiin kulttuurisen ihanteen mukaiseksi.
On the basis of this analysis, mirrors were chosen as the key elements of the archaeological research, being ̶ hypothetically ̶ the most probable objects to be found among any extant 'mundus muliebris' contexts in Pompeian houses.
Tarkemman analyysin perusteella tämän esineistön joukosta erottuu selkeitä 'mundus muliebris' -kokonaisuuksia.
Firstly, the contexts consistently seem to be found in the place of storage, inside locked boxes, not in the place of use.
Tulosten mukaan lähes kaikissa tapauksissa 'mundus muliebris' -esineet on löydetty säilytyspaikastaan, eivätkä ne siis suoraan kerro siitä, missä niitä käytettiin.
Secondly, they show that for the storage of such objects small closed rooms flanking the main entrance of the house were preferred.
Toisaalta, antiikin kirjailijoiden mukaan juuri naisten tehtäviin kuului huolehtia siitä että kaikki talon esineet säilyivät turvassa sopivissa lukituissa tiloissa.
In the archaeological part of the study, all mirrors deposited in the Archaeological Storerooms of Pompeii, mostly unpublished, were examined, together with their original find contexts.
Käsitteen tarkkaa merkitystä roomalaisissa teksteissä ja sen esiintymistä arkeologisena löytöryhmänä ei kuitenkaan ole yksityiskohtaisesti tutkittu.
For more detailed documentation, classification, as well as quantitative and functional analysis, the fifty-nine best preserved household or shop contexts were chosen.
Analyysin avulla on kerätty tietoa esineiden symbolimerkityksestä, omistuksesta, käytöstä ja säilytyksestä.
In the Roman domus, lacking specific women’s quarters, this box containing toiletries and other personal objects could be defined as the true, although mobile, private space of the household’s female members.
Peilien yleisin löytöpaikka on talon sisäänkäynnin viereinen, koristelematon tila, jossa säilytettiin myös paljon muuta, funktioltaan heterogeenistä esineistöä, yleensä lukittuna laatikkoihin tai kaappeihin.
However, in most cases a functional artifact pattern of toiletry items could indeed be found grouped together with the mirror.
Lähtökohdaksi on rajattu yksi esinetyyppi, peili, joka kirjallisten lähteiden mukaan on 'mundus muliebris' -ryhmän symboli, ja sen ohessa löytyneet esinekokonaisuudet.
Empty Heavens: Georges Bataille and the Question of Religion
Tyhjä taivas : Georges Bataille ja uskonnon kysymys
The study presents an overview of Bataille s thought on religion.
Tutkimus tarjoaa kokonaiskuvan Bataillen uskontoa koskevasta ajattelusta.
It describes Bataille s atheological mysticism as a peculiar modern form of religiosity, as an ambivalent mourning for and exaltation of fundamental loss.
Se kuvaa Bataillen ateologisen mystiikan erityisenä modernina uskonnollisuuden muotona, jota leimaa myöntyminen inhimilliseen perustattomuuteen.
The second context is the dialogue with the Christian mystical tradition.
Tutkimuksen toisessa osassa tarkastellaan Bataillen ateologista mystiikkaa suhteessa kristillisen mystiikan perintöön.
Bataille is approached as a characteristically modern thinker who, nevertheless, questions some landmarks of modernity insofar as modernity is interpreted as a triumph of secularization.
Bataillea lähestytään modernina ajattelijana, joka kuitenkin kyseenalaistaa käsityksiä modernista, ennen muuta näkemyksen modernin ja maallistuneisuuden peruuttamattomasta yhteydestä.
It is argued that the commitment to the idea of sacrifice accounts for a partial failure in the Bataillean approach to otherness, the otherness of other person remaining its (at least half) blind spot.
Tutkimus esittää Bataillen sitoutumisen uhrauksen käsitteeseen myös ongelmallisena: toisen ihmisen toiseus jää siinä osittain sokeaksi pisteeksi.
In the third section of the study, Bataille s quest for otherness is concretized by analyzing his views on otherness of other person, on violence, and on death themes that are brought together in Bataille s lasting interest in sacrifice.
Uhrauksen käsitteen avulla analysoidaan Bataillen näkemyksiä toisen ihmisen toiseudesta, uskonnon ja väkivallan suhteesta sekä inhimillisestä kuolemasuhteesta.
The dissertation explores the question of religion in the texts of Georges Bataille (1897 1962), the controversial French avant-garde writer and philosopher.
Tutkimus käsittelee Georges Bataillen, ranskalaisen filosofin ja avantgardekirjailijan uskontoa koskevaa ajattelua.
It brings out Bataille s view of the paradoxical fundamental yet impossible role of otherness in the construction of human world, as well as his understanding of religious representations as both covering over and indicating this otherness.
Se tuo esiin Bataillen käsityksen toiseuden paradoksaalisesta yhtä aikaa perustavasta ja mahdottomasta roolista inhimillisen maailman rakentumisessa.
Starting from the analysis of two Bataillean notions, dramatization and contestation , it is argued that, firstly, Bataille s approach to radical otherness is analogous to certain procedures of mystical texts while, secondly, the function of otherness providing no firm foundation in Bataille s texts differs from its function in mystical texts.
Osoittautuu, että Bataillen tekstit jakavat mystisten tekstien intohimon radikaaliin toiseuteen ja ottavat mallia eräistä niiden kirjallisista ja mielikuvallisista käytännöistä.
Acknowledging that Bataille s writings challenge the assumptions about coherent meaning taken for granted in traditional philosophical analysis, the study also pays attention to the literary means and, in general, the performative level of Bataille s texts.
Koska Bataille on vaikuttanut moneen myöhempään filosofiin, hänen ajattelunsa uskonnollisen ulottuvuuden tunteminen auttaa myös ymmärtämään sittemmin tapahtunutta uskonnon paluuta filosofiseen keskusteluun.
The study constructs three theoretical contexts for Bataille s question of religion first of all, the interpretation of Hegel in the mid-20th century French philosophy.
Ensimmäisessä osassa tarkastellaan sen filosofisia lähtökohtia, tarkemmin sanoen Bataillen välienselvittelyä hegeliläisen filosofian kanssa.
In this study, Bataille s multifaceted relationship to religion is interpreted as expressing a passion for radical otherness.
Tutkimus sijoittaa Bataillen uskontoa koskevan ajattelun erilaisiin keskusteluyhteyksiinsä.
Passionate about religion throughout his life, Bataille devoted to it both critical analyses and personal meditations.
Tutkimuksessa Bataillen kiinnostus uskontoon tiivistetään kysymykseksi toiseudesta: siitä, mikä karkaa inhimillisiltä käsitteiltä ja ymmärrykseltä.
The Saintly Madman : A Study of the Scholarly Reception History of Buile Shuibhne
Tutkimuksessa tarkastellaan 1100-luvulle ajoitetun varhaisirlantilaisen tekstin, Buile Shuibhnen (The Frenzy of Suibhne), tutkimushistoriaa.
The pre-Christian framework covers the theories of the shamanic, Indo-European and Celtic elements in the text, whereas the Christian framework includes readings emphasising the biblical, monastic and ascetic aspects of the tale.
Historiallisten tulkintojen huomion kohteena ovat kertomuksen alkuperään ja historialliseen todistusarvoon liittyvät kysymykset, esikristillisten tulkintojen keskittyessä shamanismin sekä indoeurooppalaisen ja kelttiläisen mytologian mahdollisiin jäänteisiin tekstissä.
In this aim, the prevailing methodological presuppositions informing the scholarly discourse on Buile Shuibhne are set against the wider context of Celtic Studies scholarship, in order to draw attention to the need to critically reflect upon the operations of knowledge production in future research.
Täten Buile Shuibhne tutkimushistoria toimii esimerkkitapauksena, jonka pohjalta tekstien ymmärtämistä ja tiedon tuottamisen mekanismeja voidaan pohtia myös yleisemmin.
The anthropological framework in turn focuses on the parallels drawn between the narrative and the universal structure of the rites of passage.
Antropologisen tulkinnan keskiössä ovat samankaltaisuudet kertomuksen juonirakenteen sekä siirtymäriittien kolmivaiheisen kaavan välillä, sekä näkemys hulluudesta eräänlaisena siirtymävaiheen liminaalitilana.
The reception-oriented inquiry takes the intersubjective aspect of literary interpretation as the basis for accentuating the importance of communally shared presumptions and reading strategies in the explication of interpretive variety.
Teoreettisena taustana tarkastelulle toimii erityisesti kirjallisuustieteellinen tekstien vastaanoton tutkimus, sekä yleisemmin näkemys merkitysten rakentumisesta dynaamisessa vuorovaikutuksessa paitsi tekstin ja lukijoiden, myös tulkintayhteisön jäsenten kesken.
The overall objective of the present case-study is to relate theoretical conceptions of literary theory, comparative religion and historiography to the study of early Irish narrative material by considering the communal and institutional dimension of meaning-making, and the implications of comparative methodology for historical research.
Tutkimuksen tavoitteena on suhteuttaa analyysistä nousevia huomioita yleisemmin pohdintaan teoreettisten ja metodologisten lähtöoletusten merkityksestä historiallisten tekstiaineistojen tulkinnassa.
The materials of the study have been divided into four frameworks of interpretation: historical, pre-Christian, Christian and anthropological.
Analyysia varten aineisto on jaoteltu neljäksi väljäksi tulkintakehykseksi.
This study examines the scholarly reception history of an early Irish text, Buile Shuibhne (The Frenzy of Suibhne), by focusing on the various theoretical and methodological presuppositions which have determined the scholars’ understanding of the text’s religious allegorical significance in the course of the 20th century.
Analyysin lähtökohtana on huomio, että kertomuksen hulluustematiikkaa on aikaisemmassa tutkimuksessa toistuvasti pyritty ymmärtämään jonkin uskonnollisen allegorian viitekehyksessä, mutta käsitykset tämän allegorian merkityksestä ovat vaihdelleet huomattavasti.
In addition to the examination of these four frameworks, the study also links the question of methodology with wider issues of authorship and textual integrity, and critically reconsiders the manner in which J.G.
Hulluksi tulemisen myötä kertomuksen päähenkilö Suibhne saa myös yliluonnollisen inspiraation sepittää runoutta, jossa hän vuoroin valittaa kohtaloaan, ylistää ympäröivän luonnon kauneutta, ja pohtii järkensä menettämisen oikeutusta.
This heuristic division does not denote mutually exclusive paradigms, but rather refers to perceived similarities within each group regarding the questions posed, and the evidence adduced, in textual analysis.
Kertomus on kuvaus kuninkaasta, joka pyhimyksen kirouksen seurauksena menettää järkenä taistelussa ja muuttuu eläimenkaltaiseksi villimieheksi (geilt), joka elää puissa eristyksissä muusta yhteiskunnasta, kasvattaa höyhenpeitteen ja kykenee liikkumaan valtavia etäisyyksiä levitoimalla.
My material, both in Swahili and English, was collected mainly in Tanzania in the fall of 2007 and from online sources in the spring of 2009.
Aineistoni koostuu swahilin- ja englanninkielisestä materiaalista, joka on kerätty lähinnä Tansaniassa syksyllä 2007 sekä Internet-lähteistä keväällä 2009.
Nationalistic rhetoric often creates enemy images by using binary good-bad oppositions.
Nationalistinen retoriikka luo usein viholliskuvia binääristen hyvä-paha –vastakohtien avulla.
This study analyzes the role of a significant historical event in the creation of nationalistic ideology and national identity.
Työn tavoitteena on analysoida merkittävän historiallisen tapahtuman osuutta nationalistisen ideologian ja kansallisen identiteetin muodostumisessa.
Both discourses in this study build identities on the basis of "otherness" and exclusion, with the intent of emphasizing the particularity of the own group and excluding "evilness" outside the own reference group.
Molemmat tarkasteltavat diskurssit rakentavat identiteettiä toiseuden ja poissulkemisen pohjalta, tarkoituksena korostaa oman ryhmän erityislaatuisuutta ja sulkea "pahuus" oman viiteryhmän ulkopuolelle.
CCM still relies on the pre-revolutionary enemy images of Arabs as selfish rulers and cruel slave traders.
CCM nojaa edelleen vallankumousta edeltäviin viholliskuviin arabeista itsekkäinä hallitsijoina ja raakoina orjakauppiaina.
I use critical discourse analysis as my research method, lean on the work by Teun A. van Dijk and Norman Fairclough as the most significant researchers in this field.
Tutkimusmenetelmänäni käytän kriittistä diskurssianalyysia, jonka merkittävimpiin tutkijoihin kuuluvat Teun A. van Dijk ja Norman Fairclough.
It includes publications by the Zanzibari government between the years of 1964-2000 (12), official speeches for the Revolution Day or the Union Day (12), articles from Tanzanian newspapers from the 1990s until the year of 2009 (15), memoirs and political pamphlets (10), blog posts and opinion pieces from four different websites (8), and interviews or personal communication in Zanzibar, Dar es Salaam and Uppsala (8).
Aineistoon kuuluu Sansibarin hallituksen julkaisuja vuosilta 1964-2000 (12 kpl), vallankumouksen tai Tansanian unionin muistopäivän puheita (12 kpl), tansanialaisten sanomalehtien 1990- ja 2000-luvuilla julkaistuja artikkeleita (15 kpl), muistelmateoksia ja poliittisia pamfletteja (10 kpl), neljän eri Internet-sivuston blogi– tai mielipidekirjoituksia (8 kpl) sekä haastatteluja ja henkilökohtaisia tiedonantoja Sansibarilla, Dar es Salaamissa ja Uppsalassa (8 kpl).
In contrast, the new nationalists stress the long history of Zanzibar as multi-racial, cosmopolitan and formerly independent country which has its own, separate culture and identity from mainland Tanzanians.
Uusnationalistit puolestaan painottavat Sansibarin pitkää historiaa monirotuisena, kosmopoliittisena ja aiemmin itsenäisenä maana, jolla on oma, manner-Tansaniasta erottuva kulttuuri ja identiteetti.
Heshima, honour/respect, one of the basic values of Swahili culture, occupies a central role in both discourses: the main party emphasizes that the revolution returned "heshima" to the Zanzibari Africans after centuries of humiliation, whereas the new nationalists claim that ever since the revolution all "non-Africans" have been humiliated and lost their "heshima".
Swahili-kulttuurin perusarvoihin kuuluva heshima, kunnia/kunnioitus, saa keskeisen roolin molemmissa diskursseissa: valtapuolue painottaa, että vallankumous palautti heshiman Sansibarin afrikkalaisille vuosisatojen nöyryytyksen jälkeen, kun taas uusnationalistit näkevät nöyryytyksen kohdistuneen kaikkiin "ei-afrikkalaisiin" vallankumouksesta lähtien.
I examine particularly the ways in which linguistic methods, such as stereotypes and metaphors are used to form in- and out-groups ("us" vs. "others").
Tutkin erityisesti sisä- ja ulkoryhmien ("me" / "muut") muodostamista kielellisten keinojen, kuten stereotyyppien ja metaforien avulla.
Chama cha Mapinduzi (CCM), the party in power since the 1964 revolution defends its revolutionary and "African" heritage in the current multi-party system.
Vuoden 1964 vallankumouksesta lähtien vallassa ollut puolue Chama cha Mapinduzi (CCM) puolustaa vallankumouksellista ja "afrikkalaista" perintöä myös nykyisessä monipuoluejärjestelmässä.