natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hence in this dissertation, a tool coined as SOLID was developed to detect these outliers and to robustly process them during the tensor based model estimation.
Tässä fysiikan väitöskirjassa keskityttiin diffuusiopainotetun magneettikuvauksen mallintamismenetelmien kehitystyöhön ja niiden käyttöönottoon Helsingin yliopistollisessa sairaalassa.
The condition number of the matrix inversion that provides the model estimate can be calculated after the outliers are excluded to assess spatially and directionally varying error propagation to obviate any bias in subject or population studies.
Kehitimme kansainvälistä huomiota herättäneen SOLID-työkalun, jolla voidaan havaita sekä korjata potilaan liikkeestä aiheutuvia virheitä mittaustuloksissa.
This, of course, requires that the mathematical model itself is sound in respect to the measurement setup.
Yleensä käytetään matemaattisia menetelmiä kuvan tarkempaan analysointiin.
Such gaps can be problematic for any model fitting, even for the currently available robust means developed to exclude outlier measurements from affecting the estimate.
Mallin pohjalta on mahdollista laskea kuvaavia arvoja, jotka auttavat esimerkiksi määrittämään aivovaurion astetta.
SOLID was implemented as a part of the widely used ExploreDTI toolbox to allow the rapid international distribution of the tool.
Molekyylien liike on vapaata muun muassa valkean aineen rakenteiden myötäisesti, mutta lähes mahdotonta kohtisuoraan niiden lävitse.
Determinants of institutional care at older ages in Finland
Ikäihmisten laitoshoidon determinantit
This study used population-based register data on Finnish older adults aged 65 and over (n=280,722) to analyse individual-level determinants of admission to long-term institutional care from January 1998 to September 2003.
Tutkimuksessa oli mukana yhteensä yli 280 000 yli 65-vuotiasta henkilöä, joiden pitkäaikaiseen laitoshoitoon siirtymistä seurattiin tammikuusta 1998 syyskuuhun 2003.
The results of the study indicated that dementia, Parkinson’s disease, stroke, depressive symptoms, other mental-health problems, hip fracture, and diabetes were strongly associated with an increased risk of admission when socio-demographic confounders and co-morbid conditions were controlled for.
Tutkimuksessa havaittiin, että dementia, Parkinsonin tauti, aivohalvaus, masennusoireet ja muut mielenterveysongelmat, lonkkamurtuma sekä diabetes lisäsivät ikäihmisten todennäköisyyttä siirtyä laitoshoitoon yli 50 prosentilla, kun muut sairaudet ja sosiodemografiset tekijät oli otettu huomioon.
Having a lift in an apartment house was not associated with admission.
Kerrostalon hissittömyys ei ollut yhteydessä laitoshoidon todennäköisyyteen.
Poorly equipped housing and being a renter were associated with an increased risk of admission, and the possession of a car and living in a detached house with a decreased risk in these same multivariate models.
Todennäköisyys siirtyä laitoshoitoon oli jostain syystä korkeampaa niillä ikäihmisillä, jotka asuivat vuokralla ja matalampaa omakotitalossa asuvilla ja niillä, joilla oli auto.
Moreover, this study was the first to establish that the death of a spouse strongly increases the risk of admission, the excess risk being highest during the first month following the death and decreasing over time in both genders.
Todennäköisyys oli erityisen suuri, yli kolminkertainen, kun puolison kuolemasta oli kulunut enintään kuukausi verrattuna niihin, joiden puoliso oli elossa.
The main focus was on how chronic medical conditions, household income and other socio-economic factors, living with a spouse, and the death of a spouse were associated with admissions.
Selvitettäviä asioita olivat eri sairauksien, sosioekonomisten tekijöiden, puolison olemassaolon ja leskeksi jäämisen yhteys laitoshoitoon siirtymiseen yli 65-vuotiailla suomalaisilla.
The results further showed that the lower risk of admission among those living with a spouse compared to those living alone or with others was only partly attributable to and mediated through favorable socio-economic, housing and medical conditions.
Toisaalta tutkimustulokset saattavat viitata myös siihen, että kaikkein huonokuntoisimmat lesket, jotka eivät pärjää yksin asuessaan, siirtyvät laitoshoitoon hyvin nopeasti puolison kuoltua.
There is a lack of evidence on the effects of a spouse’s death, and previous findings on how income is associated with institutional care are inconsistent, and results on poor housing are seldom available.
Korkeat tulot tai koulutus eivät suojanneet riskiltä joutua laitoshoitoon puolison kuoltua.
The findings in this study imply that the future need for institutional care will depend not only on the increasing numbers of older people but also on the development of the prevalence and severity of chronic medical conditions associated with admission, and on older people’s income, housing conditions and access to informal care from their spouse.
Väitöskirjassa selvitettiin ikäihmisten laitoshoitoon siirtymisen todennäköisyyttä ja sen taustoja kansainvälisesti ainutlaatuisen rekisteriaineiston avulla.
Although there is increasing evidence that cognitive and functional disabilities are not the only major risk factors, and that the social situation and the lack of family members play an important role in explaining admissions, further research is needed.
Korkeat tulot vähensivät laitoshoidon todennäköisyyttä, kun taas puutteellinen asuminen (ilman peseytymistiloja tai keskus- tai sähkölämmitystä) sekä erittäin puutteellinen asuminen (ilman lämmintä vettä, vesijohtoa, viemäriä tai vesivessaa) lisäsivät todennäkösyyttä, kun muut sosiodemografiset tekijät, sairaudet ja asuinalue oli huomioitu.
Controlling further for living arrangements and other socio-economic and chronic medical conditions markedly reduced these income differences in admission, but they still remained significant.
Tutkimuksessa käytetty aineisto koottiin väestörekistereistä, sosiaali- ja terveydenhuollon rekistereistä ja lääkerekistereistä.
From this perspective, they end up constituting the social and cultural issues of their time.
Tästä näkökulmasta ne myös omalta osaltaan rakensivat oman aikansa yhteiskunnallisia ja kulttuurisia ilmiöitä.
The main objective of this thesis is to understand Japanese-style composition as a phenomenon in the 1930s: what it was musically, why it emerged, and how it related to the social developments of the time.
Tutkimuksen tavoitteena on ymmärtää 1930-luvun japanilaistyylistä sävellystä: sitä, mitä se oli musiikillisesti, miksi se syntyi ja miten se liittyi aikansa yhteiskunnallisiin kehityskulkuihin.
Japan in the 1930s was a culturally complex land combining various syntheses and juxtapositions of Western and Japanese culture and thought.
1930-luvun Japani oli kulttuurisesti monimutkainen yhteiskunta, jossa toteutuivat samanaikaisesti useat erilaiset japanilaisen ja länsimaisen kulttuurin synteesit ja vastakkainasettelut.
These results suggest that prewar Japanese music introduced significantly more versatile viewpoints into Japanese-style composition than has been recognized to date—including even the use of relatively modern compositional techniques such as microtonality as a "Japanese element."
Tutkimustulosten perusteella sotaa edeltävä musiikki sisälsi huomattavasti monipuolisempia näkökulmia japanilaisvaikutteiden hyödyntämiseen kuin tähänastisessa tutkimuksessa on tunnustettu – jopa länsimaissakin uusien sävellystekniikoiden kuten mikrotonaalisuuden näkeminen "japanilaisena" elementtinä.
The musical approaches of each composer also merge with the discourses of the time related to traditionalism, modernism, and nationalism, and reflect the confusion between Japanese and Western culture apparent in Japan of the time.
Jokaisen säveltäjän lähtökohdat myös liittyvät aikakauden keskusteluun perinteisyydestä, modernismista ja nationalismista ja heijastavat ajan kulttuurisia ristiriitoja.
One phenomenon that exemplifies this is Japanese-style composition—here defined as music based on Western principles of composition but adopting elements from Japanese music and culture—which became a notable and debated new trend among Japanese composers in the late 1930s.
Yksi osuva esimerkki tästä on japanilaistyylinen sävellys – joka on tässä tutkimuksessa määritelty länsimaisen taidemusiikin sävelkieleen japanilaisesta kulttuurista ja musiikista vaikutteita ottaneeksi suuntaukseksi – joka oli merkittävä ja kiistelty aihe japanilaisten säveltäjien keskuudessa 1930-luvulla.
To accomplish this, the present study discusses the musical work and thought of the founding members of the composer group Shinkō sakkyokuka renmei (Federation of Emerging Composers).
Tutkimuksen keskiössä on vuonna 1930 perustettu säveltäjäryhmä Shinkō sakkyokuka renmei.
The results of this thesis suggest that Japanese-style composition in the 1930s was not a monolith, but followed various viewpoints and approaches.
Tutkimuksen tulosten perusteella 1930-luvun japanilainen taidemusiikkisävellys oli monimutkainen ja monipuolinen kokonaisuus, joka koostui hyvin erilaisista lähtökohdista.
The motivations to adopt them ranged from the defense of the traditional Japanese way of life to the pursuit of the modernist aim of developing and renewing expression in Western-style music.
Japanilaistyylinen musiikki saattoi esimerkiksi näyttäytyä japanilaisen elämäntavan puolustamisena, mutta toisaalta myös länsimaisen taidemusiikkisävellyksen modernistisena kehittämisenä.
By adopting Carl Dahlhaus’s structural study of history and the examination of musical works in their socio-cultural context, this thesis discusses the works of Shinkō sakkyokuka renmei as discourses that convey the ideas and values of their time.
Väitöskirja tarkastelee ryhmän perustajajäsenten musiikkiteoksia ja ajattelua osana tuon ajan yhteiskunnallista kontekstia.
The artistic parts are love.abz, performed in 2013, and (love.abz)³, performed in 2015.
Taiteelliset osat ovat vuonna 2013 esitetty love.abz ja vuonna 2015 esitetty (love.abz)³.
The research consists of two artistic parts and a written part.
Tutkimus koostuu kahdesta taiteellisesta osasta ja kirjallisesta osasta.
Both are stage performances in which human performers (eleven in all) write text fragments loosely based on my play An ABZ of Love using speech recognition and machine translation.
Molemmat ovat näyttämöesityksiä, joissa yhteensä yksitoista inhimillistä esiintyjää luo löyhästi näytelmääni Rakkauden ABZ perustuvia tekstifragmentteja käyttäen puheentunnistusta ja konekäännöstä.
The written part of the research is a bilingual, open access thesis that utilizes the writing methods developed in the artistic parts, altering them for the purposes of discursive writing.
Tutkimuksen kirjallinen osa on kaksikielinen verkkoväitös, joka hyödyntää taiteellisissa osissa kehitettyjä kirjoitusmenetelmiä ja muuntaa niitä diskursiivisen kirjoittamisen tarkoituksiin.
This study has both theoretical and practical implications.
Tutkimuksella on sekä teoreettista että käytännön merkitystä.
In the autumn, 270 freshmen, and in the spring, 400 freshmen, completed the questionnaire.
Syksyllä 270 ja keväällä 400 uutta opiskelijaa täytti kyselylomakkeen.
The data was collected at the University of Helsinki in the autumn of 2001 and spring of 2002 at three faculties: the faculty of Social Sciences, Humanities and Science.
Aineisto kerättiin syksyllä 2001 ja keväällä 2002 kolmessa tiedekunnassa Helsingin yliopistossa: valtiotieteellisessä, humanistisessa ja matemaattis-luonnontieteellisessä.
In addition to the cross-sectional data a longitudinal data was formed from 77 of the respondents.
Poikittaisaineiston lisäksi tutkimukseen sisältyi 77 opiskelijasta muodostettu pitkittäisaineisto.
In this study a social-psychological assumption was made: one cannot grow into academic expertise in isolation, without interaction with teachers and peers.
Tutkimuksen sosiaalipsykologisena oletuksena on, ettei akateemiseksi asiantuntijaksi voi kasvaa yksin, vaan siihen tarvitaan vuorovaikutusta opettajien ja opiskelijoiden kesken.
The guiding assumption of the significance of social interaction was thus supported.
Myös lähtökohtana ollut sosiaalisen vuorovaikutuksen tärkeys sai tukea.
In this data, over 50% of new university students at the end of their first year said they had never received feedback from an exam, never had a discussion with their teacher about a scientific topic, and had never discussed with a teacher how their studies were going.
Aineistossa yli puolet uusista opiskelijoista ei ensimmäisen opiskeluvuoden aikana kertaakaan saanut palautetta tentistä, keskustellut opettajan kanssa tieteellisistä aiheista tai opintojensa sujumisesta.
The first year at the university is critical in shaping the student s future academic development.
Ensimmäinen vuosi on kriittinen vaihe yliopisto-opinnoissa, sillä ensimmäisen vuoden kokemukset muovaavat uuden opiskelijan koko tulevaa opiskeluprosessia.
Identification to the university was positively related to integration.
Samastuminen oli positiivisesti yhteydessä integraatioon.
How much did freshmen interact with their teachers and peers; how interested did they think their teachers were in students; how committed did they feel; and how did they assess their own academic development?
Tutkimuksessa kartoitettiin sosiaalista ja akateemista integroitumista: kuinka paljon opiskelijat olivat vuorovaikutuksessa opettajien ja toisten opiskelijoiden kanssa, miten he arvioivat opettajien kiinnostusta opiskelijoita kohtaan, miten sitoutuneita he kokivat olevansa ja miten he arvioivat omaa akateemista kehitystään.
Student integration has been shown to affect learning, motivation, persistence, and ultimately, graduation.
Integroituminen vaikuttaa opiskelijan oppimiseen, motivaatioon, opiskelusinnikkyyteen ja valmistumiseen, mutta ennen kaikkea akateemisen asiantuntijuuden kehittymiseen.
The practical relevance of the study is for how teaching is carried out.
Ilmeinen käytännön relevanssi on yliopisto-opetuksen kehittämisessä.
Positive correlations between integration, identification, frequency of contacts and personal epistemology were found.
Selkeitä yhteyksiä löydettiin integraation, samastumisen, kontaktien määrän ja kehittyneempien tietokäsitysten välillä.
Differences were also found between the sexes in frequency of peer interaction and level of epistemology.
Sukupuolten välillä havaittiin eroja toverikontaktien määrässä ja tietokäsitysten kehittyneisyydessä.
Freshmen at the faculty of Science were the least integrated whereas freshmen at the faculty of Humanities were the most integrated.
Tulokset osoittivat, että tiedekuntien välillä oli eroa opiskelijoiden integroitumisessa: matemaattis-luonnontieteellisessä tiedekunnassa integroituminen oli vähäisintä, humanistisessa vahvinta.
A more developed personal epistemology was also positively related to integration and frequency of contacts.
Myös kehittyneemmät tietokäsitykset olivat positiivisesti yhteydessä integroitumiseen ja kontaktiaktiivisuuteen.
In addition to integration, students were asked about their identification with the university and the frequency of actual contacts with teachers and peers.
Lisäksi selvitettiin samastumista yliopistoon, kontaktien määrää opettajiin ja opiskelutovereihin, sekä näiden yhteyttä integroitumiseen.
The frequency of contacts with faculty and peers was positively related to integration and identification.
Kontaktiaktiivisuus oli positiivisesti yhteydessä integroitumiseen ja samastumiseen.
Lastly, students personal epistemologies were studied to see if they were related to integration or frequency of contacts.
Myös uusien opiskelijoiden tietokäsityksiä ja niiden muutoksia sekä yhteyttä integroitumiseen tutkittiin.
What sort of artistic practices emerge and how does this transition affect the experience of an individual?
Minkälaisia taiteen käytäntöjä alkaa syntyä, ja miten siirtymä vaikuttaa yksilön kokemukseen?
Gathering nature’s bounty is a means of securing survival, but it also offers enjoyment through all senses.
Luonnonantimien kerääminen turvaa selviytymistä mutta tarjoaa samalla nautintoja kaikille aisteille.
The amount of easily available oil decreases and the EROEI of oil falls.
Käytettävissä tai helposti saatavilla olevan öljyn määrä vähenee, ja öljyn hyötysuhde eli EROEI laskee.
Is it possible to prepare for the post-fossil conditions?
Onko jälkifossiilisia oloja varten mahdollista harjoitella?
We were especially interested in how the current transition towards post-fossil conditions manifests in the work of the artists.
Erityisesti meitä kiinnosti, miten meneillään oleva siirtymä kohti jälkifossiilisia oloja näkyy taiteilijoiden työskentelyssä.
How does a photography artist who lets go of photography encounter the darkness when working with the scarce light available in night-time forest?
Miten valokuvaamisesta luopuva valokuvataiteilija kohtaa pimeyden oleskellessaan ilman keinovaloa öisessä metsässä?
Skills applied together on trips to nature are sustained and transferred to the younger generation.
Yhteisillä retkillä ahkerasti harjoitetut taidot säilyvät ja välittyvät nuoremmalle sukupolvelle.
In the era of environmental crisis, ecological questions have become increasingly central to contemporary art: many artists take aspects such as energy consumption, materials, and the relationship with the non-human into consideration in their work.
Ympäristötuhon aikakaudella ekologiset kysymykset ovat nykytaiteessa yhä keskeisempiä: monet taiteilijat pohtivat työskentelynsä energiapohjaa, materiaaleja sekä suhdetta ei-inhimilliseen.
In her second article, Henna Laininen investigates how writing with a plant – or the impossibility thereof – affects the language and the author.
Henna Laininen tutkii toisessa tekstissään, miten kasvin kanssa kirjoittaminen tai sen mahdottomuus vaikuttaa kieleen ja kirjoittajaan.
Since we have hardly any practical experience of post-fossil conditions in (post) industrial societies, post-fossility itself is a complex and largely speculative concept.
Koska jälkifossiilisuudesta ei juurikaan ole (jälki)teollisissa yhteiskunnissa käytännön kokemusta, on jälkifossiilisuuskin moniulotteinen ja pääosin spekulatiivinen ajatusrakennelma.
When an artist is forced to question the fossil-based structures of contemporary art institutions and the meaningfulness of their own work as well, their art and their artistic practice may become "forested".
Kun taiteilija joutuu kyseenalaistamaan nykyisten taideinstituutioiden fossiilipohjaiset rakenteet ja kysymään myös oman työnsä mielekkyyttä, voi tapahtua metsittymistä.
In addition to the organizers, the symposium participants included performance-maker and researcher Saara Hannula, environmental artist Timo P. Vartiainen and visual artist Isla Peura.
Järjestäjien lisäksi symposiumiin osallistuivat esitystaiteilija ja tutkija Saara Hannula, ympäristötaiteilija Timo P. Vartiainen ja kuvataiteilija Isla Peura.
This publication, Taiteen metsittymisestä – Harjoitteita jälkifossiilisiin oloihin ("On Art Becoming Forested – Exercises for Post-Fossil Conditions"), is the first Finnish-language anthology of articles on artistic practices investigating post-fossil thinking.
Tämä julkaisu Taiteen metsittymisestä – Harjoitteita jälkifossiilisiin oloihin on ensimmäinen suomenkielinen, jälkifossiiliseen ajatteluun liittyvä taiteellisten käytäntöjen antologia.
In this context, we use the term "post-fossility" to describe the slow, gradual phase of transition away from fossil fuel based ways of living and towards the yet unknown conditions brought about by the eventual depletion of fossil fuel sources.
Jälkifossiilisuudella tarkoitamme tässä yhteydessä asteittaista ja hidasta siirtymävaihetta fossiilienergialle perustuvasta elämänmuodosta kohti fossiilienergian vähittäisen ehtymisen myötä syntyviä, toistaiseksi tuntemattomia oloja.
Isla Peura investigates letting go and the rituals of letting go as a part of the transition towards post-fossil conditions in her article.
Isla Peura tutkii tekstissään luopumista ja luopumisen rituaaleja osana siirtymää kohti jälkifossiilisia oloja.
symposium held in September 2017 at the Mustarinda house in north eastern Finland.
Julkaisu on syntynyt Mustarinda-talolla syyskuussa 2017 pidetyn Taidetta luonnon ehdoilla?
The walked distance stimulates the senses differently when the isolating rubber boots are exchanged for self-made bast shoes, woven from materials collected from nature.
Kävelty matka avautuu aisteille eri tavoin, kun eristävät kumisaappaat vaihtaa maiseman omista materiaaleista valmistettuihin tuohivirsuihin.
Markus Tuormaa’s writing probes the differences between interactive and pictorial relationships to landscape and compares the effects of fossil-fueled travel and pre-industrial travel to our landscape experience.
Markus Tuormaa tunnustelee osallisen ja kuvallisen maisemasuhteen eroa sekä vertailee fossiilienergialla tapahtuvan liikkumisen ja ei-teollisen liikkumisen vaikutusta maisemakokemukseemme.
In the introduction of this publication, Henna Laininen writes about our discussions regarding becoming forested – what does it mean to become forested, and what are its dangers?
Henna Laininen kirjoittaa julkaisun johdantoluvussa metsittymiseen liittyvistä ajatuksistamme – mitä metsittyminen mahdollistaa, ja mitä vaaroja siinä piilee?
The symposium was organised by visual artist and researcher Markus Tuormaa and visual artist and researcher Henna Laininen, both of whom are doctoral students at the Helsinki Academy of Fine Arts.
Symposiumin järjestivät Taideyliopiston Kuvataideakatemian tohtoriopiskelijat kuvataiteilija ja tutkija Markus Tuormaa sekä kuvataiteilija ja tutkija Henna Laininen.
In the symposium group, we contemplated whether the expression "becoming forested" would be a useful description for the diverse processes of change taking place in the field of art as material conditions and the non-human take centre stage in the artistic work.
Tässä julkaisussa pohdimme myös, voisiko taiteen metsittymisellä kuvailla niitä monimuotoisia prosesseja, joissa ei-inhimilliset ja materiaaliset olosuhteet nousevat taiteellisen työskentelyn keskiöön ja joiden seurauksena taiteen alue muuttuu.
Saara Hannula's text looks into the ways in which the forest is framed in and as art, and how it is experienced in result.
Saara Hannula käsittelee tekstissään (esitys)taiteelle ominaisia rajaamisen, kehystämisen ja esityksellistämisen käytäntöjä sekä niiden vaikutusta metsän kokemukseen.
Gathering and aesthetic experience intertwine in Timo P. Vartiainen's work.
Timo P. Vartiaisen työskentelyssä keräily ja esteettinen kokemus kietoutuvat yhteen.
Here the artists who participated in the symposium present their artistic experiments conducted on the Paljakanvaara hill in the wilderness of Kainuu region and the forms of thinking inspired by these experiments.
Julkaisussa symposiumin taiteilijat esittelevät Paljakanvaaralla syntyneitä taiteellisia kokeilujaan ja niiden myötä avautuvaa ajattelua.
At its broadest, this dissertation asks how ethical trade is communicated in Poland and Finland.
Väitöskirja tarkastelee miten eettisestä kaupasta viestitään Puolassa ja Suomessa.
Methodologically, this study employed the approach to discourse analysis inspired by the work of Foucault.
Tutkimuksessa käytetään Foucault'laista diskurssianalyysia.
Meanwhile, Eetti were engaged in moral education geared towards activating individuals as responsible citizen-consumers, that is, independent agents entitled to demand change, capable of moral reflection and decision-making, and ready to participate in collective political action.
Eetti pyrkii kasvattamaan yksilöitä vastuullisiksi kuluttajakansalaisiksi, jotka kykenevät moraaliseen pohdintaan ja päätöksentekoon sekä osallistuvat kollektiiviseen poliittiseen toimintaan.