natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the light of the empirical findings and the literature on interdisciplinarity, social epistemology, and science policy, the study emphasizes context-sensitive, open-ended consideration of epistemic accountabilities in knowledge production and evaluation.
Empiiristen löydösten sekä tieteidenvälisyyttä, tieteentutkimusta ja tiedepolitiikkaa käsittelevän kirjallisuuden perusteella esitetään, että episteemisten vastuuvelvollisuuksien tapauskohtainen harkinta on keskeinen elementti uuden tiedon tuotannossa ja arvioinnissa.
Drawing on analyses of research proposals and peer review deliberations, the study explores the various ways in which scholars coordinate, negotiate, and modify disciplinary regimes in pursuing high-quality scientific knowledge.
Analyysien kohteena on se, miten tutkijat ja arvioitsijat aktiivisesti koordinoivat, sovittelevat ja muokkaavat tieteenalojen asettamia normeja pyrkiessään tieteellisesti korkeatasoiseen tutkimukseen.
While the standard model of evaluation puts a premium on disciplinary expertise and professional control, increasing demands for both interdisciplinarity and accountability have brought about pressures to open scholarly knowledge production to scrutiny beyond disciplinary boundaries.
Tieteellistä laatua on pääsääntöisesti arvioitu kunkin tieteenalan omista lähtökohdista käsin, mutta tieteidenvälisen yhteistyön ja tieteen yhteiskunnallisen vastuuvelvollisuuden vaatimukset ovat luoneet paineita tieteenalarajat ylittävälle tiedontuotannon hallinnoinnille.
The empirical part of the study focuses on the evaluation of research proposals in a national research funder in Finland, the Academy of Finland.
Tieteidenvälisen vastuuvelvollisuuden ilmenemistä tarkastellaan Suomen Akatemian tutkimushankkeiden arvioinnissa.
The framework helps defining the relevant epistemic stakeholders, the functions and benefits of proposed research, as well as the methodogical procedures for accomplishing the stated goals, which constitute the prerequisite for any evaluative act. As for the evaluative act itself, the study suggests using interdisciplinary dialog between reviewers as a type of epistemic standard.
Jäsennys auttaa määrittämään yksittäisen tutkimushankkeen tieteidenvälisiä arviointiperusteita kolmella ulottuvuudella: mille tieteenaloille, minkälaisesta tutkimustavoitteesta, ja minkälaisesta tutkimusprosessista hankkeessa ollaan vastuuvelvollisia.
This dissertation investigates academic research evaluation from the novel perspective of interdisciplinary accountability.
Arvioinnin viitekehykseksi tutkimus tarjoaa käsitteellisen jäsennyksen tieteidenvälisen vastuuvelvollisuuden rakenteesta.
Second, the study contributes to the pragmatic debate on how to evaluate interdisciplinary research.
Arvioinnin toteutuksessa tutkimus korostaa tieteidenvälisen neuvotteluympäristön rakentamista.
First, it provides a complementary perspective on the changing governance of science by articulating the notion of interdisciplinary accountability.
Tutkimus tuottaa täydentävän näkökulman tiedontuotannon hallinnointia ja sen muutoksia koskevaan keskusteluun, jossa on viime aikoina korostunut tieteen yhteiskunnallinen vastuuvelvollisuus ja tieteellisen tiedon hyödynnettävyys.
This study is concerned with the socio-epistemic implications of these developments, and discusses interdisciplinary accountability as an essential yet underdeveloped mechanism of academic quality control.
Työssä esitetään, että tieteidenvälisten suhteiden arvioiminen on ensijainen, mutta vähälle huomiolle jäänyt osa vastuullista tiedontuotantoa.
Interdisciplinary accountability is thus a socio-epistemic mechanism for responsible science, and provides a counterforce to both disciplinary autonomy and the tyranny of political or market forces over epistemic values.
Tieteidenvälinen vastuuvelvollisuus asettaa tieteenaloittaisen tutkimuksen laajemman tiedeyhteisön arvioitavaksi, ja pyrkii siten parantamaan tutkimustiedon luotettavuutta ja tieteellistä relevanssia.
A reasonable strategy is to mix experts from different but not distant fields, and select generalist panel members whose expertise is characterized by broad knowledge beyond any one academic field.
Tieteellisten asiantuntijoiden valinnalla ja asiantuntijapaneelin tieteenalakokoonpanolla voidaan ohjata sitä, missä määrin arvioitsijat rakentavat toistensa asiantuntemuksen ja arvostusten varaan muodostaessaan käsitystä hankkeiden laadusta.
Nevertheless, the costs of compensated claimants and claimants denied compensation did not generally differ from each other.
Kuitenkaan myönteisen ja kielteisen korvauspäätöksen saaneiden potilaiden kustannukset eivät yleisesti poikenneet toisistaan.
Some patient groups were more inclined to file a claim than others.
Tutkimus osoitti, että tietyt potilasryhmät tekivät ilmoituksia aktiivisemmin kuin muut.
The research further established that a volume of over 300 operations of TKAs per year was associated with a decreased probability of compensation for certain injury types.
Tutkimuksessa havaittiin lisäksi, että sairaaloissa, joissa tehtiin yli 300 polven tekonivelleikkausta vuodessa, oli vähemmän korvaukseen johtaneita vahinkoja.
The elderly filed a claim less often than the non-elderly, though age did not generally affect a patient s chances of obtaining compensation.
Iäkkäämmät henkilöt tekivät vähemmän ilmoituksia kuin nuoremmat, mutta potilaiden ikä ei yleensä vaikuttanut heidän mahdollisuuksiinsa saada korvausta.
The compiled data were restricted to three surgical procedures: coronary artery bypass grafting (CABG), total primary hip arthroplasty (THA), and total primary knee arthroplasty (TKA).
Tiedot rajattiin kolmeen kirurgiseen toimenpiteeseen, sydämen ohitusleikkaukseen sekä lonkan ja polven tekonivelleikkaukseen.
Data from the Finnish Patient Insurance Centre - the organization handling patient injury claims in Finland - were supplemented with data from other national health care registries.
Potilasvakuutuskeskuksen rekisteritietojen lisäksi tutkimusaineisto koostui terveydenhuollon muista rekistereistä kootuista tiedoista.
Another aim was to examine whether hospital claim rates are associated with the quality of care of these hospitals and whether they are feasible as a performance indicator.
Lisäksi tutkimus otti selvää, ovatko sairaaloista tehdyt vahinkoilmoitukset ja korvatut vahingot yhteydessä sairaaloiden hoidon laatuun ja voitaisiinko potilasvahinkoja kuvaavaa mittaria käyttää sairaaloiden suorituskyvyn mittaamisessa.
(3) Patient injury claims might be employable in performance measurement together with other indicators for monitoring treatment and surgical outcomes of selected patient groups.
Tulos viittaa siihen, että tietoja vahinkoilmoituksista ja korvatuista vahingoista voitaisiin käyttää yhdessä muiden mittareiden kanssa tiettyjen potilasryhmien hoidon tai leikkaustoimenpiteiden onnistumisen seurannassa.
The risk-adjusted admission costs of compensated claimants and claimants denied compensation were higher than those of non-claimants.
Myönteisen tai kielteisen korvauspäätöksen saaneiden potilaiden leikkaushoitojakson kustannukset olivat suuremmat kuin potilaiden, jotka eivät tehneet ilmoitusta.
(2) The number of compensated patient injury claims following TKA may drop if TKAs are performed at larger hospitals.
Polven tekonivelleikkauksiin liittyvien korvattavien vahinkojen määrä saattaisi siis vähentyä, jos kyseiset leikkaukset keskitettäisiin suurempiin sairaaloihin.
Moreover, following both THA and TKA, hospital claim rates were positively associated with five-year revision and one-year deep infection rates.
Lonkan ja polven tekonivelleikkauksen jälkeen tehtyjen vahinkoilmoitusten ja korvattujen vahinkojen määrä oli yhteydessä viiden vuoden aikana leikkauksesta tehtyjen uusintaleikkausten ja vuoden aikana ilmaantuneiden leikatun nivelen syvien infektioiden määrään.
Male patients were less likely to file a claim than female patients but were more likely to obtain compensation for an injury involving an infection.
Miehet tekivät ilmoituksia harvemmin kuin naiset, mutta miehet saivat naisia useammin korvauksen infektioon johtaneen vahingon seurauksena.
Patients in a worse health state were more likely to file a claim than healthier patients, but contrary to the initial hypothesis, a worse health state did not reduce patients chances of receiving compensation.
Sairaammat potilaat tekivät ilmoituksen useammin kuin terveemmät, mutta tutkimus kumosi hypoteesin siitä, että sairaampien vahinkoja korvattaisiin vähemmän.
The main implications of this research for improving quality and patient safety of health care are: (1) Health professionals and policy-makers should give more consideration to patients equal possibilities to file a claim and encourage them to pursue a claim when compensation seems justified.
Edellä mainitut erot potilasryhmien välillä viittaavat siihen, että terveydenhuollossa pitäisi kiinnittää enemmän huomiota potilaiden tasavertaisiin mahdollisuuksiin hakea korvausta sekä kannustaa potilaita hakemaan korvausta tilanteissa, joissa tämä vaikuttaa perustellulta.
An exception to this was injuries from CABG, for which patients in a worse health state were less likely to obtain compensation.
Poikkeuksena oli sydämen ohitusleikkauksessa sattuneet vahingot, joita korvattiin harvemmin sairaammille potilaille.
Consequently, further study should focus on factors contributing to adverse events for both claimants receiving compensation and those denied compensation.
Mikäli haittatapahtumien syitä tutkitaan potilasvahinkoilmoitusten perusteella, pitää tutkia sekä myönteisen että kielteisen korvauspäätöksen saaneiden potilaiden haittatapahtumiin johtaneita tekijöitä.
The objective of the research was to identify factors that are associated with both the filing and compensating of claims.
Tutkimus selvitti Potilasvakuutuskeskukselle tehtyjen vahinkoilmoitusten perusteella, mitkä tekijät vaikuttavat potilaiden aktiivisuuteen tehdä ilmoituksia ja heidän mahdollisuuksiinsa saada korvauksia sekä sitä, tekevätkö potilaat vahinkoilmoituksia perusteettomasti.
According to a number of studies, patients claims for compensation for a health-care-related injury consist of only a small and disproportionate sample of all the adverse events in health care and are therefore not an appropriate basis for conclusions regarding the total frequency or nature of all adverse events.
Tämä merkitsee sitä, että sekä myönteisen että kielteisen korvauspäätöksen saaneet potilaat käyttivät melko saman verran tai sisällöltään melko samanlaisia palveluja.
Management of screening positives appears to be excellent.
Positiivisten seulontalöydösten hoidon ja seurannan laatu vaikuttaa erinomaiselta.
Only a very small proportion of the burden arises before first invitation.
Toisaalta vain hyvin pieni osa syövistä diagnosoidaan ennen ensimmäistä seulontakutsua.
Screening at ages below 40 and, especially, below 30 was associated with a clearly smaller risk reduction than screening at 40 and above.
Seulontaan osallistumisen ja päätetapahtumien riskin välinen yhteys oli ikäriippuvainen, siten että alle 40 vuoden, ja etenkin alle 30 vuoden iässä tapahtuvalla ohjelmaseulonnalla arvioitiin olevan selvästi pienempi vaikutus kuin 40:n ja sitä vanhempien seulonnalla.
We found that some analytical failures as measured in terms of false-negative rates of case smears do occur in the programme but that their impact on cancer incidence is small.
Seulontaohjelmassa tapahtuu jonkin verran analyysivirheitä mutta näiden vaikutus syövän ilmaantuvuuteen on pieni.
The quality of the screening and cancer registers is such that reliable monitoring and also individual case audits are possible.
Seulonta- ja syöpärekisteritiedon laatu on korkeaa tasoa ja mahdollistaa näin ollen luotettavan laadunvarmistustoiminnan ja tapausten auditoimisen.
The coverage and accuracy of diagnostic data in the screening register were evaluated via individual linkage to two other health care registers.
Seulontarekisterin seulontalöydöstiedon laatu arvioitiin yhdistämällä tietoja kolmesta eri terveydenhuoltoon liittyvästä rekisteristä.
A large proportion of the cervical cancers and most deaths from cervical cancer occur at ages above the currently recommended invitational ages.
Suuri osa kohdunkaulan syövistä ja suurin osa kuolemista ajoittuvat diagnoosiltaan seulontaohjelman viimeisen kutsun jälkeiseen aikaan naisen elämässä.
Most cancers and cancer deaths currently occur because of a lack of screening, and not because of low quality of the screening test or management process.
Tutkimustulosten valossa voidaan todeta että suurin osa kohdunkaulan syövistä ja niihin liittyvistä kuolemista johtuvat naisen seulomattomuudesta, eikä niinkään seulonnan laadun puutteista.
However, the reproducibility of the cytodiagnosis and variations in the specificity of the screening laboratories should be addressed by means of cytology audits and feedback to the screeners.
Sytologisen diagnoosin toistettavuus ja laboratoriokohtaisen testitarkkuuden vaihtelut kuitenkin vaativat prosessin tarkkailua, palautteen antamista ja toiminnan kehittämistä myös jatkossa.
Population-based controls were used in estimation of the age-specific effectiveness of the organised programme in a case control design.
Väestöpohjaisten verrokkien avulla arvioitiin seulontatestin ikäryhmäkohtaista vaikuttavuutta ilmaantuvuuteen ja kuolleisuuteen.
Non-attenders contribute significantly to incidence and mortality, and a smaller proportion of cases can be attributed to screening failures.
Seulontaan osallistumattomat naiset muodostavat toiseksi suurimman joukon ja pienempi osa kohdunkaulan syövistä ja kuolemista kohdistuu seulontaan osallistuneiden joukkoon.
The mode of detection and screening history was determined for every cervical cancer case and cervical cancer death in Finland in 2000 - 2009.
Suomen 2000-luvun syöpätapahtumien diagnoositapa ja seulontahistoria määritettiin yhdistämällä syöpärekisterin kattavat syöpätiedot seulontarekisterin tietoihin.
The aim of this study was to evaluate the performance and age-specific effectiveness of cervical cancer screening, by focusing on audit studies of the Finnish cervical cancer screening programme within case control designs with information on the outcome of screening.
Tutkimus paneutui Suomen seulontaohjelmassa tapaus-verrokki -asetelmissa tehtyihin audititointitutkimuksiin, joissa seulonnan päätetapahtumista saatavilla oleva informaatio otettiin huomioon.
The effectiveness of screening, as measured by the reduction in the risk of cervical cancer and death from cervical cancer associated with participation in organised screening, was strongly dependent on age.
Tämä kuvastaa osaltaan seulontaikäryhmiin kohdistuvan seulonnan vaikuttavuutta koska seulomattoman väestön kohdunkaulan syövästä aiheutuva taakka ajoittuu paljon nuorempaan väestöön.
Monitoring and audits of the screening programme are clearly important for the programme s development and further optimisation.
Seulontaohjelman vaikuttavuuden ylläpitäminen ja edelleen kehittäminen vaatii laadunvarmistustoimintaa ja syöpätapausten auditointitutkimuksia myös jatkossa.
Precancerous and cancerous lesions arising in the screened population were used in an audit of cytology wherein screening-test validity in programme service laboratories was evaluated with a focus on sensitivity failures in the form of false negative screening results.
Laboratoriotoiminnan ja etenkin seulontatestin tarkkuuden vaihtelut kuitenkin vaativat palautejärjestelmää jotta toiminta voitaisiin yhdenmukaistaa ja vääristä positiivisista testivastauksista johtuvat haittavaikutukset minimoida.
Depending on the target application, the degradation may take place in soil, in water, in an anaerobic digestion plant or in compost.
Sovelluskohteen ja käyttötarkoituksen mukaan hajoaminen voi tapahtua joko maassa, vedessä, anaerobiprosessissa tai kompostissa.
Colour, amounts of nutrients, additional carbon sources, presence of bark and peat, compost immaturity, and high microbial activity are some of the factors limiting the use of biotests or complicate interpretation of the results.
Tutkittavien näytteiden väri, orgaaninen hiili, kuorike, turve, kompostin kypsyysaste ja korkea mikrobiaktiivisuus ovat niitä tekijöitä jotka vaikuttavat biotestien toimintaan ja tekevät biotestien tulosten tulkinnasta haastavaa.
In addition, composting resulted in reduction in acute toxicity, genotoxicity and endocrine-disruption potential of the sewage sludge.
Biotesteillä osoitettiin myös että kompostointi vähensi lietteen akuuttia myrkyllisyyttä, genotoksisuutta sekä hormonin kaltaisesti vaikuttavien yhdisteiden määrää lietteessä.
The one thing in common for all biodegradable items is that at the end of their life cycle they should degrade into harmless end products, during a specified time frame.
Biohajoavien muovien tulee käyttöikänsä jälkeen hajota haitattomiksi lopputuotteiksi.
The studied starch-based biodegradable mulching films showed good product performance and no negative effects on the soil environment were detected.
Tutkitut tärkkelyspohjaiset biohajoavat katekalvot toimivat hyvin kenttäolosuhteissa ja peltomaahan kynnetyllä katekalvolla ei havaittu olevan vaikutusta maaperän laatuun, kun maan laatua tarkasteltiin biotesteillä.
In addition, the potential of biotests were evaluated in ecotoxicity assessment of biodegradable plastics and their components during the biodegradation process.
Biohajoavuusominaisuuksien lisäksi, biohajoavien muovien ja niiden komponenttien ympäristömyrkyllisyyttä arvioitiin biotesteillä biohajoavuusprosessin aikana.
During the biodegradation of chain-linked lactic acid polymers and polyurethane-based plastic material in controlled composting conditions the release of toxic degradation products could be demonstrated by biotests.
Tutkimuksessa osoitettiin, että maitohappopohjaisten polymeerien ja polyuretaanipohjaisten biomuovien biohajoamisen aikana ympäristöön voi vapautua ympäristölle haitallisia yhdisteitä.
A high concentration of DEP induced changes in the microbial community, gave a clear response in the biotest and its degradation was inhibited.
Kuitenkin korkeissa pitoisuuksissa DEP:n todettiin aiheuttavan muutoksia kompostista valmistetun kasvualustan mikrobidiversiteetissä sekä vaikuttivat kasvien kasvuun.
The use of biotests is recommended as an indicator of potential risk when sewage sludge-based products are used in agricultural or landscaping applications.
Tämän tutkimuksen perusteella biotestien käyttöä voidaan suositella maatalouskäyttöön tai viherrakentamiseen tarkoitettujen jätevesilietteiden laadun tarkkailussa.
In this study the biodegradation properties of bioplastics targeted for agricultural and compost applications were investigated.
Tässä työssä tutkitut kompostoituvat ja maatalouskäyttöön tarkoitetut biohajoavat muovit hajosivat tavoitteiden mukaisesti suhteessa käyttötarkoituksen asettamiin vaatimuksiin.
The fate of an endocrine disrupting plasticizer, diethyl phthalate (DEP) was also studied in a controlled composting test, in pilot composting scale and in plant growth media.
Tämän lisäksi muovin pehmittimenä käytetyn dietyyliftalaatin (DEP) todettiin hajoavan tehokkaasti pilot-kompostiolosuhteissa.
In addition to its use as a waste treatment process for biodegradable plastics, composting can be used in the removal of organic contaminants from sewage sludge.
Kompostointia hyödynnetään yleisesti myös jätevesilietteiden käsittelyssä.
If sewage sludge is used as a soil conditioner, many harmful substances can potentially end up in the environment.
Kompostoinnilla on mahdollista alentaa lietteen sisältämien orgaanisten haitta-aineiden pitoisuuksia ja näin parantaa lietteen hyötykäyttömahdollisuuksia.
Estimates indicate that 366 million individuals worldwide and more than 500 000 in Finland - roughly 10-16% of adult men and 7-11% of women - have T2D.
On arvioitu, että 366 miljoonaa ihmistä maailmanlaajuisesti ja yli 500 000 ihmistä Suomessa, eli noin 10–16% aikuisista miehistä ja 7–11 % naisista, sairastaa tyypin 2 diabetesta.
This thesis focuses on these two components.
Tässä väitöstutkimuksessa on keskitytty tutkimaan näitä kahta pääpiirrettä.
Insulin resistance (IR) and deficiency in insulin secretion are the two main features of T2D.
Insuliiniresistenssi (IR) ja heikentynyt insuliinin tuotanto ovat tyypin 2 diabeteksen pääpiirteitä.
The results showed that depressive symptoms (Study I); poor sleep quality, as reflected in subjective sleep complaints of sleep apnea, insomnia and daytime sleepiness (Study II); and stressful life events particularly events related to finance and work and the accumulation of stressful life events in any domain of stress (Study IV) were associated with a higher likelihood of IR.
Tulokset osoittivat, että depressio-oireet; huono unen laatu, joka ilmeni subjektiivisina uniapnean, päiväaikaisen väsymyksen ja unettomuuden oireina; ja stressaavat elämäntapahtumat, jotka liittyivät erityisesti taloudellisiin huoliin ja työelämään, olivat yhteydessä suurempaan todennäköisyyteen kärsiä insuliiniresistenssistä.
In addition, this thesis focuses on the metabolic syndrome (MetS) which refers to a cluster of aberrations of metabolic origin that increases one s risk for T2D.
Lisäksi tutkimuksessa tarkasteltiin metabolista oireyhtymää, joka koostuu aineenvaihdunnallisista poikkeamista ja diabeteksen vaaratekijöistä, jotka lisäävät vaaraa sairastua tyypin 2 diabetekseen.
In addition, depressive symptoms and stressful life events were associated with the MetS (Studies III JA IV).
Depressio-oireet ja stressaavat elämäntapahtumat olivat myös yhteydessä metaboliseen oireyhtymään.
The findings of this thesis implicate that strategies aiming to reduce depression, improve poor sleep quality and alleviate stress in individuals without T2D may offer an additional tool in diabetes prevention.
Väitöstutkimuksen johtopäätöksenä voidaan todeta, että toimenpiteet, jotka tähtäävät depressio-oireiden vähentämiseen, unenlaadun parantamiseen sekä stressin lievittämiseen, voivat toimia yhtenä uutena keinona diabeteksen ehkäisyssä.
Overall, the findings, though cross-sectional, seem to suggest that psychosocial factors increase one s risk for T2D by way of increasing one s risk for IR.
Vaikka tulokset perustuvat tutkimusasetelmaan poikkileikkausaineistossa, tulokset kokonaisuudessaan viittaavat siihen, että psykologiset tekijät lisäävät tyypin 2 diabeteksen riskiä lisäämällä insuliiniresistenssiä.
The number of people suffering from type 2 diabetes (T2D) and related diseases is expected to rise to epidemic levels by the year 2030.
Koska tyypin 2 diabetes ja sen aiheuttamat liitännäissairaudet ovat maailmanlaajuisten ennusteiden mukaan kasvamassa epidemiaksi vuoteen 2030 mennessä, tarve tunnistaa sairaudelle altistavia tekijöitä on ilmeinen.
These study questions were addressed in the Prevalence, Prediction and Prevention of Diabetes, the PPP-Botnia Study, comprising 5208 participants (2443 men and 2765 women).
Tutkittavien joukko koostui 5208 henkilöstä, jotka osallistuivat sokerirasitustestiin osana PPP-Botnia (Prevalence, Prediction and Prevention of diabetes; Diabeteksen Esiintyvyys, Ennustettavuus ja Ennaltaehkäisy) -projektia.
These study participants underwent a detailed clinical examination, including an oral glucose tolerance test in conjunction with which, they self-reported their depressive symptoms, sleep quality and exposure to stressful life events.
Tutkimuksen yhteydessä tutkittavat raportoivat depressio-oireistaan, unenlaadustaan sekä heitä kohdanneista stressaavista elämäntapahtumista.
In addition, these associations characterise individuals without manifest or latent T2D.
Nämä yhteydet ilmenivät henkilöillä, jotka eivät sairastaneet todettua tai piilevää tyypin 2 diabetesta.
No evidence was found to support the association of psychosocial factors with deficient insulin secretion (Studies I, II JA IV) or that the use of antidepressant medication drove associations of depressive symptoms with IR and the MetS (Studies I III).
Tämän lisäksi havaittiin, etteivät depressio-oireiden ja insuliiniresistenssinn ja metabolisen oireyhtymän yhteydet selity mielialalääkkeiden käytöllä tai jo todetulla tyypin 2 diabeteksella tai sen mahdollisilla komplikaatioilla.