natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This socioculturally-framed doctoral dissertation focuses on understanding and researching agency in early years pedagogy from the perspective of both children and teachers in Finnish early childhood education (ECE), pre-primary education and early primary education.
Sosiokulttuuriseen teoriaan pohjautuva väitöskirjani tarkastelee ja tutkii toimijuutta pienten lasten pedagogiikan viitekehyksessä suomalaisen varhaiskasvatuksen sekä esi- ja alkuopetuksen kontekstissa lasten ja opettajien näkökulmasta.
This study introduces potential visual and participatory methods to investigate agency in the everyday lives of young children and their teachers in contextually and culturally sensitive ways.
Tutkimus esittelee visuaalisia ja osallistavia menetelmiä, joita voi konteksti- ja kulttuurikohtaisesti hyödyntää tutkittaessa lasten ja opettajien arkea varhaiskasvatuksessa.
This understanding of agency has been applied in three independent studies that uncover the relational nature of agency (respectively) in children transitioning from pre-primary education to primary education (Study 1); in teachers’ work whilst creating the early years pedagogy according to the new Finnish national core curriculum recommendations on the enhancement of children’s multiliteracies (Study 2); and finally, in the interactions between children and teachers in everyday ECE practices (Study 3).
Ne avaavat relationaalista toimijuutta kolmessa eri kontekstissa: lasten siirtyessä esiopetuksesta perusopetukseen, opettajien pedagogisessa työssä uuden opetussuunnitelman ja siinä olevan monilukutaidon pedagogiikan suunnittelussa ja toteutuksessa ja lasten ja opettajien vuorovaikutuksessa varhaiskasvatuksen arjessa.
Towards Relational Agency in Finnish Early Years Pedagogy and Practice
Kohti jaettua toimijuutta pienten lasten pedagogiikassa : tutkimuksia suomalaisista kasvatus- ja koulutuskäytännöistä
When developing pedagogy, the aim of which is to support agency, it is important to concentrate on listening to both children and teachers, and acknowledging children’s initiatives.
Tutkimuksen perusteella lasta kuunteleva pedagogiikka edistää lasten toimijuutta.
Overall, the results in this doctoral dissertation contribute to early years pedagogy in Finnish education by revealing how agency is relationally constructed in sociocultural contexts across children, teachers, and the socio-material and cultural environment.
Tutkimustulokset osoittavat kuinka toimijuus rakentuu yhteisen toiminnan kautta varhaiskasvatuksen sekä esi- ja alkuopetuksen pedagogiikassa materiaalisten ja kulttuuristen resurssien välillä.
The methodological approach applied in the study drew on visual ethnography that afforded the children with multimodal tools to express and make meaning of their agency in the context of their educational transition.
Tutkimusmenetelminä tutkimuksissa on hyödynnetty visuaalista etnografiaa, haastatteluja, videointia ja havainnointia.
This doctoral dissertation consists of three sub-studies published as articles and a summary.
Väitöskirjani kolmea artikkelia yhdistää sosiokulttuurinen näkemys toimijuudesta.
Examining and (re)building early years pedagogy with children and teachers creates opportunities for relational agency in which both children and teachers can be empowered.
Suomalainen varhaiskasvatus sekä esiopetus perustuu lapsilähtöiseen pedagogiikkaan, jossa lasten aloitteet, toiveet ja ideat ovat pedagogiikan lähtökohta.
A detailed interaction analysis of the video data of children’s (n=8) and teachers’ (n=2) interaction revealed several modes through which the children communicated their initiatives and how teachers responded to these initiatives, thereby resulting in the creation of an analytical typology of agency.
Toimijuuden avulla lapset rakentavat identiteettiään, kun he tuovat ajatuksiaan esiin, ja niistä neuvotellaan, heidän aloitteitaan huomioidaan ja ne ohjaavat tilanteita, ja näin yhdessä muiden kanssa lapset vaikuttavat heidän ympärillä olevaan maailmaan.
The results revealed adult-child relationships that give rise to a range of opportunities for children’s agency from the relational perspective.
Lapsilähtöisen pedagogiikan, jossa huomioidaan lasten toimijuus, on huomattu olevan haastavaa toteuttaa.
Study 3 had as its focus an investigation of children’s initiatives and ECE teachers’ responses in the everyday life of the ECE classroom as a means to understand how children’s agency is relationally facilitated or hindered.
Tutkimuksissa on tutkittu toimijuutta lasten ja opettajien näkökulmista sekä heidän yhdessä koetun arjen yhteydessä osallistavien tutkimusmenetelmien avulla.
The thesis arrives at four main conclusions.
Väitöskirjan tulokset esitetään neljän johtopäätöksen kautta.
At the same time, the thesis strives to show the ways in which the hegemonic order is challenged in the context of the data.
Samaan aikaan väitöskirja pyrkii havainnollistamaan sitä, miten hegemoninen järjestys myös haastetaan aineiston kontekstissa.
This means that the societal significance of racism is diminished through connecting racism to societal margins or connecting it to a specific age group.
Tämä tarkoittaa sitä, että rasismin yhteiskunnallista merkitystä vähätellään kytkemällä se marginaalisiin ryhmiin tai tiettyyn ikäluokkaan.
The analysis is situated in a period when several discussions on antiracism were evolving.
Analyysi sijoittuu aikakauteen, jolloin monet rasisminvastaisuuteen liittyvät keskustelut voimistuivat.
The key concepts derive from critical analyses of race, racism and antiracism.
Keskeiset käsitteet juontuvat rodun, rasismin ja antirasismin kriittisistä analyyseista.
More specifically, the thesis draws on a set of concepts that have been used to explicate the ways in which race and racism or normative whiteness are systematically dismissed as a part of social reality.
Tarkemmin sanottuna työ perustuu käsitteisiin, joiden avulla on avattu sitä, miten rotu, rasismi tai normatiivinen valkoisuus sosiaalisen todellisuuden osina systemaattisesti ohitetaan.
This thesis explores antiracism by activists and professionalized civil society in mid-2010s Finland.
Väitöskirja tarkastelee aktivistien ja kansalaisjärjestöjen ajamaa antirasismia/ rasisminvastaisuutta 2010-luvun puolivälin kansalaisyhteiskunnassa Suomessa.
The study builds on interviews with activists engaged in grassroots antiracist initiatives; texts produced by antiracist bloggers; non-governmental organizations’ antiracist campaigns; and a complementary set of participatory observation in antiracist events.
Tutkimus perustuu seuraaviin aineistoihin: haastattelut ruohonjuuritason antirasistisissa aloitteissa toimivien aktivistien kanssa, rasismia vastustavien bloggareiden tekstit, kansalaisjärjestöjen rasisminvastaiset kampanjat sekä mainittuja aineistoja täydentävät havainnot rasisminvastaisista tapahtumista.
The analysis of the data is based on an understanding that the observed antiracisms both reproduce and, at least locally, reshape the existing discussions on race and racialization.
Aineiston analyysi perustuu ymmärrykseen siitä, että tarkastellut rasisminvastaisuuden muodot toistavat ja ainakin paikallisesti myös muokkaavat olemassa olevia rodun ja rodullistamisen diskursseja.
The different antiracist initiatives observed in the study could be described in generalizing terms as association-driven antiracism; antiracist self-representation by people of colour; antiracism against the far and extreme right; and antiracist activism for migrants’ rights.
Tutkimuksessa tarkasteltuja erilaisia rasisminvastaisuuden muotoja voi luonnehtia yleistävästi seuraavin määrein: yhdistysvetoinen antirasismi, PoC:n antirasistinen itsemäärittely, antirasismi ääri- ja laitaoikeiston rasismia vastaan sekä siirtolaisten oikeuksiin keskittyvä antirasismi.
As such, the thesis provides analytical interpretations of antiracism’s variations and the scope and limits of different antiracist approaches and the related definitions of racism.
Siten väitöskirja tarjoaa analyyttisia tulkintoja rasisminvastaisuuden eri muodoista, erilaisten antirasismien laajuudesta ja rajoista sekä näihin liittyen rasismia koskevista erilaisista määritelmistä.
While exceptionalist views on racism and discussion on events are common in the data, there are efforts to address racism as structural phenomenon.
Samaan aikaan kun rasismin esittäminen poikkeuksena on tavallista tarkastellussa aineistossa, aineisto sisältää myös esimerkkejä siitä, miten rasismia käsitellään rakenteellisena ilmiönä.
The dissertation is situated in the field of critical race and whiteness studies.
Väitöskirja sijoittuu kriittisen rodun ja valkoisuuden tutkimuksen alaan.
The third main finding suggests that antiracisms differ from each other significantly according to the ways they (do not) address racialization and whiteness.
Kolmas johtopäätös koskee sitä, miten rasisminvastaisuuden muodot eroavat toisistaan siinä, miten ne käsittelevät (tai eivät käsittele) rodullistamista tai valkoisuutta.
It develops and diversifies an established but less elaborated notion that antiracism is not merely opposition to racism.
Väitöskirja kehittelee edelleen ja monipuolistaa tunnustettua havaintoa siitä, että rasisminvastaisuus ei ole pelkistettävissä rasismin vastakohdaksi.
Relatedly, as the second main finding, the thesis shows how exceptionalist understandings of racism are produced through intersectional categorizations other than those constituting racialization.
Tähän liittyen työn toinen keskeinen johtopäätös on se, että rasismin esittäminen poikkeuksena tapahtuu myös muiden kuin rodullistamiseen suoraan liittyvien intersektionaalisten kategorisointien avulla.
First, it addresses differences between conceptions of racism as an exception, a singular, event-bound phenomenon and a part of a structure.
Ensimmäinen niistä koskee sitä, miten rasismin määritellään yhtäältä poikkeukselliseksi, yksilakiseksi ja tapahtumiin sidotuksi mutta toisaalta myös rakenteelliseksi ilmiöksi.
Finally, a majority of the antiracist initiatives explored focus on different types of exclusions as opposed to understandings of racism as exploitation.
Viimeinen neljästä johtopäätöksestä on, että tarkastellut antirasismit keskittyvät nimenomaisesti erilaisiin ulossulkemisen muotoihin sen sijaan, että rasismi käsitteellistettäisiin riistoksi.
In brief, the thesis discusses the distinct uses of the label antiracism, and antiracist conceptions of racism in civil society in Finland and it provides analytical understandings of similarities and differences between distinct antiracist approaches, strategies, and ways of conceiving racism.
Lyhyesti sanottuna väitöskirja käsittelee antirasismin eli rasisminvastaisuuden erilaisia sovelluksia ja rasismia koskevaa ymmärrystä Suomeen sijoittuvassa kansalaisyhteiskunnassa.
Immunohistochemistry (IHC) plays a key role in NEN diagnostics.
Immunohistokemialla onkin vahva rooli diagnostiikassa.
The expression of proprotein convertase subtilisin/kexin type 2 (PCSK2) was identified in midgut NENs, PHEOs, paragangliomas, and pulmonary carcinoids.
Entsyymimarkkeri proprotein convertase subtilisin/kexin type 2 (PCSK2) ilmentyi vain tietyissä neuroendokriinikasvaimissa: keskisuolen kasvaimissa, feokromosytoomissa, paraganglioomissa ja keuhkon karsinoideissa.
Tissue microarray (TMA) blocks were constructed from archived tumor specimens.
Kasvainmateriaalista valmistettiin monikudosblokki (tissue microarray).
All NENs expressed neuropeptide S receptor 1 (NPSR1) and the neuropeptide S (NPS) ligand except for pheochromocytomas (PHEOs).
Tutkituista immunohistokemiallisista merkkiaineista neuropeptidi S reseptori (NPSR1) ja ligandi neuropeptide S (NPS) ilmentyivät kaikissa neuroendokriinikasvaintyypeissä, paitsi feokromosytoomissa.
The primary tumor location and grade affect both prognosis and the management of the disease.
Kasvaintyypistä, primaarikasvaimen sijainnista ja erilaistumisasteesta riippuen taudin ennuste sekä hoitokäytännöt vaihtelevat.
The studies relied on a NE tumor (NET) cohort consisting of 91 NENs from 12 different primary sites, including primary–metastasis pairs.
Kasvainaineisto koostui neuroendokriinisista kasvaimista, jotka olivat lähtöisin 12 eri elimestä, sisältäen myös primaari-metastaasi pareja.
Validation of somatostatin receptor (SSTR) primary antibody clones revealed that only a few localized the receptor to the correct cell components.
Somatostatiinireseptori vasta-aineiden immunohistokemiallisessa validaatiossa havaittiin, että värjäytyminen on klooni sidonnaista, ja vain tietyillä klooneilla saavutettiin kohde antigeenille ominainen membraanivärjäytyminen.
Neuroendocrine neoplasms (NENs), rare tumors derived from disseminated neuroendocrine (NE) cells, can develop in different organs.
Nämä diffuusista neuroendokriinisolujen järjestelmästä lähtöisin olevat kasvaimet ovat harvinaisia ja niitä esiintyy eri puolilla elimistöä.
NENs are sometimes diagnosed from metastatic tissue.
Kliinisesti vähäoireiset NE-kasvaimet diagnosoidaan välillä metastaasien perusteella.
The proliferation marker Ki-67 determines the tumor grade of an NEN.
Ki-67-proliferaatioindeksin eri määrittämistavoilla oli vaikutusta NE-kasvaimen gradukseen.
To conclude, NPSR1 and PCSK2 represent potential markers to identify NETs and the possible primary tumor origin.
Merkkiaineiden NPSR1 ja NPS positiivisuus tukee kasvaimen NE alkuperää.
Thus, grading using image analysis proved more reliable than traditional analysis.
Kuva-analyysi pystyi merkitsevästi tasalaatuisempaan Ki-67 analyysiin verrattuna perinteiseen subjektiiviseen tulkitaan.
The Ki-67 proliferation index determining the NET grade was examined using the image analysis software ImmunoRatio and conventional eyeballing.
Tutkittavien merkkiaineiden ilmentymistä ja Ki-67 proliferaatioindeksin tulkintaa analysointiin tämän materiaalin avulla.
This thesis primarily aimed to identify new IHC markers for NENs and evaluate scoring methods for Ki-67 stainings using digital pathology and image analysis.
Tämän väitöskirjatyön tavoite oli löytää uusia neuroendokriinisia kudosmerkkiaineita ja huomioida samalla immunohistokemiallisten menetelmien laadulliset näkökulmat.
In addition, assessment of the Ki-67 index using eyeballing revealed more variation than computer-assisted scoring.
Tietokoneavusteinen Ki-67 analysointi parantaa NE-kasvainten luokittelun objektiivisuutta.
Histomorphologically, NENs show similarities independent of tumor origin.
Neuroendokriiniset (NE) kasvaimet muodostavat heterogeenisen kasvainryhmän, joilla on yhtenäisiä histomorfologisia piirteitä valomikroskopiassa.
Standardized IHC methods and the choice of primary antibody clone remain crucial for reliably analyzing diagnostic markers, while computer-aided proliferation index assessment yields a more objective classification of NENs.
Immunohistokemiallisten värjäysten avulla tarkennetaan neuroendokriinisen kasvaimen histologista luonnetta, pyritään selvittämään levinneen kasvaimen emotuumoria ja tarkastellaan ennusteeseen sekä hoitoihin vaikuttavia tekijöitä.
NENs from other primary locations were PCSK2-negative.
PCSK2 positiivisuus puolestaan antaa viitteitä mahdollisesta emotuumorin sijainnista.
The early visual ERPs were detected at 75–100 ms from the stimulus onset.
Varhaiset herätevasteet havaittiin 75–100 ms kuvien esittämisen jälkeen.
However, behavioral studies cannot determine the cognitive processes and neuronal functions underlying the behavior.
Käyttäytymistutkimukset eivät kuitenkaan kerro taustalla olevista kognitiivisista prosesseista ja neuronaalisista toiminnoista.
Canine cognition has been widely studied especially with behavioral methods.
Koirien kognitiivisia kykyjä on laajasti tutkittu erityisesti käyttäytymiseen perustuvilla menetelmillä.
This study showed that dogs focused their gaze at living creatures and especially gazed at the biologically informative areas in the images, such as the head area.
Tutkimus osoitti, että koirat kiinnittivät huomionsa eläviin olentoihin ja katsoivat erityisesti biologisesti informatiivisimpia alueita kuten pään aluetta kuvissa.
Also, family dogs gazed at images longer than kennel dogs, suggesting that kennel dogs’ limited social environment might have affected their processing of social stimuli.
Lisäksi tutkimuksessa III, kotikoirat katsoivat kuvia pidempään kuin kennelissä eläneet koirat, mikä viittaa siihen, että kennelkoirien rajoitettu sosiaalinen ympäristö on saattanut vaikuttaa sosiaalisten kuvien prosessointiin.
In conclusion, EEG and eye tracking are promising methods for studying dog cognition, and eye tracking can be used to compare responses between humans and dogs.
Johtopäätöksenä voidaan sanoa, että EEG ja silmänliiketutkimus ovat lupaavia menetelmiä koirien kognitiivisten kykyjen tutkimiseen, ja että silmänliiketutkimusta voidaan käyttää vertailtaessa ihmisiä ja koiria.
EEG and eye tracking studies showed that dogs were focusing on the objects in the images and their gazing behavior depended on the image category.
EEG ja silmänliiketutkimukset osoittivat, että koirat kohdistivat huomionsa kuvissa oleviin objekteihin, ja että katselukäytös riippui kuvakategoriasta.
Experiment I confirmed, for the first time, the usability of completely non-invasive EEG measurement in intact fully alert dogs.
Tutkimus I vahvisti ensimmäistä kertaa täysin kajoamattoman EEG-menetelmän käyttävyyden koirilla.
In addition, direct comparisons between humans and dogs have been rarely used in previous studies.
Lisäksi suoria vertailututkimuksia ihmisten ja koirien välillä on vielä vähän.
Behavioral studies have shown that dog’s social cognitive abilities are similar to preverbal human infants, and that dogs are excellent readers of human communicative gestures.
Käyttäytymistutkimukset ovat osoittaneet, että koirien kognitiiviset kyvyt ovat samankaltaisia kuin pikkulapsilla, ja että koirat ovat erinomaisia tulkitsemaan ihmisten eleitä.
However, dogs gazed longer human interaction images and humans gazed longer at dog interaction images, which indicates that processing social interaction of another species might take more time.
Koirat kuitenkin katsoivat pidempään ihmisten vuorovaikutuskuvia ja ihmiset koirien vuorovaikutuskuvia, mikä viittaa siihen, että toisen eläinlajin sosiaalisen vuorovaikutuksen prosessointi on hitaampaa.
The aim of this thesis was to evaluate the feasibility of two novel non-invasive methods of examining dog social cognitive functions, and also to compare human and dog cognitive abilities with eye gaze tracking.
Tämän väitöskirjan tavoitteena oli arvioida kahden uuden eläinystävällisen menetelmän soveltuvuutta koirien sosiaalisen kognition tutkimiseen, ja lisäksi verrata ihmisten ja koirien kognitiivisia kykyjä silmänliiketutkimuksen avulla.
Experiment IV explored dogs’ gazing behavior towards images containing dogs, humans and wild animals.
Tutkimuksessa IV koirille näytettiin koirien, ihmisten ja villieläinten kuvia.
The feasibility of non-invasive electroencephalography (EEG) and eye gaze tracking in dog cognitive studies were studied in experiments I–IV.
Tutkimuksissa I–IV tarkasteltiin kajoamattoman elektroenkefalografian (EEG) ja silmänliiketutkimuksen soveltuvuutta koirien kognition tutkimiseen.
In experiment III, comparisons between the eye movements of humans and dogs revealed that both dogs and humans gazed longer social interaction images than non-social images.
Tutkimuksessa III ihmiset ja koirat katsoivat sosiaalista vuorovaikutusta sisältäviä kuvia enemmän kuin kuvia, joissa ei ollut sosiaalista vuorovaikutusta.
Experiment II showed that dogs preferred facial images of dogs and humans over inanimate objects.
Tutkimus II osoitti, että koirat katsoivat enemmän koirien kuin ihmisten kasvokuvia tai esineiden kuvia.
These studies highlight the importance of facial information to dogs, and also reflect their excellent skills in comprehending social and emotional cues in both conspecifics and non-conspecifics.
Tutkimukset myös osoittavat, että kasvojen alueen informaatio on tärkeää koirille, ja että koirat ovat taitavia lukemaan sosiaalisia ja emotionaalisia vihjeitä.
Experiments II–IV verified the feasibility of the eye tracking method in dogs.
Tutkimukset II-IV vahvistivat, että koirien silmänliikkeet on mahdollista rekisteröidä kuivien katsomisen aikana, ja että koirien huomio kiinnittyi kuvissa informatiivisille alueille.
Temperature, pH, conductivity and total phosphorus were found to have a significant effect on cyst assemblages in Finland.
PH:n, lämpötilan, veden sähkönjohtokyvyn, sekä typpi- ja fosforipitoisuuksien todettiin vaikuttavan merkittävästi kystien esiintymiseen.
Cysts in Finland show seasonality, with the majority of cysts being produced during spring and summer, while winter is essentially a standstill in cyst production.
Kultalevien kystejä muodostuu Suomessa eniten keväällä ja alkukesästä, talvella ei juuri lainkaan.
The most common cysts occur throughout the growing season, but there are also cysts that are linked to a specific season.
Osalla kysteistä on havaittavissa selkeä vuodenaikaisuus, mutta kaikkein yleisimpiä muotoja esiintyy läpi kasvukauden.
Cysts in Finland show great potential, specifically in future pH and spring temperature reconstructions.
Erityisen arvokkaan lisän Suomen järvistä löytyvät kultalevien kystit tuovat tulevaisuudessa tehtäviin menneiden aikojen pH- ja kevätlämpötila- sekä jääpeiteaikamuutosten mallinnuksiin.
In addition, previously unencountered cyst morphotypes are officially named and described, along with their ecological preferences.
Nämä uudet kystimorfotyypit on kuvattu tieteellisesti ja nimetty virallisten ohjeiden mukaan.
In addition, sediment traps were employed and the surface sediment collected from Lake Nautajärvi to study cyst seasonality, sensitivity to hydrological and weather changes, and to verify that the surface sediment represents cyst production in the lake.
Tämän lisäksi Nautajärvessä kahden vuoden ajan toimineiden sedimenttikeräinten ja pintasedimenttinäytteen avulla tutkittiin kystien vuodenaikaisuutta, herkkyyttä vuosien välisille eroille, sekä selvitettiin kuinka hyvin pintasedimentti edustaa vesipatsaan kystiyhteisöä.
The plankton of Finland’s vast amount of lakes are often dominated by diatoms and chrysophytes that, together with periphytic forms, end up in the sediment.
Suomen lukuisten järvien pohjasedimenteissä on monien muiden mikroskooppisten eliöjäänteiden lisäksi kultalevien lepomuotoja eli kystejä.
All cyst identification was performed using a scanning electron microscope to enable the detection of minuscule ornamentation details.
Pyyhkäisyelektronimikroskoopin avulla tutkituista näytteistä löytyi 18 uutta kystimuotoa.
In total, 59 lakes in Finland, ranging from southern lakes to lakes above the treeline in Finnish Lapland, were sampled for their surface sediment for the cyst survey.
Kystien esiintymistä kartoitettiin 60 järven pintasedimentin avulla, Etelä-Suomen tummavetisistä järvistä Lapin kirkkaisiin tunturijärviin.
Surface sediment cyst assemblages comprised well with the sediment trap assemblages, supporting the assumption that produced cyst assemblages are well represented in lake sediment, and can hence be used in palaeolimnological investigations.
Kystejä esiintyy sedimentissä paljon ja niiden joukossa on kystimuotoja, joilla on tarkat ympäristövaatimuksensa, tehden niistä oivallisia välineitä paleolimnologisissa tutkimuksissa.
Altogether, 265 chrysophyte cyst morphotypes or collective categories were found among the 60 Finnish lakes.
Suomalaisista järvisedimenteistä löytyi tässä tutkimuksessa yhteensä 265 eri kystimorfotyyppiä tai –ryhmää, joista vain murto-osa pystytään yhdistämään niitä tuottaviin kultalevälajeihin.
The main aim is to create a cyst-based transfer function – a mathematical equation that formalizes the relationship between species and the environment – that could later be used in interpreting past environmental changes to simulate the impacts of future climate change.
Tässä tutkimuksessa selvitettiin aiemmin Suomessa, ja Fennoskandiassa, vähälle huomiolle jääneiden kultaleväkystien esiintyminen järvissä, niiden vuodenaikaisuus sekä ympäristöolosuhteet, joissa eri kystimuotoja esiintyy, mikä mahdollistaa kystien hyödyntämisen mallinnettaessa menneitä ympäristömuutoksia.