natgillin/translations-raw huggingface dataset:
We expressed and purified recombinant human CDNF and MANF proteins, and tested the neurotrophic activity of CDNF on midbrain dopaminergic neurons using a 6-hydroxydopamine (6-OHDA) rat model of PD.
Työssä tuotimme CDNF-proteiinia ja testasimme sen vaikutusta kokeellisessa Parkinsonin taudin mallissa rotilla.
Thus, our study shows that CDNF is a potential novel therapeutic protein for the treatment of PD.
Kokeiden perusteella CDNF saattaa olla hyödyllinen Parkinsonin taudin hoidossa.
NTFs are also potential drug candidates for the treatment of neurodegenerative diseases.
Edullisten ominaisuuksien vuoksi hermokasvutekijöitä on tutkittu mahdollisina lääkkeinä hermoston rappeumasairauksiin.
Others have shown that MANF supports the survival of embryonic midbrain dopaminergic neurons in vitro, and protects cultured cells against endoplasmic reticulum (ER) stress.
Tämä tukee muiden tutkimusryhmien raportteja, joissa osoitetaan MANF-proteiinin edistävän viljeltyjen solujen eloonjäämistä stressitilanteissa kun ER:n toiminta ja proteiinieritys ovat häiriintyneet.
The vertebrates have CDNF and MANF encoding genes, whereas the invertebrates, including Drosophila and Caenorhabditis have a single homologous CDNF/MANF gene.
Selkärankaisten CDNF ja MANF, sekä selkärangattomien eläinten, kuten banaanikärpäsen ja sukkulamadon MANF muodostavat evoluutiossa varhain syntyneen proteiiniperheen.
In this model, a single intrastriatal injection of CDNF protected midbrain dopaminergic neurons and striatal dopaminergic fibers from the 6-OHDA toxicity.
Toisessa koesarjassa, jossa CDNF injisoitiin aivoihin neljä viikkoa toksiinivaurion jälkeen, CDNF korjasi dopamiinineuronien toimintaa ja rottien liikehäiriötä.
The C-terminal domain contains an internal cysteine bridge in a CXXC motif similar to that of thiol/disulphide oxidoreductases and isomerases, and may thus facilitate protein folding in the ER. Our studies suggest that CDNF and MANF are novel potential therapeutic proteins for the treatment of neurodegenerative diseases.
Rakenne sisältää myös rikkisillan, jonka kaltainen löytyy tietyiltä solun endoplasmisessa retikulumissa (ER:ssa) toimivilta entsyymeiltä, jotka auttavat proteiineja laskostumaan oikein.
In this study we show that CDNF and MANF are secreted proteins.
Osoitimme, että nisäkkäiden CDNF ja MANF ovat solusta erittyviä proteiineja, jotka ilmentyvät laajasti aivokudoksessa.
Thus, search of novel neurotrophic factors for midbrain dopaminergic neurons, which could also be used as therapeutic proteins, is highly warranted.
Ryhmämme tutkii hermokasvutekijöitä, joista voisi olla hyötyä myös hermoston rappeumatautien hoidossa tulevaisuudessa.
Most of the metrics considered here are directly applicable to empirical data.
Käyttämäni analyysityökalut ovat suoraan sovellettavissa empiirisiin aineistoihin.
Although the results laid out in this thesis are based on mathematical simulation models, they can be valuable in planning effective empirical studies as well as in interpreting existing empirical results.
Teoreettisiä ennusteita voidaan hyödyntää esimerkiksi empiiristen tutkimusten suunnittelussa, kuin myös tulkittaessa olemassaolevia tuloksia.
Our understanding of patterns in biodiversity at local and global scale can be enhanced by considering the relevance of different drift processes for community organisation and dynamics.
Tulosteni perusteella voimme oppia paljon luonon monimuotoisuuden jakautumisesta globaalisti ja paikallisesti tutkimalla erilaisten, satunnaisajaitumista ohjaavien tekijöiden vaikutusta lajiyhteisöjen muotoutumiseen ja niiden rakenteessa tapahtuvaan vaihteluun.
In previous studies population extinction risk in stochastic environmental conditions has been tied to an interaction between population density dependence and the temporal autocorrelation of environmental fluctuations.
Lajien suhteelliset runsaudet, sekä runsauksissä havaittu vaihtelu ovat myös vahvasti kytköksissä ympäristövaihtelun nopeuteen.
Climate warming has already resulted in documented changes in ecosystem functioning, with direct repercussions on ecosystem services.
Ilmaston lämpenemisen on myös jo havaittu aiheittaneen muutoksia eliölajien elinympäristöissä, levinneisyyksissä ja paikallisissa runsauksissa.
The results presented in this thesis indicate that variation in the correlation structure between species-specific environmental responses (environmental correlation) can have important qualitative and quantitative effects on community persistence and biomass stability in autocorrelated (coloured) environments.
Tässä väitöskirjassa keskityn tutkimaan (teoreettisin menetelmin) yksinkertaisten, keskenään kilpailevien lajien muodostamia yhteisöjä ja miten erilainen ympäristövaihtelu vaikuttaa populaatioiden runsaudessa tapahtuviin muutoksiin näissä yhteisöissä.
While predicting the influence of ecosystem changes on vital ecosystem services can be extremely difficult, knowledge of the organisation of ecological interactions within natural communities can help us better understand climate driven changes in ecosystems.
Saamieni tuloksten perusteella näyttäisi siltä, että lajien vasteiden keskinäinen samankaltaisuus, suhteessa ympäristössä tapahtuviin muutksiin, on merkittävä lajiyhteisöjen vakauteen vaikuttava tekijä.
When populations interact with each other, forming ecological communities, the response of such species assemblages to environmental stochasticity can depend, e.g., on trophic structure in the food web and the similarity in species-specific responses to environmental conditions.
Millä tavalla lajiyhteisön (jossa useat eri lajit ovat vuorovaikutuksessa keskenään) reagoi ympäristössä tapahtuviin muutoksiin voi merkittävästi vaihdella yhteisön rakenne mukaan.
In addition, reddened environmental stochasticity and ecological drift processes (such as demographic stochasticity and dispersal limitation) have important implications for patterns in species relative abundances and community dynamics over time and space.
Tämä taas heijastuu suoraan yhteisöjen yhtesikunnallemme tarjoamiin palveluihin , kuten kalakantoihin, tuholaistorjuntaan ja pölytykseen.
Glial cell line-Derived Neurotrophic Factor (GDNF) family ligands (GFLs) are of particular interest because they promote the survival of dopaminergic neurons in vitro, in Parkinson s disease animal models and in patients.
Gliasoluperäinen hermokasvutekijä (GDNF)-perheen ligandit (GFL:t) ovat erityisen kiinnostavia sillä ne edistävät dopamiinia välittäjäaineenaan käyttävien neuronien eloonjäämistä soluviljelmissä, Parkinsonin taudin eläinmalleissa ja potilaissa.
GDNF is also a potent survival factor for the central motoneurons and thus is considered as a potential lead for the treatment of amyotrophic lateral sclerosis.
GDNF edistää myös tehokkaasti keskushermoston liikehermosolujen eloonjäämistä ja siksi sitä pidetään lupaavana proteiinina amyotrofisen lateraaliskleroosin hoitoon.
Neurotrophic factors play essential role in the development and functioning of the nervous system and other organs.
GDNF reseptorit: veteraanit ja noviisit Hermokasvutekijöillä on välttämätön rooli hermoston ja muiden elinten kehityksessä ja toiminnassa.
This information is critically important for the development of GFRα/RET agonists for the treatment of neurodegenerative diseases.
Nämä tulokset saattavat olla hyödyllisiä suunniteltaessa GDNF:n toimintaa jäljitteleviä aineita neurologisten sairauksien hoitoon.
The survival promoting receptor complex for GFLs consists of a ligand-specific co-receptor, GFRα and a signal transducing module, receptor tyrosine kinase RET. At least GDNF and persephin, a GFL, have established functions outside central nervous system.
Eloonjäämistä edistävä GFL:ien reseptorikompleksi koostuu GFRα-apureseptorista, joka määrää spesifisyyden ligandille, ja RET reseptori tyrosiinikinaasista, joka välittää signaalin soluun.
We also present the structural model for a GDNF co-receptor, GFRα1.
Kuvaamme myös vaihtoehtoisen reseptorin GDNF:lle, syndekaani-3 proteoglykaanin.
Later we also solved the structure of the truncated GFRα1 in the complex with GDNF and this model was confirmed by site-directed mutagenesis.
Tässä työssä raportoimme GDNF:n ja sen apureseptorin muodostaman kompleksin rakenteen.
The identified, extensive proteome included a protein similar to Ab2-095, or Golgi protein 49kDa (GoPro49), which was shown to localise to the Golgi complex as an EGFP fusion protein.
Näytämme, että tämä proteiini, jonka nimesimme Golgi proteiini 49kDa:ksi (GoPro49), on uusi, Golgin laitteessa esiintyvä proteiini, jonka sijainti solussa on yhdenmukainen beta-COP proteiinin kanssa.
Surprisingly, in situ hybridisation showed the GoPro49 expression to be highly restricted to different mesenchymal tissues, especially in cartilage, and this expression pattern was clearly developmentally regulated.
Yllätykseksemme totesimme, että GoPro49 ilmentyy hiiren yksilönkehityksen aikana pääosin rustossa ja hampaita ympäröivässä sidekudoksessa.
The Golgi proteome has been studied on several occasions, from both rat liver and mammary gland Golgi membranes using proteomic approaches, but still little more than half of the estimated Golgi proteome is known.
Golgin proteomia on tutkittu useaan otteeseen, mutta edellen osa siihen kuuluvista proteiineista on tunnistamatta.
Furthermore, the cartilage ECM contains several, large oligomeric proteins (such as collagen II) that are difficult to assemble and transport.
Monet elimistömme kudokset tuottavat ja erittävät runsaasti proteiineja, kuten esimerkiksi maksa albumiinia ja hyytymistekijöitä verenkiertoon.
Cartilage, even though not a typical tissue in which to study membrane traffic, secretes large amounts of extracellular matrix proteins that are extensively modified, especially by amino acid hydroxylation, glycosylation and sulfation.
Golgin laite vastaa myös eritettävien proteiinien muokkauksesta entsymaattisesti, liittämällä esimerkiksi sokeriketjuja, rasvahappoja tai muita proteiinien toimintaan vaikuttavia ryhmiä proteiinin aminohappoihin.
Importantly, GoPro49 is the first specific marker for the dental follicle.
Tuloksiemme perusteella GoPro49 on mielenkiintoinen uusi proteiini.
Dental follicle, and the periodontal ligament (PDL) that it forms, are another type of connective tissue, and they have a role in anchoring teeth to bone.
Nämä sidekudoksen proteiinit ovat tärkeitä ruston toiminnalle, esimerkiksi sen kestävyydelle, ja muodostavat merkittävän osan tästä kudoksesta.
The structure of the Golgi complex is highly dynamic and able to respond to the amount of cargo being transported and the stage of the cell cycle.
Yksi niistä on Golgin laite, joka sijaitsee tuman vieressä ja vastaa proteiinin kuljetuksesta solukalvolle ja ulos solusta.
Nevertheless, methodological improvements and introduction of shotgun proteomics have increased the number of identified proteins, and especially the number of identified transmembrane proteins.
Väitöskirjatyössäni olen tutkinut Golgin proteomia ja olemme tunnistaneet suuren joukon uusia tuntemattomia proteiineja.
Currently GoPro49 is the only Golgi protein with such a restricted expression pattern.
Tämä havainto saattaa tarkoittaa, että GoPro49 proteiinin tehtävä solussa liittyy proteiinien kuljetukseen.
The COPI staining in these cells was highly dynamic, showing a number of tubules.
Jokaisessa solussamme on useita erilaisia soluelimiä suorittamassa solulle välttämättömiä tehtäviä.
Indeed, cartilage has been shown to be susceptible to changes both in secretory pathway (e.g. the COPII coat assembly) and in post-translational modifications (e.g. heparan sulfate formation).
Tärkeää tälle sidekudoksen osalle ja koko ruston toiminnalle on myös proteiinien muokkaus ja mm. sokeriryhmien liittäminen.
The Golgi proteome reflects the functions and structure of this organelle, and can be divided into three major groups: the Golgi resident proteins (e.g. modification enzymes), the Golgi matrix proteins (involved in structure and tethering events), and trafficking proteins (e.g. vesicle coat proteins and Rabs).
Jotta Golgin laite pystyisi toimittamaan kaikki tehtävänsä, sillä on joukko omia proteiineja, eli Golgin proteomi, vastaamassa näistä tehtävistä.
One central actin regulating protein is twinfilin.
Yksi näistä proteiineista on twinfliliini.
The actin cytoskeleton is required, in all eukaryotic organisms, for several key cellular functions such as cell motility, cytokinesis, and endocytosis.
Aktiinitukirangan dynaamisilla muutoksilla on ratkaiseva merkitys useissa eukaryoottisten soujen prosesseissa, kuten mm solujen jakautumisessa, solujen liikkeissä, ekso- ja endosytoosissa.
Previously it has been shown that twinfilin binds to and sequesters G-actin, and interacts with the heterodimeric capping protein.
Twinfiliini sitoutuu aktiinimonomeereihin, aktiinifilamenttien kasvua inhiboivaan capping proteiiniin ja aktiinifilamenttien päihin.
Taken together, these studies revealed how twinfilin interacts with G-actin, filament barbed ends, and capping protein, and also provide a model for how these activities evolved through a duplication of an ancient ADF/cofilin-like domain.
Twinfiliinin domeinien rakenteet, yhdessä biokemiallisten tulosten kanssa, paljastivat miten twinfiliini vuorovaikuttaa aktiinifilamenttien kanssa ja miten tämä aktiivisuus on saattanut kehittyä yhdestä yksinkertaisesta aktiinia sitovasta domeinista.
The assembly of actin monomers into complicated three-dimensional structures is tightly regulated by a large number of actin regulating proteins.
Näitä muutoksia välittää lukuisa joukko aktiinia sitovia proteiineja.
In this study we characterized the molecular mechanisms behind the functions of twinfilin.
Tuloksemme paljastivat, mitkä osat twinfiliiniproteiinissa ovat oleellisia näissä sitoutumistapahtumissa.
However, the cellular role of twinfilin and the molecular mechanisms of these interactions have remained unclear.
Tässä työssä tutkimme twinfiliinin biokemiallista vuorovaikutusta sitoutumiskumppaniensa kanssa, sekä näiden vuorovaikutusten rakenteellista perustaa.
In cells, actin exists either in a monomeric state (G-actin) or in a filamentous form (F-actin).
Soluissa aktiiniproteiini kykenee polymerisoitumaan filamenteiksi ja yhdessä nämä filamentit muodostavat solun aktiinitukirangan.
F-actin is the functional form, which can assemble into various structures and produce direct pushing forces that are required for different motile processes.
Aktiini on yksi konservoituneimmista ja yleisimmistä proteiineista, jota esiintyy kaikkien aitotumallisten organismien kaikissa soluissa.
Environmental factors and uncertainty in fisheries management in the northern Baltic Sea
Ympäristötekijät ja epävarmuus kalastuksen säätelyssä pohjoisella Itämerellä
The Baltic Sea is a geologically young, large brackish water basin, and few of the species living there have fully adapted to its special conditions.
Tämä maailman suurimpiin kuuluva murtovesiallas on geologisesti nuori, ja useimmat siinä elävät lajit ovat sopeutuneet sen olosuhteisiin vain osittain.
Bayesian statistical methods are utilized due to their ability to treat uncertainty explicitly in all parts of the statistical model.
Väitöskirjassa hyödynnetään bayeslaisia tilastollisia menetelmiä, jotka sopivat erityisen hyvin epävarmuuden käsittelyyn.
Environmental fluctuations are know to cause fluctuations in populations abundance, and this effect is especially strong near the edges of the distribution range, where even small changes in an environmental variable can be critical to the success of a species.
Nämä lajit ovat erityisen herkkiä ympäristössä tapahtuville muutoksille, ja suhteellisen vähäisetkin muutokset saattavat johtaa siihen, ettei laji enää menesty ympäristössään.
The results show that uncertainty about important parameters of even the most intensively studied fish species such as salmon (Salmo salar L.) and Baltic herring (Clupea harengus membras L.) is large.
Tulokset osoittavat että päätöksentekoon vaikuttaviin tekijöihin sisältyy paljon epävarmuutta jopa paljon tutkittujen lajien kuten lohen ja silakan kohdalla.
The aim is to quantify the uncertainties related to fisheries and environmental management, to find potential management strategies that can be used to reduce uncertainty in management results and to develop methodology related to uncertainty estimation in natural resources management.
Toisaalta on mahdollista löytää toimintamalleja, jotka vähentävät epävarmuutta ympäristön hoidon ja kalastuksen säätelypäätösten tuloksista ja auttavat näin kalakantojen säilyttämisessä myös uhkaavien ympäristömuutosten edessä.
Many of the species live on the edge of their distribution range in terms of one or more environmental variables such as salinity or temperature.
Itämerta uhkaavat monet ympäristömuutokset, muiden muassa ilmaston lämpeneminen, suolapitoisuuden muutokset ja rehevöityminen.
It also examines the uncertainties related to fish stocks current and potential status as well as to their relationship with their environment.
Sekä näistä uhista että kalakannoista itsestään on usein kuitenkin olemassa vain vähän tarkkaa tietoa, ja epävarmuus sekä ympäristön että kannan tilasta ja tulevaisuudesta on suuri.
These include utilising information about ecological similarity of fish stocks and species, and using management variables that are directly related to stock parameters that can be measured easily and without extrapolations or assumptions.
Tässä väitöskirjassa tutkittiin toisaalta puutteellisesta tiedosta ja toisaalta ympäristön muutosten ennustamattomuudesta aiheutuvaa epävarmuutta sekä sitä, miten epävarmuus voitaisiin ottaa huomioon kalastuksen säätelyssä ja ympäristön hoidossa.
Thyroid Hormone Control of Cardiac Substrate Metabolism
Kilpirauhashormoonin toiminta sydämen substraattiaineenvaihdunnassa
This encapsidation can be achieved either by a co-condensation reaction of the nucleic acid and coat proteins, or by first forming empty viral particles which are subsequently packaged with nucleic acid, the latter mechanism being typical for many dsDNA bacteriophages.
Virus voi rakentua joko siten, että kuoriproteiinimolekyylit sitoutuvat perimään, ja perimä ja kuoriproteiinit tiivistyvät valmiiksi virukseksi, tai rakentamalla pallomainen, tyhjä proteiinikuori ensin, minkä jälkeen perimä pakataan kuoren sisään.
The finding in this study of similar packaging proteins further supports the idea that these viruses are descendants of a common ancestor.
Tämä havainto tukee siten aiemmin esitettyjä ajatuksia näiden virusten periytymisestä samasta kantaviruksesta.
A new tectiviral sequence, a linear plasmid called pBClin15, was identified in Bacillus cereus, providing material for sequence analysis of the tectiviruses.
Työssä tunnistettiin bioinformatiikan keinoin PRD1:n ja sen sukulaisen Bam35-viruksen kaltaiseksi eräs Bacillus cereus -bakteerin perimästä löytynyt osa, pBCLin15.
Although PRD1 has been known to assemble empty particles into which the genome is subsequently packaged, the mechanism for this has been unknown, and there has been no evidence for a separate packaging vertex, similar to the portal structures used for packaging in the tailed bacteriophages and herpesviruses.
Vaikka PRD1:stä on tiedetty, että virus rakentuu tyhjien kuorien eli prokapsidien kautta, tarkkaa mekanismia PRD1:n tai minkään sisäkalvollisen viruksen DNA:n pakkaukselle ei ole aikaisemmin tunnettu.
An in vitro DNA packaging mechanism consisting of recombinant packaging ATPase P9, empty procapsids and mutant PRD1 DNA with a LacZ-insert was developed for the analysis of PRD1 packaging, the first such system ever for a virus containing an internal membrane.
Työssä on tutkittu PRD1:n eri pakkausproteiinien toimintaa, ja mm. kehitetty PRD1:lle ns. in vitro -pakkausmenetelmä, jossa DNA:ta voidaan pakata tyhjiin prokapsideihin koeputkessa, ilman eläviä soluja.
In this study, a unique DNA packaging vertex was identified for PRD1, containing the packaging ATPase P9, packaging factor P6 and two small membrane proteins, P20 and P22, extending the packaging vertex to the internal membrane.
Tässä tutkimuksessa verrattiin bioinformatiikan keinoin eri virusten DNA-pakkausproteiineja, ja PRD1-tyyppisiä pakkausproteiineja todettiin löytyvän bakteerien, eläinten, levien ja jopa arkkien viruksista.
Viral genomes are encapsidated within protective protein shells.
Virukset muodostuvat perimäaineksesta, DNA:sta tai RNA:sta, ja sitä ympäröivästä proteiinikuoresta.
Bacteriophage PRD1 is an icosahedral, non-tailed dsDNA virus that has an internal lipid membrane, the hallmark of the Tectiviridae family.
Bakteriofagi eli bakteerivirus PRD1 on muodoltaan ikosaedri (12-kulmio), mutta poikkeuksellisen PRD1:stä tekee sen proteiinikuoren alla oleva rasvakalvo.
Analysis of PRD1 P9 and other putative tectiviral ATPase sequences revealed several conserved sequence motifs, among them a new tectiviral packaging ATPase motif.
Siten PRD1:stä saatu tieto voi auttaa ymmärtämään muidenkin virusten pakkausta, ja jopa tarjota kohteen uusille viruslääkkeille.
Interestingly, almost the same set of viruses that were found to have similar putative packaging ATPases had earlier been found to share similar coat protein folds and capsid structures, and a common origin for these viruses had been suggested.
PRD1:n kuoriproteiinin rakenteen on aiemmin todettu olevan hyvin samankaltainen mm. ihmisen adenoviruksen kuoriproteiinin kanssa, ja onkin ehdotettu, että nämä virukset olisivat sukua toisilleen.
P9-type putative ATPase sequences carrying a similar sequence motif were identified in several other membrane containing dsDNA viruses of bacterial, archaeal and eukaryotic hosts, suggesting that these viruses may have similar packaging mechanisms.
Vaikka PRD1 onkin bakteerien virus, voi samankaltaisten pakkausproteiinien löytyminen muista viruksista viitata siihen, että näiden virusten perimän pakkaus toimii samalla tavoin.
Overall, this thesis provides a demonstration of how considering the relative roles of different mechanism of evolutionary change at different levels of organisation can aid in an emergence of a comprehensive picture of how adaptive divergence in wild populations occurs.
Kokonaisuutena väitöstutkimukseni havainnollistaa, että tarkastelemalla evoluution vaikuttavien tekijöiden suhteellisia osuuksia eri tasoilla, voidaan saada kokonaisvaltainen kuva luonnonvaraisten populaatioiden sopeutumisesta muuttuvaan ympäristöön.
I have shown that natural selection has been the driving force behind body shape divergence of marine and freshwater threespine stickleback (Gasterosteus aculeatus) populations, while genetic drift may have played a significant role in the more fine scale divergence among isolated freshwater populations.
Väitöskirjani osoittaa, että luonnonvalinta on ollut voimakkain tekijä meri- ja järvipopulaatioiden välillä tapahtuneeseen erilaistumiseen, kun taas geneettinen ajautuminen on mahdollisesti ollut tärkeä tekijä järvipopulaatioiden välisessä erilaistumisessa.
Ultimately, understanding the mechanisms of evolutionary change will also provide answers to the timely question of whether and how organisms will adapt to changing environmental conditions.
Näiden tavoitteiden saavuttamisen tarkoitus on puolestaan antaa vastaus yhteen biologian tärkeimmistä ja ajankohtaisimmista kysymyksistä kuinka organismit sopeutuvat muuttuvaan ympäristöön?
In addition, I have shown how important it is to take into account the correlative nature of traits, when making interpretations about the effects of natural selection on individual traits.
Nämä kokeet ovat myös vahvistaneet käsitystä ominaisuuksien välisten geneettisten korrelaatioiden huomioonottamisen tärkeydestä tulkittaessa luonnonvalinnan vaikutuksia yksittäisiin ominaisuuksiin.
Predicting evolutionary outcomes and reconstructing past evolutionary transitions are among the main goals of evolutionary biology.
Evoluutiobiologian keskeisimpiä tavoitteita on lajien evolutiivisen historian selvittäminen ja tulevaisuudessa tapahtuvan evoluution ennustaminen.