natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Faster skill obsolescence reduces the value of unemployment, hence wages and leads to more job creation and less job destruction, unambiguously reducing unemployment.
Tämä heikentää työntekijöiden arvoa työmarkkinoilla ja hillitsee palkkakehitystä, johtaen työpaikkojen pidempään kestoon ja alhaisempaan työttömyyteen.
When taxation is initially proportional, increasing progression is beneficial for output and employment and dampens shock responses.
Kun verotus on alun perin progressiivista, progression kiristäminen on haitallista niin työllisyyden kuin kokonaistuotannon kannalta, ja talouden herkkyys sokkeihin kasvaa.
The second essay studies the effect of skill biased technological change on skill mismatch and the allocation of workers and firms in the labor market.
Toisessa esseessä tutkitaan teknisen kehityksen vaikutusta työntekijöiden työllistymiseen koulutustaan vastaavasti sekä työttömyyden kohdentumiseen.
The third essay studies the effects of labor taxes on equilibrium labor market outcomes and macroeconomic dynamics in a New Keynesian model with matching frictions.
Kolmannessa esseessä tarkastellaan verojen ja työmarkkinakitkojen vaikutuksia työllisyyteen ja makrotaloudellisten sokkien välittymiseen.
In addition to the capital obsolescence (or creative destruction) effect that tends to raise unemployment, vintage human capital introduces a skill obsolescence effect of faster growth that has the opposite sign.
Tulokset osoittavat kasvun kiihtymisen johtavan pääoman vanhenemisen vaikutuksen ohella osaamisen nopeampaan rapautumiseen.
By allowing workers to invest in education, we extend a matching model with two-sided heterogeneity to incorporate an endogenous distribution of high and low skill workers.
Mallissa korkeammin koulutetut työntekijät soveltuvat niin korkean kuin matalan koulutustason vaativiin työpaikkoihin, kun matalammin koulutetut soveltuvat ainoastaan jälkimmäisen tyyppisiin työpaikkoihin.
We consider various possibilities for the cost of acquiring skills and show that while unemployment increases in most scenarios, the effect on the distribution of vacancy and worker types varies according to the structure of skill costs.
Teknisen kehityksen vaikutus työllistymisen ja työttömyyden kohdentumiseen riippuu mallissa keskeisesti koulutuskustannuksista.
The first essay studies the impact of capital-embodied growth on equilibrium unemployment by extending a vintage capital/search model to incorporate vintage human capital.
Ensimmäisessä esseessä tarkastellaan talouskasvun vaikutuksia työttömyyteen ns. vuosikertamallilla.
The tax instruments affect the degree to which the wage absorbs shocks.
Veroinstrumentit määräävät sen kuinka suuri osa sokeista välittyy palkkoihin ja kuinka suuri osa työpaikkojen syntymiseen ja tuhoutumiseen.
When the model is extended to incorporate endogenous labor market participation, we show that the unemployment rate becomes less informative of the state of the labor market as the participation margin absorbs employment effects.
Mallia laajennetaan siten, että työntekijöiden työssään kartuttama osaaminen on vain osittain käytettävissä uutta teknologiaa hyödyntävissä työpaikoissa.
In equilibrium, the marginal tax rate and replacement ratio dampen economic activity whereas tax subsidies boost the economy.
Kun verotus on alun perin suhteellista, sen kiristämisen on hyväksi niin työllisyyden kuin kokonaistuotannon kannalta, ja talouden herkkyys sokkeihin vähenee.
In the face-to-face situation with the Other the pra-impression is an essential and constitutive force: it fractures the moment of the present, questions subjectivity and generates a new meaning of temporality.
Toisen kanssa kasvokkain olemisen tilanteessa 'pra-impression' on olennainen ja rakentava voima: se murtaa nykyhetken, kyseenalaistaa subjektiviteetin ja saa aikaan temporaalisuuden uuden merkityksen.
In this study I suggest that pra-impression finds its productive force in language, the function of the feminine, and what Levinas calls the other in the same .
Tässä tutkimuksessa ehdotan, että 'pra-impression' saa tuottavan voimansa kielestä, feminiinin toiminnosta, vastaanottavuudesta ('welcome') ja materniteetistä.
This thesis focuses on a connection between temporality and ethics in the philosophy of Emmanuel Levinas.
Tämän väitöskirjan keskiössä on temporaalisuuden ja eettisyyden yhteys Emmanuel Levinasin filosofiassa, jossa toisen ihmisen kanssa kasvokkain olemisen tilanne sisältää erityisen temporaalisen ulottuvuuden.
As a result a responsible subject is revealed; responsibility for the Other marks a latent birth of the subject which is prior to any origin of subjectivity, it discloses a meaning of time that does not belong to the subject but is found in the Other.
Seurauksena on vastuullisen subjektin ilmituleminen; Toiselle vastuussa oleminen merkitsee latentin subjektin syntymää, joka on varhaisempi kuin mikään subjektiviteetin alkuperä.
I argue that Levinas understanding of temporality is rooted in the function of pra-impression which in its turn does not belong to the intentional consciousness but reveals a subject as being open to the Other.
Se paljastaa ajan merkityksen, joka ei kuulu subjektille, mutta joka sen sijaan on löydettävissä toisen ihmisen kasvoissa.
Ministers as strategic political leaders?
Ministerit strategisina poliittisina johtajina?
: Strategic political steering after NPM reforms in Finland
: Strateginen poliittinen ohjaus NPM-uudistusten jälkeen Suomessa
In Finland, strategic steering was introduced with Management by Results (MBR), but the actual tools for strategic political steering have been the Government Programme, the Government Strategy Portfolio (GSP) and Frame Budgeting.
Käytännössä strateginen poliittinen ohjaus tapahtui Lipposen hallituksissa hallitusohjelman, hallituksen strategiasalkun ja budjetin kehysmenettelyn kautta sekä ministeriöstrategioiden avulla.
Because the chances for extra financing were minimal, ministers had an effect only on a marginal share of the budget.
Ministereillä oli kuitenkin tärkeä rooli päätettäessä siitä, mihin kohteisiin ministeriö tavoitteli lisää määrärahoja, mutta lisärahoituksen vähäisyyden vuoksi strateginen poliittinen ohjaus jäi marginaaliseen rooliin.
The conclusion is that politicians do not have sufficient incentive to perform the strategic role implied by the NPM type of reforms.
Tutkimus vahvisti näkemykset, joiden mukaan ministereiden toimiminen NPM-mallin mukaisina strategisina johtajina on epätodennäköistä.
In addition, administrative reform documents and documents related to strategic steering tools were analysed.
Tutkimuksen aineiston muodostivat ministereiden ja virkamiesten haastattelut sekä strategiatyökaluihin ja hallinnon kehittämiseen liittyvät asiakirjat.
The Cabinet used Frame Budgeting mainly in the sense of spending limits, not in making strategic allocation decisions.
Kehysmenettely puolestaan typistyi budjettikattojen asettamiseksi ilman strategista keskustelua hallituksen poliittisten painopisteiden asettamisesta.
The GSP could be characterised as the collected strategic agendas of each ministry, while there was neither the will nor the courage among Cabinet members to prioritise the projects and to make selections.
Hankesalkku kuitenkin syntyi kokoamalla yhteen ministeriöiden ehdotukset hallitusohjelmaan liittyvistä hallinnonalansa keskeisistä hankkeista, jolloin salkusta tuli laaja kokoelma hankkeita ilman strategista fokusta ja vahvaa poliittista ohjausta.
As for strategies concerning specific substances, there was variation in the interest shown by the ministers.
Koko ministeriön kattavat strategiat koettiin virkamiesvetoisiksi kun taas erilaisten alastrategioiden kohdalla poliitikkojen kiinnostus oli voimakkaampaa, joskin vaihtelevaa.
The empirical conclusions of the study can be summarised as follows: There were few signs of strategic political steering in the Lipponen Cabinets.
Yksityiskohtaisen päätöksenteon mahdollisuuksia on merkittävästi kavennettu, mutta aktiivisessa mielessä strateginen poliittinen ohjaus on ollut vaatimatonta.
The time frame of the study includes the two Lipponen Cabinets between 1995 and 2003.
Minna Tiilin Lipposen hallitusten ministereihin kohdistuneen tutkimuksen mukaan näin ei ole kuitenkaan todellisuudessa käynyt.
In most cases, however, officials led the process while ministers offered comments on the drafts of strategy documents.
Ministerit strategisina johtajina 1990-luvun hallinnon uudistukset toivat mukanaan ajatuksen ministereistä strategisina johtajina.
As for the GSP at the departmental level, projects were suggested by top officials, and ministers only approved the suggested list.
Uuden julkisjohtamisen (NPM) periaatteiden mukaan uudistetussa hallinnossa ministereiden roolina on tehdä strategisen tason päätöksiä, jolloin operatiiviset päätökset jäävät virastotason virkamiehille.
Frame Budgeting at the departmental level proved to be the most interesting strategic steering tool from ministers viewpoint: they actively participated in defining which issues would need extra financing.
Hallitusohjelmaa voi pitää toimivana poliittisen ohjauksen välineenä, mutta kovin strateginen se ei ole ollut: hallitusohjelma on ollut liian moniaineksinen.
Overall, the empirical results of the study indicate the power of politics over management reforms.
Yksittäiset poliitikot voivat osoittaa strategisen visionäärin tai johtajan taitoja, mutta on epätodennäköistä, että hallintoa ja menettelytapoja uudistamalla kaikista ministereistä kehittyisi strategisia johtajia.
A few ministers emphasised the importance of strategic work and led strategy processes.
Toisin sanoen ministereiden tulisi keskittyä pitkän aikavälin politiikan linjaamiseen ja yleisen tason tavoitteenasetteluun.
Participation or further exclusion?
Osallistamista vai ulossulkemista?
The material was collected in three stages between 2003 and 2008 by using an ethnographic approach.
Keräsin aineiston kolmen kenttätyövaiheen aikana (2003-2008).
: Contestations over forest conservation and control in the East Usambara Mountains, Tanzania
: Metsien suojelua ja hallintaa koskevat kiistat Itä-Usambaran vuoristossa, Tansaniassa
The ideas and narratives of the different discourses are reproduced and selectively used by the parties involved.
Eri diskurssien ajatuksia ja narratiiveja käytetään ja uudelleen tuotetaan valikoivasti.
This also creates controversies in the practices of conservation, and fuels conflicts regarding the establishment of new protected areas.
Tämä kontribuoi ristiriitoihin suojelualueiden hallinnan käytännöissä ja vastarintaan uusien suojelualueiden perustamishankkeissa.
My findings indicate that the discourse of participation that has emerged in global conservation policy debate within the past three decades, and is being institutionalised in the national policies in many countries, including Tanzania, has shaped the practices of forest conservation in the East Usambaras, although in a fragmented and uneven way.
Osallistavan suojelun diskurssi, joka on yleistynyt viime vuosikymmenten aikana globaalissa suojelualueiden hallintaa koskevassa keskustelussa sekä Tansanian kansallisessa metsäpolitiikassa on muokannut metsiensuojelun käytäntöjä tutkimusalueella, mutta usein pirstaleisella ja epätasaisella tavalla.
The local actors experiences of the previous government and other interventions strongly affect how they position themselves in relation to conservation interventions, and their responses and strategies.
Eri toimijoiden kokemukset aiemmista hallituksen ja muiden tahojen ajamista hankkeista vaikuttavat siten keskeisesti siihen, kuinka he asemoivat itsensä suhteessa uusiin interventioihin ja millaisia toimintastrategioihin he nojaavat.
This Ph.D. thesis Participation or Further Exclusion?
Väitöskirjatutkimukseni Osallistamista vai ulossulkemista?
Furthermore, the history of control, such as past injustices related to conservation and unfulfilled promises, undermines the participation of certain social groups in resource control and benefit sharing.
Luonnonvarojen hallinnan historia, kuten aiemman epäoikeudenmukaisina koetut toimet ja lupaukset, joita ei ole lunastettu, heikentää edelleen sellaisten sosiaalisten ryhmien osallistumista, joille suojelusta ei ole koetunut hyötyä, vaan pikemminkin haittaa.
Contestations over Forest Conservation and Control in the East Usambara Mountains, Tanzania describes and analyses the shift in the prevailing discourse of forest and biodiversity conservation policies and strategies towards more participatory approaches in Tanzania, and the changes in the practises of resource control.
Metsien suojelua ja hallintaa koskevat kiistat Itä-Usambaran vuoristossa, Tansaniassa tarkastelee biodiversiteetin ja metsien suojelualueiden hallinnassa tapahtuneen diskursiivisen muutoksen suhdetta käytäntöihin, tarkemmin ottaen sitä missä määrin osallistava suojelumalli on muuttanut suojelualueiden hallinnan käytäntöjä, ja miten paikalliset asukkaat ovat pystyneet vaikuttamaan luonnonvarojen kontrolliin ja niihin liittyvien hyötyjen jakautumiseen.
The theoretical approach draws from theorising on power, participation and conservation in anthropology of development and post-structuralist political ecology.
Tutkimukseni teoreettinen ja metodologinen viitekehys on poliittisen ekologian diskursiivisessa suuntauksessa ja toimija-orientoituneessa kehityksen sosiologiassa ja antropologiassa.
However, my findings also suggest, in a similar way to research conducted in some other protected areas, that the benefits of participation in conservation and resource control tend to accrue unevenly between different groups of local people, e.g. due to unequal access to information and differences in their initial resources and social position.
Osallistavan suojelun hyödyt jakautuvat epätasaisesti eri ryhmien välillä, johtuen muun muassa eroista pääsyssä tietoon, resursseihin ja erilaisista materiaalisista lähtökohdista ja sosiaalisesta asemasta.
Instrumental interpretation of participation, in which it is to serve the goals of improving the control of the forest and making it more acceptable and efficient, has prevailed among the governmental actors and conservation organisations.
Suojelua ajavien tahojen keskeisenä tavoitteena on ollut tehdä suojelutoimista ja luonnonvarojen hallintakeinoista entistä tehokkaampia ja sosiaalisesti hyväksyttavämpiä.
The actors representing communities also have their diverse agendas, understandings and experiences regarding the rationality, outcomes and benefits of being involved in forest control, making the practices of control fluid.
Toisaalta myös paikallisia asukkaita edustavilla toimijoilla on omat päämääränsä suhteessa osallistumiseen sekä kokemuksena aiemmista suojeluinterventioista, joka vaikuttaa käytänteiden monimuotoisuuteen ja suojelualueiden hallinnan pirstaloitumiseen.
The elements of the exclusive conservation thinking and practices co-exist with the more recent participatory processes, and continue to shape the understandings and strategies of the actors involved in resource control.
Aiemmin vallinneen, ulossulkevan suojeluajattelun piirteet vaikuttavat edelleen toimijoiden diskursseihin ja luonnonvarojen hallinnan käytäntöihin.
I approach the problematic through exploring certain participatory conservation interventions and related negotiations between the local farmers, government officials and the external actors in the case of two protected forest reserves in the southern part of the East Usambaras, Tanzania.
Lähestyn tutkimusaihetta tarkastelemalla tiettyjä osallistavaa metsien suojelua ekplisiittisesti ajavia suojelu- ja kehityshankkeita, jotka toimivat kahden suojelualueen ympäristössä ja niihin liittyviä neuvotteluja eri toimijoiden välillä, erityisesti paikallisten asukkaiden ja metsähalinnon edustajien valilla.
In spite of this, the fact that the representatives of the communities have been invited to the arenas where information is shared, and principles and conditions of forest control and benefit sharing are discussed and partly decided upon, has created expectations among the participants, and opened up opportunities for some of the local actors to enhance their own, and sometimes wider interests in relation to resource control and the related benefits.
Ristiriidoista huolimatta paikallisia asukkaita edustaville toimijoille on avautunut uusia mahdollisuuksia edistää omia ja joskus laajempienkin sosiaalisten ryhmien intressejä suojelualueiden hallinnassa.
Yet, there is variation between the different projects and actors promoting participatory conservation regarding the goals and means of participation, e.g. to which extent the local people are to be involved in decision-making.
Suojelua ajavissa hankkeissa ja organisaatioissa välineellinen ajattelu osallistamisesta on ollut vallitseva tutkimusalueella, vaikka niissä vaikuttavien toimijoiden käsitykset osallistamisen keinoista ja tavoitteista eivät olekaan yhtenäisiä.
However, the strict regulations and rules governing access to resources, such as valuable timber species, continue to be disputed by many.
Osa paikallisista ihmisistä on edelleen syrjässä luonnonvarojen hallinnasta, kuten resurssien käyttöä ja sen säätelyä koskevasta virallisesta päätöksenteosta.
I interviewed and observed the actors and their resource use and control practices at the local level, including the representatives of the villagers living close to the protected forests and the conservation agency, but also followed the selected processes and engaged with the non-local agencies involved in the conservation efforts in the East Usambaras.
Tutkimusaineisto on kerätty pääosin etnografisin menetelmin, kuten yksilö- ja ryhmähaastattelujen ja osallistuvan havainnoinnin kautta metsien hallintaan osallistuvissa organisaatioissa ja suojelualueita ympäröivissä kylissä.
I analyse whether, how and to which extent the targets of such participatory conservation interventions have been able to affect the formal rules and practices of resource control, and explore their different responses and discursive and other strategies in relation to conservation efforts.
Erityisesti tarkastelen, miten valtion metsäviranomaisten ja paikallisten ihmisten yhteiseen metsienhallintaan tahtaava lähestymistapa (Joint Forest Management) ja siihen liittyvät institutionaaliset ja organisatoriset muutokset heijastuvat paikallisten asukkaiden ja metsäviranomaisten välisiin suhteisiin, yhteistyöhön ja kiistoihin, suojelualueiden ja niiden luonnonvarojen hallinnassa.
In addition, the more recent processes of change and the actors strategies in resource control were contextualised against the social and environmental history of the study area and the evolvement of institutions of natural resource control.
Lisäksi olen analysoinut projektidokumentteja, aikaisempia tutkimuksia alueelta ja muuta kirjallisuutta.
However, this study focuses on three factors: the social and culture context, government policy and education.
Tutkimus keskittyy kolmeen näitä vaikeuksia selittävään tekijään: sosiaaliseen ja kulttuuriseen kontekstiin, hallituksen ajamaan politiikkaan sekä koulutukseen.
Since the Chinese government began implementing economic reforms in the late 1970s, China has experienced profound economic change and growth.
Sen jälkeen, kun Kiinan kansantasavallan hallinto alkoi 1970-luvun lopulla toteuttaa talousuudistuksia maassaan, on taloudellinen muutos ja kasvu ollut syvällistä.
The relatively few Tibetans who do receive education are nearly always unable to compete with non-Tibetan migrants in commercial activity.
Ne harvat tiibetiläiset, jotka koulutuksen piirissä ovat, eivät yleensä pysty kilpailemaan ei-tiibetiläisten siirtolaisten kanssa kaupallisessa toiminnassa.
Such a localized approach best promotes Tibetan market participation.
Tällainen lokalisoitu lähestymistapa parhaiten edistäisi tiibetiläisten osallistumista markkinoihin.
A consequence of these policies is increasing numbers of non-Tibetan migrants flowing into Tibetan areas with the ensuing marginalization of Tibetans in the marketplace.
Näiden poliittisten toimenpiteiden seurauksena tiibetiläisille alueille on saapunut yhä enemmän ei-tiibetiläisiä siirtolaisia, mistä puolestaan on seurannut tiibetiläisten marginaalistuminen markkinoilla.
This study is about people, about market participation and specifically about why Tibetans do not effectively participate in the market in the context of China s economic development process.
Tämä tutkimuksen aiheena on ihmiset, heidän markkinoihin osallistumisensa ja erityisesti se, miksi tiibetiläiset eivät pysty osallistumaan tehokkaasti Kiinan kasvaviin markkinoihin.
Keywords: Tibet cultural policy education market participation
Avainsanat: Tiibet, kulttuuripolitiikka, koulutus, markkinoihin osallistuminen
Vocational and business education targeting Tibetans is of very low quality and reflective of government failing to consider local circumstances when implementing education policy.
Tiibetiläisille suunnattu ammatillinen ja liiketaloudellinen koulutus on heikkolaatuista heijastaen hallinnon kyvyttömyyttä ottaa koulutuspolitiikassaan huomioon paikalliset olosuhteet.
The economic development policy in Tibetan areas in China is nearly always an attempt to replicate the inland model and open up markets, even though economic and sociopolitical conditions in Tibet are markedly unlike much of China.
Valitettavasti Kiinan taloudellinen kehityspolitiikka tiibetiläisellä alueilla on yleensä vain yritys toistaa Kiinan ydinalueilla toteutettua mallia avaamalla markkinoita, vaikka Tiibetin taloudelliset ja sosiaalipoliittiset olosuhteet ovat merkittävästi erilaiset kuin varsinaisessa Kiinassa.
The Buddhistic nature of Tibetan communities, particularly the political and economic system in traditional Tibetan society, explains this, especially after implementation of new national economic policies.
Ongelman taustalla voidaan nähdä tiibetiläisten yhteisöjen buddhalainen perusluonne sekä etenkin perinteisen tiibetiläisen yhteiskunnan poliittinen ja taloudellinen järjestelmä suhteessa keskushallinnon uusiin taloudellisiin linjauksiin.
Like other parts of China, Tibetan areas of China have also experienced wide-ranging economic change with growth even higher than the China-wide average in certain years.
Kuten Kiinan muissakin osissa, tiibetiläisten asuttamilla alueilla on tapahtunut ajoittain jopa valtakunnallista keskiarvoa vahvempaa taloudellista kasvua.
Particularly, a localized development policy that considers local environmental conditions and production as well as local culture is crucial.
Paikallisolosuhteisiin sovellettu ja kulttuuritekijät huomioiva kehitysstrategia olisi ratkaisevan tärkeä.
An inclusive economic development policy that promotes local people s participation in the market demands serious consideration of local conditions.
Vain paikalliset olosuhteet huomioiva talouspolitiikka voisi edistää paikallisen väestön osallistumista markkinoihin.
Tibet s economic development should be based on local environmental and production conditions, while utilizing Tibetan culture for the benefit of creating a sustainable economy.
Tiibetin taloudellisen kehityksen tulisi perustua paikallisiin luonnonolosuhteisiin ja elinkeinorakenteeseen.
Encouraging and promoting Tibetan participation in business development and access to quality education are crucial for a sustainable and prosperous society in the long term.
Kestävän kehityksen ja hyvinvoinnin kannalta olisi pitkällä aikavälillä tärkeää edistää tiibetiläisten osallistumista liike-elämään.
Though China s strategic policy of developing the West provided many opportunities for economic and business activities, Tibetans have proven poorly equipped to respond to and take advantage of these opportunities.
Kiinan strateginen ohjelma länsiosiensa kehittämiseksi on luonut lisää mahdollisuuksia liiketoimintaan ja yrittämiseen näillä alueilla.
Poor quality education is another factor contributing to Tibetan inability to effectively participate in the market.
Toinen tekijä, joka vaikuttaa tiibetiläisten heikkoon markkinoihin osallistumiseen, on matala koulutustaso.
Unfortunately, such considerations often ignore local Tibetan realities.
Tiibetiläiset eivät itse kuitenkaan ole olleet kovin valmiita näiden mahdollisuuksien hyödyntämiseen.
Is internalism true?
Onko internalismi totta?