natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The HPLC-UV-FL and LC-MS methods were demonstrated to be suitable for studying the photo-oxidation and thermo-oxidation reactions of plant sterols.
Nämä nestekromatografiset menetelmät osoittautuivat soveltuvan hyvin kasvisteroleiden hapettumismekanismien yksityiskohtaiseen tutkimiseen.
In vitro studies have indicated that cholesterol oxides may have harmful effects.
Kolesterolin hapettumistuotteet on havaittu koeputkitutkimuksissa terveydelle haitallisiksi.
In the case of liquid chromatography-mass spectrometry (LC-MS), separation of oxides with different functionalities was important because some oxides of the same sterol have similar molecular weight and moreover epimers have similar fragmentation behaviour.
Menetelmän edellytyksenä oli, että päällekkäin eluoituvien yhdisteiden oli poikettava molekyylipainoltaan, minkä seurauksella eri funktionaalisuuden omaavat hapettumistuotteet oli eroteltava toisistaan nestekromatografiaa käyttäen.
The methods used revealed that all of the plant sterols had similar thermo-oxidation behaviour when compared with each other, and the predominant reactions and oxidation rates were temperature dependent.
Hallitsevat reaktiot ja hapettumisnopeudet osoittautuivat olevan lämpötilasta riippuvia.
When thermo-oxidation of plant sterols was investigated by HPLC-UV-FL and LC-MS, the results revealed that the formation and decomposition of individual hydroperoxides and secondary oxidation products could be studied.
Hapettumismekanismin tutkiminen puolestaan edellyttää analyysitekniikoita, jotka mahdollistavat yksittäisten hapettumistuotteiden muodostumisen seurannan.
In conclusion, the work increased the understanding of the background variables of human eating behavior.
Yhteenvetona voidaan todeta, että työ lisäsi tietämystä ihmisten syömiskäyttäytymisen taustasta.
Diet is a major player in the maintenance of health and onset of many diseases of public health importance.
Ruokavalio on tärkeä terveyteen ja monien kansanterveyden kannalta tärkeiden sairauksien puhkeamiseen vaikuttava tekijä.
However, in many cases it is unclear whether these preferences and dietary behaviors are innate or acquired.
Kuitenkin monissa tapauksissa on epäselvää, ovatko makumieltymykset ja syömiskäyttäytymismallit synnynnäisiä vai opittuja.
However, the responses to salty taste were shown to be mainly determined by environmental factors and thus should more easily be modifiable by dietary education, exposure, and learning than sweet taste preferences.
Toisaalta mieltymyksen suolaiseen makuun osoitettiin olevan pääosin ympäristön määräämää ja suolamieltymysten tulisikin siis olla muokattavissa ravitsemuskoulutuksen, altistuksen ja oppimisen avulla helpommin kuin makean mieltymysten.
Genetic effects were shown to underlie the variation of many dietary traits, such as liking for sweet taste, use of sweet foods, and dieting behaviors.
Perimällä osoitettiin olevan suuri vaikutus moniin ravitsemuksellisiin tekijöihin, kuten makean mieltymyksin, makeiden ruokien käyttöön ja ruokakäyttäytymiseen.
Although additional studies are needed to characterize the genetic element located on chromosome 16 that influences the use-frequency of sweet foods, the results underline the importance of inherited factors on human eating behavior.
Vaikkakin lisätutkimuksia tarvitaan, jotta kromosomissa 16 sijaitseva makeiden elintarvikkeiden käyttöön vaikuttava geeni ja sen yhteydet muihin ominaisuuksiin saadaan selville, tutkimuksen tulokset viittaavat siihen, että periytyvillä tekijöillä on merkitystä ihmisten ruokakäyttäytymiseen.
Further, it was studied, whether the correlations among the variables are mediated by genetic or environmental factors and where in the genome the genes influencing the heritable traits are located.
Jatkoanalyyseissa tutkittiin, johtuivatko mittareiden väliset korrelaatiot geneettisistä vai ympäristötekijöistä sekä pyrittiin paikantamaan periytyviin ominaisuuksiin vaikuttavia geneettisiä tekijöitä.
Several traits measuring the responses to sweetness and other dietary variables were applied in four studies: in British (TwinsUK) and Finnish (FinnTwin12 and FinnTwin16) twin studies and in a Finnish migraine family study.
Aineisto kerättiin neljässä tutkimuksessa: suomalaisessa migreeniperhetutkimuksessa sekä brittiläisessä ja suomalaisissa kaksostutkimuksissa.
A study of young adult Finnish twins (FinnTwin16, n=4388) revealed that around 40% of the food use is attributable to genetic factors and that the common, childhood environment does not affect the food use even shortly after moving from the parents home.
Suomalaisia nuoria aikuisia käsitellyt tutkimus osoitti, että n. 40 % eroista ruokien käytössä selittyi perinnöllisillä tekijöillä ja että lapsuuden perheympäristö ei vaikuta ruokien käyttöön tilanteessa, jossa suurin osa koehenkilöistä oli vastikään muuttanut pois vanhempiensa luota.
In addition, the assessment of the associations among responses to fatty foods, dieting behaviors, and body mass index in twin populations (TwinsUK n=1027 and FinnTwin12 n=299) showed that the dieting behaviors (cognitive restraint, uncontrolled eating, and emotional eating) mediate the relationship between obesity and diet.
Kun edelleen tarkasteltiin rasvaisten ruokien miellyttävyyden ja käytön, ruokakäyttäytymisen (syömisen rajoittaminen, kontrolloimaton syöminen, tunnesyöminen) ja painoindeksin välisiä yhteyksiä kaksospopulaatioissa havaittiin, että yhteys ruokavalion ja lihavuuden välillä kulkee ruokakäyttäytymismallien kautta.
The food choice is known to be largely influenced by sensory preferences.
Kehittyneissä maissa ruokavalinnat määräytyvät pitkälti makumieltymysten perusteella.
By contrast, the intensity perception of sweetness or the responses to saltiness were not influenced by genetic factors.
Sen sijaan suolaisen maun aistimukset ja mieltymykset eivät olleet periytyviä.
The aim of this thesis work was to study the extent to which the individual differences in dietary responses, especially in liking for sweet taste, are influenced by genetic factors.
Tämän väitöskirjatutkimuksen tavoitteena oli selvittää, kuinka suurelta osin makean mieltymykset ja muut ruokaorientaatiota kuvaavat tekijät periytyvät.
Both the family study (n=146) and the twin studies (British twins, n=663) showed that around half of the variation in the liking for sweetness is inherited.
Sekä perhetutkimus että kaksostutkimukset osoittivat, että noin puolet eroista makean mieltymyksissä johtui geneettisistä tekijöistä.
Further, a locus influencing the use-frequency of sweet foods was identified on chromosome 16p.
Lisäksi saatiin selville, että kromosomissa 16 sijaitsee geneettinen tekijä, joka vaikuttaa makeiden ruokien käytön useuteen.
All the subjects were adults and they participated in chemosensory measurements (taste and smell tests) and filled in food behavior questionnaires.
Yhteensä yli 5000 vapaaehtoista koehenkilöä osallistui makutesteihin ja/tai täytti syömiskäyttäytymiskyselyitä.
A closer examination of the relationships among the variables based on 663 British twins revealed that several genetic and environmental correlations exist among the different measures of liking for sweetness.
Muuttujien yhteyksien tarkempi tarkastelu osoitti, että samat geneettiset ja ympäristötekijät vaikuttavat eri makean mittareilla saatuihin tuloksiin, mutta eri makean mieltymyksen testit mittaavat ilmiötä hieman eri näkökulmasta.
Prolamin degradation in sourdoughs
Prolamiinien hajoaminen hapantaikinoissa
This thesis examines protein behaviours that occur during cereal fermentations.
Tutkimus selvitti viljan proteiineissa tapahtuvia muutoksia viljan hapattamisprosesseissa.
A germinated-wheat sourdough (GWSD) was a novel sourdough type that was prepared using germinated wheat grains that had high and diverse proteolytic activities.
Tuorein väitöskirjan osatutkimuksista osoittikin, että vehnän gluteeni-proteiinit hajosivat tehokkaasti, kun vehnähapantaikina valmistettiin idätetystä vehnää, jossa on erittäin paljon proteiineja hajottavia entsyymejä.
In addition, many baking technological features, such as flavour, shelf-life and dough properties are affected by the protein degradation that might occur during processing.
Lisäksi vehnän, rukiin ja ohran proteiinien tiedetään sisältävän rakenteita, jotka aiheuttavat keliakiaa.
On the other hand, the prolamins contain protein structures that are harmful to gluten sensitive people.
Toisaalta vehnän proteiinien hajoaminen heikentää taikinan sitkoa.
Whether such highly proteolytic food technology could be used to manufacture new gluten-free cereal-based products for gluten sensitive people remains to be solved.
Tällaisen korkeaan entsyymiaktiivisuuteen perustuvan teknologian käyttö leivonnassa on teknologisesti haastavaa, mutta se voisi tulevaisuudessa avata ovia uudentyyppisille keliakia-kelpoisille täysjyväviljaa sisältäville tuotteille.
This means that bakers may adjust the protein degradation in their sourdoughs by selecting the raw material based on its proteolytic activity.
Jos halutaan että proteiinit eivät hajoa hapattamisessa, tulee raaka-aineen entsyymit tuhota esim. kuumennuksen avulla.
The thesis also shows that the proteolytic activity of the used cereal raw material determines the extent of proteolysis that occurs in sourdough.
Viljaproteiinien hajoamisen voimakkuus riippuukin käytettyjen viljaraaka-aineiden entsyymiaktiivisuudesta.
It was noteworthy that in WSD only a very limited degradation of the gliadins occurred.
Huomioitavaa on, että tässä tutkimuksessa ei kuitenkaan vielä selvitetty oliko gluteeni-proteiinien hajoaminen edennyt niin pitkälle, että niiden keliakia-haittavaikutukset olisivat poistuneet.
This thesis confirms that the endogenous proteases of cereals hydrolyse cereal prolamins in sourdoughs.
Tutkimus vahvisti käsityksen siitä, että viljaproteiineja hapattamisen aikana hajottavat nimenomaan viljan omat entsyymit - eivät siis hapattamisessa käytetyt mikrobit.
The wheat prolamins (glutenins and gliadins) are responsible for the formation of the gluten that provides the viscoelastic properties to wheat doughs whereas the rye prolamins (secalins) are unable to develop gluten-like structures.
Proteiinien hajoamisessa muodostuu aminohappoja, jotka voivat muuntua raskin mikrobien toimesta tai paistossa leivän makua lisääviksi aromiyhdisteiksi.
The thesis also demonstrates that by using germinated grains, with high and diverse proteolytic activity in sourdough preparations, the prolamins can be extensively degraded.
Kun taas tavoitteena on voimakas proteiinien hajoaminen, tulee raaka-aineen sisältää paljon aktiivisia entsyymejä.
The cereal prolamins are unique proteins in many respects.
Viljan proteiineja hajottavat entsyymit toimivat parhaiten nimenomaan happamissa olosuhteissa.
The oat bran fermentation (OBF) represented a fermentation system that lacked functional cereal proteases.
Aminohapot voivat myös muuntua leivän säilyvyyttä parantaviksi homeiden kasvua estäviksi yhdisteiksi.
No protein degradation was observable in the OBF system.
Sen sijaan kauralesevellin hapattamisessa kauran proteiinit eivät hajoa.
This new method was hundreds times faster and 200,000 times more sensitive.
Uusi menetelmä oli satoja kertoja nopeampi ja 200,000 kertaa herkempi kuin vertailumenetelmä.
Nisin (E234) is added as a preservative to different types of foods, especially dairy products, around the world.
Nisiiniä (E234) käytetään yleisesti säilöntäaineena erilaisissa elintarvikkeissa ja erityisesti maitotuotteissa ympäri maailmaa.
In this present study, quicker alternative methods were studied for identification of bacteria by DNA fingerprinting.
Tässä väitöskirjassa tutkittiin vaihtoehtoisia nopeampia mittausmenetelmiä bakteerien tunnistamiseen DNA-sormenjälkien avulla.
In addition, it was compatible for quantification from various food matrices, such as milk, salad dressings, processed cheese, liquid eggs, and canned tomatoes.
Tämän lisäksi se oli sovellettavissa mittauksiin erilaisista elintarvikkeista, kuten maidosta, salaattikastikkeista, prosessoiduista juustoista, nestemäisistä kananmunista ja säilyketomaatista.
In a case of a food-related disease outbreak, it is crucial to be able to detect and identify quickly and accurately the cause of the disease.
Erityisesti ruokamyrkytysepidemioissa on oleellista, että taudinaiheuttajat voidaan havaita ja tunnistaa mahdollisimman nopeasti ja tarkasti.
Various detection methods exist for nisin, but they lack in sensitivity, speed or specificity.
Nisiinin määrittämiseen on olemassa erilaisia mittausmenetelmiä, mutta ne eivät ole yleensä tarpeeksi herkkiä, spesifisiä ja nopeita.
Another aim of this thesis was to study the microbiota of wines returned by customers complaining of food-poisoning symptoms.
Tämän väitöskirjan yhtenä tavoitteena oli tutkia asiakkaiden palauttamia viinejä, joiden oletettiin olleen syynä ruokamyrkytysoireisiin.
According to these results, Bacillus spp., more specifically spores, can be a possible risk to the wine consumer.
ja erityisesti niiden itiöt voivat olla mahdollinen riski viinin kuluttajille.
This method allowed the differentiation of genera, species, and strains of pathogenic bacteria of Bacilli, Staphylococci, Yersinia, and Escherichia coli.
Tämä menetelmä mahdollisti patogeenibakteerien: Bacilli, Staphylococci, Yersinia, ja Escherichia coli sukujen, lajien ja kantojen erottamisen.
DNA fragment sizing by an ultrasensitive flow cytometer was able to discriminate species and strains in a reproducible and comparable manner to pulsed-field gel electrophoresis.
DNA-palojen koon mittaaminen erittäin herkällä virtaussytometrillä mahdollisti lajien ja kantojen erottamisen toistettavalla ja vertailtavissa olevalla tavalla pulssikenttägeelielektroforeesiin nähden.
The bioassay was extremely sensitive with detection limit of 10 pg/ml in culture supernatant.
Testi oli erittäin herkkä ja sillä pystyttiin havaitsemaan jopa 10 pg/ml nisiinipitoisuus kasvatusliemessä.
A flow cytometry method was developed as an alternative to pulsed-field gel electrophoresis, the golden method .
Työssä kehitettiin virtaussytometriin perustuva menetelmä vaihtoehdoksi pulssikenttägeelielektroforeesille ( the golden method ).
Although the vegetative cells and spores of B. simplex BAC91 were sensitive to the antimicrobial effects of wine, the spores of B. cereus strains ATCC 14579 and F4810/72 stayed viable for at least 4 months.
Vaikka B. simplex BAC91 bakteerin vegetatiiviset solut ja itiöt olivat herkkiä viinin antimikrobisille ominaisuuksille, B. cereus tyyppikanta ATCC 14579 ja B. cereus F4810/72 -bakteereiden itiöt pysyivät elossa ainakin neljän kuukauden ajan.
Standards have been placed to regulate the microbial and preservative contents to assure that foods are safe to the consumer.
Mikrobien ja säilöntäaineiden määrälle elintarvikkeissa on luotu ja asetettu raja-arvoja, jotta voidaan varmistaa kuluttajien turvallisuus.
The antibacterial activity of wine was tested on the vegetative cells and spores of B. simplex BAC91, B. cereus type strain ATCC 14579 and cereulide-producing B. cereus F4810/72.
Viinin antimikrobinen aktiviteetti mitattiin B. simplex BAC91, B. cereus ATCC 14579 (tyyppikanta) ja kereulidi-myrkkyä tuottavan B. cereus F4810/72 bakteerien vegetatiivisilla soluilla ja itiöillä.
These fingerprinting patterns obtained by SE-AFLP were simpler and easier to analyze than those by the traditional amplified fragment length polymorphism by double enzyme digestion.
Uudella menetelmällä sormenjälkikuviot olivat myös yksinkertaisempia ja helpompia analysoida kuin perinteisellä menetelmällä, jossa käytetään kahta entsyymiä.
By partial 16S rRNA gene sequence analysis, ribotyping, and boar spermatozoa motility assay, it was identified that one of the wines contained a Bacillus simplex BAC91, which produced a heat-stable substance toxic to the mitochondria of sperm cells.
Osittaisen 16S rRNA geenisekvenssin analysoinnin, ribotyypityksen ja sian siittiöiden liikkuvuuskokeen avulla yhdestä viinistä löydettiin ja tunnistettiin Bacillus simplex BAC91 bakteeri, joka tuotti siittiösolujen mitokondrioihin vaikuttavaa myrkkyä.
Wine has good antimicrobial properties due to its alcohol concentration, low pH, and organic content and therefore often assumed to be microbially safe to consume.
Alkoholipitoisuus, alhainen pH-taso ja orgaanisen aineen pitoisuus antavat viinille hyvät antimikrobiset ominaisuudet, minkä vuoksi viiniä pidetään yleisesti mikrobien suhteen turvallisena elintarvikkeena.
In addition, for every day control of food microbial and preservative contents, the detection methods must be easily performed for numerous food samples.
Tämän lisäksi päivittäisessä mikrobien ja säilöntäaineiden seurannassa ja kontrolloinnissa käytettävien ilmaisutekniikoiden ja metodologioiden tulee olla helppokäyttöisiä.
In this present study, a sensitive nisin-induced green fluorescent protein (GFPuv) bioassay was developed using the Lactococcus lactis two-component signal system NisRK and the nisin-inducible nisA promoter.
Testissä käytettiin Lactococcus lactis kanta, jolla on kromosomissa kaksikomponenttisignaalijärjestelmä NisRK ja plasmidissa nisA-promoottori gfpuv reportterigeenin edessä.
Additionally, another DNA fingerprinting identification method was developed based on single-enzyme amplified fragment length polymorphism (SE-AFLP).
Tämän lisäksi kehitettiin myös toinen DNA-sormenjälkitunnistusmenetelmä.
Well-characterized lactic acid bacteria (Lactobacillus plantarum VTT E-78076 and Pediococcus pentosaceus VTT E-90390) proved to be an effective way of balancing the microbial communities in malting.
Maltaan prosessointia haittaavien bakteerien ja homeiden kasvua rajoitettiin lisäämällä ohran liotusveteen Lactobacillus plantarum VTT E-78076- ja Pediococcus pentosaceus VTT E-90390 -maitohappobakteereja.
Addition of a selected yeast culture (Pichia anomala VTT C-04565) into steeping restricted Fusarium growth and hydrophobin production and thus prevented beer gushing.
Mallastuksen luontaiseen mikrobiyhteisöön kuuluvan Pichia anomala VTT C-04565 -hiivan lisäys ohran liotusveteen estää Fusarium-homeiden tuottamien oluen ylikuohuntatekijöiden muodostumisen.
Yeasts produced extracellular hydrolytic enzymes with a potentially positive contribution to malt processability.
Hiivat tuottavat entsyymejä, joilla voidaan Laitilan mukaan parantaa maltaan prosessiteknisiä ominaisuuksia.
Microbes in the tailoring of barley malt properties
Mikrobit ohramaltaan ominaisuuksien muokkaajana
Using different molecular approaches we showed that the diversity of microbes in the malting ecosystem was greater than expected.
Tutkimus osoitti, että ohran ja maltaan luontaisten hiivojen vaikutus mallastus- ja panimoketjussa on suurempi kuin tähän asti on tiedetty.
Improved understanding of complex microbial communities and their role in malting enables a more controlled process management and the production of high quality malt with tailored properties
Oluen valmistuksen alkuvaiheessa - mallastuksessa - itävä jyvä ja sen kanssa elävä mikrobiyhteisö muodostavat eliöyhteisön, jonka toiminnan seuraamisen ja hallinnan avulla voidaan oleellisesti vaikuttaa maltaan prosessiteknisiin ominaisuuksiin, mikrobiologiseen turvallisuuteen ja oluen laatuun.
Furthermore, the study provided a basis for tailoring of malt properties with natural, malt-derived microbes.
Tutkimuksessa tehostettiin ohran itämistä ja parannettiin maltaan prosessiteknisiä ominaisuuksia muokkaamalla mikrobiyhteisöä.
Inhibition of one microbial population within the complex ecosystem led to an increase of non-suppressed populations, which must be taken into account because a shift in microbial community dynamics may be undesirable.
Mallastusprosessissa vallitsee mikrobien kasvun kannalta edulliset olosuhteet ja mikrobiyhteisö pystyy mukautumaan erittäin nopeasti vaihtuviin ympäristöolosuhteisiin.
Suppression of Gram-negative bacteria during steeping was advanategous for grain germination and malt brewhouse performance.
Mikrobit muokkaavat ohramaltaan ominaisuuksia Arja Laitila on väitöstutkimuksessaan selvittänyt, miten bakteerit, hiivat ja homeet vaikuttavat ohran itämiseen ja maltaan laatuun.
Furthermore, several yeasts showed strong antagonistic activity against field and storage moulds.
Lisäksi tiettyjen hiivojen avulla voidaan estää haittahomeiden, erityisesti Fusarium-punahomeiden, kasvua.
This study showed that yeast community was an important part of the industrial malting ecosystem.
Väitöstyössään Arja Laitila osoittaa, että mikrobeilla on keskeinen rooli mallastuksessa.
IPP in particular, regulates genes associated with cell differentiation, cell growth and cell signal transduction.
Erityisesti IPP sääteli geenejä, jotka osallistuvat solujen erilaistumiseen, kasvuun ja solusignaleihin.
The upregulation of these genes indicates that IPP enhances osteoblast proliferation and differentiation.
Näiden genien lisääntynyt aktiivisuus viittaa IPP:n lisäävän osteoblastien muodostumista ja erilaistumista.
In this study, the in vivo effects of inorganic dietary phosphate and the in vitro effects of bioactive tripeptides, IPP, VPP and LKP were investigated.
Tässä väitöskirjatyösssä on tutkittu ravinnon epäorgaanisen fosfaatin vaikutuksia elävään elimistöön (in vivo) ja biologisesti aktiivisten tripeptidien IPP, VPP ja LKP vaikutuksia luusoluihin (in vitro).
In the growing skeleton (Study II), increased phosphate intake was observed to reduce bone material and structural properties, leading to diminished bone strength.
Nuoren rotan kasvavassa luustossa (osatyö II) fosfaatti heikensi luun materiaalisia ja rakenteellisia ominaisuuksia ja lisäsi luiden murtuma-alttiutta.
Studies I and II revealed that a low Ca:P ratio has negative effects on the mature and growing rat skeleton even when calcium intake is sufficient.
Osatyöt I ja II osoittivat, että liiallisella fosfaatinsaannilla on epäedullisia vaikutuksia sekä aikuisen että kasvavan rotan luustoon, siitä huolimatta, että kasiumin saanti olisi suositellulla tasolla.
Studies III and IV in turn, support findings of the beneficial effects of dietary protein on bone and provide a mechanistic explanation since cell proliferation and osteoblast function were improved by treatment with bioactive tripeptide IPP.
Lisäksi osatyöt III ja IV antavat lisävalaistusta niihin mekanismeihin, miten proteiini suojaa ja vahvistaa luustoa, koska tulokset osoittivat tripeptidikäsittelyn tehostavan osteoblastien toimintaa ja luunmuodostusta.
To sum up, Studies I and II raise concern about the appropriate amount of dietary phosphate to support bone health as excess is harmful.
Yhteenvetona voidaan sanoa, että osatyöt I ja II herättävät pohtimaan sopivaa fosfaatinsaantitasoa, sillä liiallinen saanti on varsin epäedullista luustolle.
Long-term treatment with IPP enhanced osteoblast gene expression in favour of bone formation and increased mineralization (Study IV).
Pitkäaikainen altistus IPP tripeptidille aktivoi luunmuodostusta lisäävien geenien ilmenemistä ja solujen mineraalin muodostusta (osaty IV).
The effects of three bioactive tripeptides, IPP, VPP and LKP, were assessed in short- and long-term in vitro experiments.
Osatöissä III ja IV tutkittiin kolmen biologisesti aktiivisen tripeptidin, IPP, VPP ja LKP lyhyt- ja pitkäaikaisia vaikutuksia luunmuodostajasoluihin eli osteoblasteihin.
Our results show that increased dietary phosphate intake hinders mineral deposition in cortical bone and diminishes bone mineral density (BMD) in the aged skeleton in a rodent model (Study I).
Tämän väitöskirjan osatöiden I ja II tulokset osoittavat, että korkea fosfaatinsaanti estää luun kuorikerroksen mineralisoitumista ja alentaa luun mineraalitiheyttä aikuisen rotan luustossa (osatyö I).
High dietary protein intake is beneficial for bone health.
Proteiinipitoinen ruokavalio vahvistaa luustoa.
Short-term treatment (24 h) with tripeptide IPP, VPP or LKP influenced osteoblast gene expression (Study III).
Lyhytaikainen (24 h) tripeptidialtistus aiheutti muutoksia osteoblastien geenien ilmenemisessä (osatyö III).
In addition, hydrolysis of proteins in the gastrointestinal tract produces short peptides that possess a biological function beyond that of being tissue building blocks.
Ruoansulatuskanavassa ravinnon proteiini pilkkoutuu aminohappoketjuiksi, peptideiksi, joista osalla on biologisia lisävaikutuksia.