natgillin/translations-raw huggingface dataset:
An individual-based simulation model, accounting for the sexually selected infanticide, was used to investigate the possibility of increasing the harvest using different hunting strategies, such as trophy harvest of males.
Eri metsästysstrategioiden vertailu mallinnuksen keinoin osoittaa, että Skandinavian karhukannan metsästystä voitaisiin asteittain lisätä jopa kaksinkertaiseksi vaarantamatta populaation tulevaisuutta.
In this study I have attempted to address these questions.
Väitöskirjassani olen yrittänyt löytää vastauksia näihin kysymyksiin.
It is not known how tooth replacement is genetically regulated, and little is known on the physiological mechanism and evolutionary reduction of tooth replacement in mammals.
Ei tiedetä kuinka hampaiden uusiutuminen on geneettisesti säädeltyä ja myös pysyvien hampaiden kehityksen histologinen mekanismi tunnetaan huonosti.
These experiments demonstrated a connection between Runx2, FGF and Wnt signaling in tooth development and possibly also in tooth replacement.
Nämä kokeet osoittivat, että Runx2, FGF ja Wnt signaalipolut toimivat ainakin osittain yhdessä hampaan kehityksen aikana.
Detachment of the deciduous tooth leads to a free successional dental lamina, which grows deeper into the mesenchyme, and later buds the replacement tooth.
Hammaslaminan irtoaminen maitohampaasta johtaa vapaaseen hammaslaminaan, joka kasvaa syvemmälle mesenkyymikudokseen ja myöhemmin aktivoituu silmikoimaan pysyvän hampaan.
Shh was expressed in the enamel knot and in the inner enamel epithelium in both generations of teeth supporting the view that the morphogenesis of both generations of teeth is regulated by similar mechanisms.
Shh geeni ilmentyi myös pysyvien hampaiden signaalikeskuksessa ja sisäepiteelissä, viitaten siihen, että sekä maito-, että pysyvien hampaiden morphogeneesiä säädellään samanlaisin mekanismein.
As mice do not normally replace teeth, we used other model animals to investigate the physiological and genetic mechanisms of tooth replacement.
Koska hiiret eivät normaalisti uusi hampaitaan, yritin löytää mallieläimen jolla pysyvien hampaiden kehityksen morfologista ja molekulaarista kehitystä voisi tutkia.
A careful 3D analysis of serial histological sections was performed and it was shown that replacement teeth are initiated from the successional dental lamina and not from the epithelium of the deciduous tooth.
3D analyysin avulla osoitin, että pysyvät hampaat kehittyvät hammaslaminasta eivätkä maitohampaan epiteelistä.
This thesis work has significantly contributed to the knowledge on the physiological mechanisms and molecular regulation of tooth replacement and its evolutionary suppression in mammals.
Tämä väitöskirja on tuonut huomattavasti uutta tietoa hampaiden uusiutumisen histologisista ja molekulaarisista säätelymekanismeista sekä hampaiden uusiutumisen vähentymisestä evoluution aikana.
It was concluded that the evolutionary loss of deciduous teeth may involve the early activation of replacement teeth, which in turn suppress their predecessors.
Nämä tulokset viittaavat siihen, että hampaiden evolutiiviseen häviämiseen liittyy pysyvien hampaiden kehityksen varhainen aktivaatio, joka estää sitä edeltävän maitohampaan kehityksen.
The molecular regulation of tooth replacement was studied and it was shown by examination of expression patterns of candidate regulatory genes that BMP/Wnt inhibitor Sostdc1 was strongly expressed in the buccal aspect of the dental lamina, and in the intersection between the detaching deciduous tooth and the successional dental lamina, suggesting a role for Sostdc1 in the process of detachment.
Osoitin, että Wnt/BMP signaalipolkujen estäjä molekyyli Sostdc1 ilmentyi voimakkaasti juuri irtoavan hammaslaminan ja maitohampaan välissä, sekä hammaslaminan poskenpuoleisellla reunalla, viitaten siihen että Sostdc1 geeni vaikuttaa mahdollisesti hammaslaminan irtoamiseen primäärihampaasta ja täten sillä olisi keskeinen rooli pysyvien hampaiden kehityksessä.
Wnt signaling inhibitor Dkk1 was identified as a candidate target, and in tissue culture conditions it was shown that Dkk1 is induced by FGF4 and this induction is Runx2 dependent.
Kudosviljelyolosuhteissa osoitin, että FGF4 proteiini indusoi Dickkopp1 geeniä hampaan mesenkyymikudoksessa ja tämä ilmentyminen oli Runx2 geenistä riippuvainen.
The growth rates of deciduous and permanent premolar 4 were measured and it was shown by competence inference that the early initiation of the replacement tooth in relation to the developmental stage of the deciduous tooth led to the inhibition of deciduous tooth morphogenesis.
Mittasin maito- ja pysyvän hampaan kasvunopeudet ja osoitin, että päästäisen pysyvä hammas alkaa kehittyä niin varhaisessa vaiheessa, että se estää maitohampaan kasvun.
The role of Wnt signaling in tooth replacement was further investigated by using a transgenic mouse model where Wnt signaling mediator β-catenin is continuously stabilized in dental epithelium.
Tutkimuksessani käytin hiirimallia, missä Wnt signaalipolun välittäjä Beta-kateniini on jatkuvasti aktiivinen hiiren kehittyvän hampaan epiteelikudoksessa.
It was noticed that tooth replacement is a process which involves the growth and detachment of the dental lamina from the lingual cervical loop of the deciduous tooth.
Huomasin, että pysyvien hampaiden kehitys on tapahtuma, jossa hammaslamina on ajallisesti vain väliaikaisesta osa primäärihammasta ja hampaan uusiutumisen aikana hammaslamina kasvaa ja eroaa maitohampaan kielenpuoleisesta epiteelistä.
Microarray analysis from dissected embryonic day 14 Runx2 mutant and wild type dental mesenchymes revealed many downstream targets of Runx2, which were validated using in situ hybridization and tissue culture methods.
Käyttämällä Runx2 muuntogeenistä hiirtä, kudosviljely ja in situ hybridisaatio tekniikoita tutkin Runx2 geenin säätelemiä geenejä.
In a rare human condition cleidocranial dysplasia, caused by a mutation in a Runt domain transcription factor Runx2, tooth replacement is continued.
On olemassa syndrooma, kleidokraniaalinen dysplasia, jossa potilaiden hampaiden uusiutuminen jatkuu.
In most non-mammalian vertebrates, such as fish and reptiles, teeth are replaced continuously.
Monilla alemmilla selkärankaisilla, kuten kaloilla ja liskoilla, hampaat uusiutuvat läpi elämän ja uusia hampaita kasvaa pudonneiden ja vioittuneiden hampaiden tilalle sekä leuan kasvaessa.
By increasing the intrinsic production rate of the activator (β-catenin), the multiple enamel knot phenotype was reproduced by computer simulations.
Lisäämällä Beta-kateniini geenin aktiivisuutta hiiren hampaan epiteelikudoksessa, Wnt signaalipolku stimuloitui ja tämä johti hampaiden jatkuvaan uusiutumiseen.
In summary, histological and molecular studies on different model animals and transgenic mouse models were used to investigate tooth replacement.
Histologisien leikkeiden, in situ hybridisaatio tekniikoiden ja 3D mallien avulla tutkin hillerin hampaiden kehitystä.
However, tooth replacement in most mammals, including human, takes place only once and further renewal is apparently inhibited.
Nisäkkäillä, kuten ihmisellä, hampaiden jatkuva uusiutuminen on kuitenkin estetty ja useimmilla nisäkkäillä kehittyy vain kahdet hampaat, primääriset maitohampaat ja sekundääriset pysyvät hampaat.
A morphodynamic activator-inhibitor model was used to simulate enamel knot formation.
Hilleri (Mustela putorius furo) osoittautui sopivaksi mallieläimeksi.
It was thus concluded that β-catenin acts as an upstream activator of enamel knots, closely linking Wnt signaling to the regulation of tooth renewal.
Täten halusin tutkia tarkemmin Wnt signaalipolkua hampaan uusiutumisessa.
Mechanisms and molecular regulation of mammalian tooth replacement
Tutkin myös pysyvien hampaiden kehityksen molekulaarista säätelyä ja geenien ilmentymiskuvioita.
We showed by histological and gene expression studies that there is tooth replacement only in one position, the premolar 4 and that the deciduous tooth is diminished in size and disappears during embryogenesis without becoming functional.
Aikaisemmin on osoitettu, että metsäpäästäiselle kehittyy kaksi hampaistoa, joista kuitenkaan maitohampaat eivät koskaan puhkea, vaan häviävät yksilönkehityksen aikana.
Properly functioning immune system requires efficient communication between cells.
Solujen välinen viestintä on ehdoton edellytys toimivalle immuunijärjestelmälle.
One class of inflammatory cytokines chemokines has a major role in regulating cellular traffic.
Eräs sytokiiniryhmä kemokiinit - säätelee valkosoluliikennettä tulehdusalueella.
In these studies macrophages and DCs were stimulated with pathogenic Steptococcus pyogenes or non-pathogenic Lactobacillus rhamnosus.
Tässä työssä on vertailtu patogeenisen Streptococcus pyogenes ja ei-patogeenisen Lactobacillus rhamnosus-bakteerin kykyä aktivoida ihmisen valkosoluja.
Immune cells produce inflammatory cytokines rapidly following microbial contact.
Sytokiinigeenien luenta käynnistyy nopeasti mikrobikohtaamisen seurauksena.
Inflammatory cytokines modulate the development of local immune response by binding to cell surface receptors, which results in the activation of intracellular signalling and modulates target cell gene expression.
Tunnistustapahtuma käynnistää solunsisäisen signaalinvälityksen, mikä johtaa valkosolujen geeniluennan aktivoitumiseen sekä toiminnallisiin muutoksiin.
In epithelial cells IFN- and tumor necrosis factor- (TNF-) were found to enhance the expression of PRRs and components of cellular signal transduction machinery.
IFN-:n ja tuumorinekroositekijä-:n osoitettiin myös lisäävän solujen mikrobitunnistusreseptorien ja signaalinvälityskomponenttien ilmentymistä, minkä seurauksena epiteelisolujen virusvaste tehostui merkittävästi.
The key players of the innate immunity are phagocytic white blood cells such as neutrophils, monocytes, macrophages and dendritic cells (DCs), which constantly monitor the blood and peripheral tissues.
Veren ja kudosten neutrofiilit, monosyytit, makrofagit, sekä dendriittisolut tarkkailevat ympäristöään mikrobien ja muiden taudinaiheuttajien varalta.
In contrast, L. rhamnosus-stimulated DCs matured only partially and, most importantly, these cells did not produce inflammatory cytokines or chemokines.
Ei-patogeeninen, elimistön normaaliflooraan kuuluva maitohappobakteeri L. rhamnosus aktivoi makrofagit ja dendriittisolut vain osittain eikä saanut aikaan inflammatoristen välittäjäaineiden tuotantoa dendriittisoluista.
S. pyogenes-induced type I interferon (IFN) was found to enhance the production of certain inflammatory chemokines in macrophages during bacterial stimulation.
Tulokset osoittavat, että infektion aikana tuotettavat pro-inflammatoriset sytokiinit, erityisesti interferoni (IFN)-, lisäävät patogeenisen S. pyogenes-bakteerin aikaansaamaa välittäjäainetuotantoa, mikä edelleen tehostaa immuunivasteen aktivaatiota.
The results of this study also show that pro-inflammatory cytokines can contribute to microbe-induced chemokine production at multiple levels.
Tässä työssä on lisäksi selvitetty pro-inflammatoristen sytokiinien vaikutuksia solujen välittäjäaineiden tuotantoon bakteeri- ja virusinfektiossa.
DCs, in contrast, were efficiently activated only by pathogenic S. pyogenes, which induced DC maturation and production of several inflammatory cytokines and chemokines.
Ihmisen immuunivaste näyttää siis aktivoituvan tehokkaasti S. pyogenes-bakteeria vastaan, mikä osaltaan johtaa tämän bakteerin tuhoamiseen ja infektion leviämisen estämiseen.
Thus, bacteria-induced chemokine production is regulated by direct (microbe-induced) and indirect (pro-inflammatory cytokine-induced) mechanisms during inflammation.
Nämä tulehdustyyppiset sytokiinit, eli pro-inflammatoriset sytokiinit, säätelevät immunivasteen kehittymistä mm. aktivoiden antimikrobisten tekijöiden tuotantoa.
Cytokines are proteins, which mediate intercellular communication together with direct cell-cell contacts.
Liukoiset sytokiiniproteiinit ovat yksi tärkeimmistä immuunivasteen välittäjäaineista.
Since DCs have an essential role in the development of adaptive immune response the results suggest that, in contrast to macrophages, DCs may be able to discriminate between pathogenic and non-pathogenic bacteria and thus mount appropriate inflammatory or tolerogenic adaptive immune response depending on the microbe in question.
Toisaalta voimakas välittäjäainetuotanto ja siitä mahdollisesti seuraava ylisuuri immuunivasteen aktivaatio saattaa pahimmillaan johtaa kudostuhoon tai streptokokki-infektion jälkitauteina kehittyviin autoimmuunitauteihin.
Locally produced inflammatory chemokines guide the recruitment of effector cells to the site of inflammation during microbial infection.
Tulokset osoittavat, että tehokas immuunivasteen aktivaatio riippuu sekä suorista mikrobi-kohdesolu vuorovaikutuksista että infektion aikana tuotettavien sytokiinien välittämistä signaaleista.
The development of adaptive immunity requires intimate cooperation between APCs and T lymphocytes and results in microbe-specific immune responses.
Inflammatorisen vasteen puuttuminen voi osaltaan selittää elimistön ja sen normaalimikrobiston välistä toleranssia ja symbioottista vuorovaikutusta.
Both bacteria induced the production of similar core set of inflammatory chemokines consisting of several CC-class chemokines and CXCL8.
Nämä valkosolutyypit ilmentävät lukuisia mikrobireseptoreja, joiden avulla ne tunnistavat mikrobirakenteita, kuten bakteerien pinnan lipopolysakkarideja, peptidoglykaania tai virusten kaksijuosteista RNA:ta.
Antimicrobial protection is provided by the immune system, which can be functionally divided into two parts, namely innate and adaptive immunity.
Immuunijärjestelmä suojaa elimistöä taudinauheuttajamikrobeilta ja pahanlaatuisilta solumuutoksilta.
Third, we identifi ed a complex signalling network regulating the maintenance and proliferation of epithelial stem cells in the incisor, and showed that Fst is an essential modulator of this regulation.
Kolmanneksi tunnistimme monimutkaisen signalointiverkoston, joka säätelee etuhampaan epiteliaalisen kantasolupopulaation ylläpitoa ja osoitimme, että Fst on tämän verkoston välttämätön säätelijä.
The molecular mechanisms underlying this regulation are conserved and most of the participating molecules belong to several signalling families.
Molekyylien säätelemään vuorovaikutuksen tärkeimmät osallistujat kuuluvat muutamamaan yleiseen signalointimolekyyliperheeseen.
Follistatin (Fst), a negative regulator of TGFβ superfamily signalling, is an important inhibitor during embryonic development.
Follistatin (Fst) on TGFβ signalointimolekyyliperheen negatiivinen säätelijä ja myös tärkeä inhibiittori kehityksen aikana.
Tooth development is regulated by sequential and reciprocal interactions between epithelium and mesenchyme.
Hampaiden kehitystä säätelee epiteelin ja mesenkyymin välinen vuorovaikutus.
We showed the necessity of modulation of TGFβ signalling by Fst in three different regulatory steps during tooth development.
Työmme todisti, että Fst on välttämätön TGFβ perheen signaloinnin säätelijänä kolmessa eri vaiheessa hampaan kehitystä.
Second, our results indicated that in the continuously growing mouse incisors asymmetric expression of Fst is responsible for the labial-lingual patterning of ameloblast differentiation and enamel formation.
Toiseksi tuloksemme esittävät, että jatkuvasti kasvavien hiiren etuhampaiden epäsymmetrinen rakenne on Fst säätelemää.
First we showed that tinkering with the level of TGFβ signalling by Fst may cause variation in the molar cusp patterning and crown morphogenesis.
Ensiksi osoitimme, että Fst säätelyn avulla on mahdollista muokata poskihampaiden nystermien rakentumista ja kruunun muodostumista.
In the mouse molar we showed the necessity of fi ne-tuning the signalling in the regulation of the crown morphogenesis, and that altering the levels of an inhibitor can cause variation in the crown patterning.
Hiiren poskihampaissa hienovarainen säätely taas muokkaa kruunun rakennetta ja jo pienet vaihtelut säätelygeenien tasoissa voivat saada aikaan suuria muutoksia rakenteeseen.
In addition, we detected Lgr5, a Wnt target gene and an epithelial stem cell marker in the intestine, in the putative epithelial stem cells of the incisor, suggesting that Lgr5 is a marker of incisor stem cells but is not regulated by Wnt/β-catenin signalling in the incisor.
Näiden lisäksi tutkimme mahdollisen kantasolumarkkerigeenin, Lgr5, ekspressoitumista etuhampaan epiteeliaalisissa soluissa.
Two TGFβ superfamily signals, BMP and Activin, are required for proper ameloblast differentiation and Fst modulates their effects.
Fst, Activinin ja BMP:n vuorovaikutus johtaa ameloblastien erilaistumiseen ja kiilteen muodostumiseen ainoastaan labiaalipuolelle etuhammasta.
Thus, Fst inhibits Activin rather than BMP4 in the cervical loop area and limits the proliferation of lingual epithelium, thereby causing the asymmetric maintenance and proliferation of epithelial stem cells.
BMP4, FGF, Activin ja Fst vuorovaikutuksen seurauksena labiaalisen kervikaalisen silmun epiteliaalista kantasolupopulaatiota ylläpidetään aktiivisesti, kun taas linguaalipuolella kervikaalisen silmun epiteelisolujen proliferaatio on hyvin vähäistä.
In conclusion, we showed in the mouse incisors that modulating the balance between inductive and inhibitory signals constitutes a key mechanism regulating the epithelial stem cells and ameloblast differentiation.
Tuloksemme osoittavat, että hiiren etuhampaan epäsymmetristä rakennetta säätelee indusoivien ja inhiboivien molekyylien verkosto.
Thus the epithelial stem cells in the incisor may not be directly regulated by Wnt/β-catenin signalling.
Geenin ekspressoitumisalue ehdottaa sen olevan kantasolumarkkeri myös etuhampaassa.
However, no DSTs were recorded from field-collected copepods.
Panssarisiimalevistä peräisin olevia myrkkyjä ei kuitenkaan havaittu luonnosta kerätyistä hankajalkaisista.
Interactions between harmful algae and calanoid copepods in the Baltic Sea
Myrkkyä tuottavien levien ja hankajalkaisten väliset vuorovaikutussuhteet Itämerellä
The PTX2 content in copepods after feeding experiments corresponded to the ingestion of <100 Dinophysis spp.
Hankajalkaisten PTX2-myrkyn määrä vastasi keskimäärin alle 100 Dinophysis spp.
Nodularin produced by Nodularia spumigena was transferred to Eurytemora affinis via grazing on filaments of small N. spumigena and by direct uptake from the dissolved pool.
Kokeemme osoittivat, että Nodularia spumigena -syanobakteerin tuottama nodulariini-myrkky kertyi Eurytemora affinis -hankajalkaiseen kolmea reittiä pitkin: Hankajalkaiset söivät pienikokoisia Nodularia-rihmoja, eläimiin siirtyi veteen liuennutta nodulariinia, ja eläimet saivat nodulariinia mikrobisilmukan kautta laiduntaessaan ripsieläimiä, panssarisiimaleviä sekä toisenvaraisia siimaeliöitä.
These results indicate that the allelopathic effects of P. parvum on other algal species together with lowered viability as well as suppressed production of copepods may contribute to bloom formation and persistence.
Havaitsemamme negatiiviset vasteet yhdistettynä P. parvumin kykyyn vahingoittaa muita leviä saattavat vaikuttaa kukintojen syntyyn ja pysyvyyteen merkittävästi.
It seems thus likely that copepods are an unimportant link in the transfer of DSTs in the northern Baltic Sea.
Tutkimuksen mukaan on todennäköistä, että hankajalkaisten merkitys DST-myrkkyjen kulkeutumisessa Itämeren pohjoisosien planktisissa ravintoverkoissa on marginaalista.
Furthermore, the importance of copepods as vectors in toxin transfer was examined.
Lisäksi tutkittiin levämyrkkyjen kertymistä hankajalkaisiin.
The aim of the studies reported in this thesis was to examine the feeding interactions between calanoid copepods and toxic algae in the Baltic Sea.
Tutkimus käsittelee Itämeressä esiintyvien Eurytemora affinis ja Acartia bifilosa -hankajalkaisten ja myrkkyä tuottavien planktonlevien välisiä vuorovaikutussuhteita.
In addition, P. parvum deterred feeding, and low egestion and suppressed egg production were consequently observed in monospecific suspensions of Prymnesium.
P. parvum vaikutti negatiivisesti mm. syömisaktiivisuuteen ja munantuotantoon sekä lisäsi kuolleisuutta.
The central questions in this research concerned the feeding, survival and egg production of copepods exposed to toxic algae.
Tutkimuksessa tarkasteltiin hankajalkaisten ravinnonkäyttöä ja -valintaa sekä myrkyllisten levien vaikutusta kuolleisuuteen ja lisääntymiseen.
Thus, the importance of microbial food webs in nodularin transfer should be considered.
Mikrobisilmukan rooli nodulariinin siirtymisessä jäi epäselväksi.
The haptophyte Prymnesium parvum, which produces extracellular toxins, was the only studied species that directly harmed copepods.
Prymnesium parvum -tarttumalevä on aiheuttanut suurta vahinkoa eri puolilla maailmaan koska levän erittämät myrkylliset yhdisteet ovat haitallisia kaloille ja muille vesieliöille.
Copepods also acquired nodularin in fractions where N. spumigena filaments were absent.
Osoitimme, että eläimiin kertyi myrkkyä käsittelyissä, joista Nodularia-rihmat oli poistettu.
This indicates that copepods may possess effective mechanisms to remove toxins from their tissues.
Tutkimus osoitti, että solunulkoisia myrkkyjä erittävät levät saattavat olla haitallisia eläinplanktonille.
Similarly, ingestion and faecal pellet production rates were suppressed in high concentration P. parvum filtrates and in mixtures of P. parvum and R. salina.
Lisäksi P. parvum -levälle altistettujen hankajalkaisten uimisaktiivisuus laski jyrkästi.
Our results were the first reports of the accumulation of diarrhetic shellfish toxins (DSTs) produced by Dinophysis spp.
-panssarisiimalevistä peräisin olevien myrkkyjen (DST-myrkyt) kertymistä hankajalkaisiin.
was not selected by the copepods and consumption remained low.
-panssarisiimalevää ravinnokseen ja levän laidunnus jäi vähäiseksi.
Furthermore, the availability of food for planktivorous animals may be affected due to reduced copepod productivity.
Lisäksi levän erittämien yhdisteiden on todettu vahingoittavan muita leväsoluja.
Copepods were able to remove particulate nodularin from the system, but at the same time a large proportion of the nodularin disappeared.
On kuitenkin mahdollista, että mikä tahansa partikkeli on voinut toimia myrkyn kantajana koska nodulariini sitoutuu niin helposti erilaisille pinnoille.
Nature conservation in everyday life : Private landowners perceptions of and experiences on temporary nature conservation and its renewing process
Luonnonsuojelu arjessa : Maanomistajien näkemyksiä ja kokemuksia yksityismaiden tilapäisestä luonnonsuojelusta ja sen uudistumisen prosessista
The central elements producing the legitimacy of natural values trading have been voluntariness, temporariness, and dialogue between nature conservation and forestry.
Luonnonarvokaupassa yksityismetsien luonnonsuojelun hyväksyntä kiteytyy kolmeen ulottuvuuteen: vapaaehtoisuuteen, tilapäisyyteen ja vuoropuheluun luonnonsuojelun ja metsätalouden välillä.
Natural values trading analysed in the study is an example of new environmental policy instruments and its creation process represents governance in the implementation of nature conservation.
Tutkimuksessa analysoitu Satakunnan luonnonarvokauppa on paikallinen innovaatio, jonka teki mahdolliseksi valtakunnallinen Etelä-Suomen metsien suojeluohjelma METSO.
Landowners participated in the project of natural values trading by offering their forests for conservation, which reflects the increased acceptance and legitimacy of nature conservation on private forests.
Kokeiluhankkeen aikana monet metsänomistajat voimaantuivat tarjoamaan maitaan tilapäiseen suojeluun, ja yksityismaiden luonnonsuojelun paikallinen hyväksyttävyys lisääntyi.
The results reveal the importance of participation and learning processes in the implementation of nature conservation policy, and the need to also pay attention to these processes in the future.
Tutkimuksessa esitetään, että tulevaisuudessa yksityismaiden luonnonsuojelun hyväksyttävyyden lisääntymisen kannalta olisi tärkeää, että luonnonsuojelun kehittämisessä huomio kiinnitettäisiin suojelukeinojen ohella suojelutavan rakentumisen prosessiin.