natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Isolated early-onset intrauterine growth retardation (IUGR) was diagnosed in 16 women with otherwise normal medical histories and uncomplicated pregnancies.
Raskausmyrkytykseen sairastuneella istukan heikentyneeseen toimintaan liittyy kohdun verisuonten tavanomaista huonompi kehitys jo alkuraskaudessa.
Our study provides novel information on the kinetics of endogenous sVEGFR-1, which serves as a potential tool in the development of new strategies against diseases associated with angiogenic imbalance and alterations in VEGF signaling.
Tarkastelimme verisuonten uudiskasvua estävien sekä endoteelin toimintaa häiritsevien merkkiaineiksi tutkimuksen valitsemiemme tekijöiden pitoisuusvaihtelua raskausmyrkytyksen ennustajana ensimmäisen raskauskolmanneksen lopulla ja toisen kolmanneksen alussa otetuissa verinäytteissä.
Last, in order to allow future discussion on the potential therapy based on sVEGFR-1, we determined the biological half-life of endogenous sVEGFR-1 in human circulation, and measured the concomitant changes in free VEGF concentrations.
Viimeisin osa tutkimusnäytteistä kerättiin aikasarjana joko suunniteltujen raskaudenkeskeytysten tai keisarinleikkausten yhteydessä liukoisen VEGFR-1:n biologisen puoliintumisajan määrittämistä varten.
In the present study, we evaluated the potential use of maternal serum sVEGFR-1, Angiopoietin-2 (Ang-2) and endostatin, three central anti-angiogenic markers, in early prediction of subsequent pre-eclampsia.
Sen lisäksi, että liukoisen VEGFR-1:n määrät olivat selkeästi suuremmat naisilla, joille myöhemmin kehittyi raskausmyrkytys, havaitsimme että myös verenkierron endostatiini- ja angiopoietiini-2 -taso oli heillä terveisiin naisiin nähden kohonnut.
In fact, IUGR and preeclampsia have been proposed to share a common vascular etiology in which factors regulating early placental angiogenesis are likely to play a central role.
Yhtenä väitöskirjatutkimukseni tärkeimmistä tavoitteista oli selvittää biokemiallisia ennustetekijöitä raskausmyrkytyksen kehittymiselle.
For the analyses of sVEGFR-1, Ang-2 and endostatin, a total of 3 240 pregnant women in the Helsinki area were admitted to blood sample collection during two routine ultrasoundscreening visits at 13.7 ± 0.5 (mean ± SD) and 19.2 ± 0.6 weeks of gestation.
Tutkimusta varten etsimme varhais- ja keskiraskaudessa sikiön mahdollisten kehityshäiriöiden havaitsemiseksi järjestettävien ultraääniseulontatutkimusten yhteydessä kerätystä laajasta verinäytepankista sekä raskausmyrkytystä että yleisesti tunnetuista syistä riippumatonta ja varhaisessa vaiheessa raskautta ilmenevää sikiön kasvunhidastumaa poteneet naiset noin kahden vuoden aikaväliltä.
Legal Reasoning in Context
Ei saatavilla
Methodologically, various techniques of cellular and molecular biology, as well as proteomic tools combined with bioinformatics, were utilized.
Tutkimusmenetelminä käytettiin monipuolisesti erilaisia solu- ja molekyylibiologian tekniikoita sekä proteiinikemiaan, proteomiikkaan, perustuvia massaspektrometrisiä menetelmiä ja bioinformatiikkaa.
The signals and secretory routes that activate inflammasomes and the secretion of IL-1β and IL-18 during virus infections are poorly characterized.
Signaalit, jotka johtavat inflammasomin aktivaatioon ja sitä seuraavaan IL-1β ja IL-18 erittymiseen virusinfektion aikana, ovat huonosti karakterisoituja.
Innate Immune Recognition of RNA-virus infection in human macrophages
Luontainen immuunipuolustus RNA-viruksia vastaan ihmisen makrofageissa
The main goal of this thesis was to characterize influenza A virus-induced innate immune responses and host-virus interactions in human primary macrophages during an infection.
Väitöskirjatyön päätavoitteena oli tutkia luonnollisen immuniteetin aktivoitumismekanismeja ja isäntä-virus vuorovaikutusta influenssa A virus-infektoiduissa ihmisen primäärimakrofageissa.
They produce significant amounts of antiviral cytokines, called interferons (IFNs), and pro-inflammatory cytokines, such as interleukin (IL)-1β and IL-18.
Makrofagit ovat keskeisiä luontaisen immuniteetin soluja, jotka tuottavat antiviraalisia sytokiinejä ja tulehdusvälittäjäaineita, kuten interferoneja (IFN) ja interleukiineja (IL).
Engagement of PRRs results in local and systemic innate immune responses which, when activated against viruses, evoke secretion of antiviral and pro-inflammatory cytokines, and programmed cell death i.e., apoptosis of the virus-infected cell.
Tunnistereseptorien aktivoituminen johtaa usein systeemiseen ja paikalliseen antiviraalisten sytokiinien ja tulehdusvälittäjäaineiden erittymiseen ja infektoituneen solun ohjelmoituun solukuolemaan, apoptoosiin.
Overall, the thesis provides interesting insights into inflammatory and antiviral innate immune responses, and has characterized host-virus interactions during influenza A virus-infection in human primary macrophages.
Väitöskirjan tulokset antavat kattavan kuvan luonnollisen immuniteetin ja inflammasomin aktivaatiomekanismeista virusinfektion aikana sekä isäntä-virus-vuorovaikutuksesta influenssa A-virus -infektoiduissa ihmisen primääri makrofageissa.
The most important PAMPs of viruses are viral nucleic acids, their genome or its replication intermediates, whereas the identity and characteristics of virus infection-induced DAMPs are poorly defined.
Tärkein tunnistereseptoreita aktivoiva virusperäinen rakenne on viruksen nukleiinihapot, perimäaines tai sen replikaatiotuotteet.
After processing, these cytokines are biologically active and will be secreted.
Ne tuotetaan biologisesti toimimattomina esiasteina, jotka prosessoituvat soluliman inflammasomi-rakenteessa biologisesti aktiivisiksi.
Macrophages are the central effector cells of innate immunity.
Immuunivaste on luokiteltu toiminnallisesti luontaiseen ja hankittuun immuniteettiin.
In addition to PAMPs, endogenous molecules released in response to inflammation and tissue damage, danger associated molecular patterns (DAMPs), are required for eliciting the response.
Tunnistereseptorien sitoutuminen patogeenien rakenteisiin tai infektion ja kudosvaurion yhteydessä soluista vapautuviin vaarasignaaleihin aktivoivat luontaisen immuniteetin.
PAMPs and DAMPs engage a limited set of germ-line encoded pattern recognition receptors (PRRs) in immune and non-immune cells.
Luontaisen immuniteetin toiminta perustuu liukoisiin ja solukalvoissa oleviin tunnistereseptoreihin.
Innate immunity and host defence are rapidly evoked by structurally invariant molecular motifs common to microbial world, called pathogen associated molecular patterns (PAMPs).
Luontainen immuniteetti on nopea ensivaste taudinaiheuttajaa vastaan, ja se edeltää lymfosyytteihin ja vasta-aineisiin perustuvaa pitkäkestoista hankittua immuniteettiä.
The theoretical point of departure for the research is phenomenological philosophy, in particular Maurice Merleau-Ponty s phenomenology of the body.
Tutkimuksen teoreettisena lähtökohtana on fenomenologinen filosofia ja etenkin Maurice Merleau-Pontyn ruumiinfenomenologia.
The analysis of the differences between humans and animals has served our desire to understand our own specificity, whereas ethical discussions have ultimately aimed at finding the right way to treat animals.
Ihmisten ja eläinten välisten erojen analyysi on palvellut haluamme ymmärtää omaa erityislaatuamme, kun taas etiikan keinoin on pyritty löytämään oikea tapa kohdella eläimiä.
Within the field of philosophy, animals have traditionally been studied from two perspectives: that of self-knowledge and that of ethics.
Perinteisesti filosofiassa on käsitelty eläimiä kahdesta näkökulmasta: itsetuntemuksen ja etiikan näkökulmista.
Edmund Husserl s and Edith Stein s analyses of empathy and embodiment are also crucial to the work.
Myös Edmund Husserlin ja Edith Steinin empatia-analyysit ovat keskeisiä tutkielman kannalta.
In this tradition, empathy means understanding the other s experience through her bodily expressions and seeing the other body as living, as well as motivated and directed towards the surrounding world.
Tässä perinteessä empatialla tarkoitetaan toisen kokemuksen tavoittamista toisen kehollisissa ilmaisuissa ja toisen kehon ymmärtämistä elävänä, motivoituneena ja ympäröivään maailmaan suuntautuneena.
The Familiarity and Foreignness of Animals: A Reinterpretation of the Phenomenological Theory of Empathy and its Application to our Experience of Non-Human Animals
Eläimen tuttuus ja vieraus : Fenomenologisen empatiateorian uudelleentulkinta ja sen sovellus vieraslajisia eläimiä koskevaan kokemukseen
This recognition, however, is not primarily based on intellectual comparisons but is lived as an embodied relationship to another body, and its manifestations vary from one instant to the next.
Tämä tunnistaminen ei kuitenkaan perustu älyllisiin vertailuihin vaan se eletään kehollisena, tilannekohtaisesti vaihtelevana suhteena toiseen kehoon.
The animals different modes of perception prove to expand our understanding of what is perceivable and how things can be perceived.
Tutkimus osoittaa, että eläinten erilaiset havaitsemistavat laajentavat käsitystämme siitä, mikä on havaittavissa ja miten asioita on mahdollista havaita.
The dissertation shows that human existence is intertwined with the existence of non-human animals on four levels: those of empathetic sensations, reciprocal communication, experience of the surrounding world and self-definitions.
Tutkimuksen mukaan inhimillinen olemassaolo kietoutuu vieraslajisten eläinten olemassaoloon neljällä alueella: empaattisissa aistimuksissa, vastavuoroisessa kommunikaatiossa, kokemuksessa ympäröivästä maailmasta ja siinä, miten ymmärrämme oman erityisluonteemme.
It is shown that our experiences of non-human animals involve a recognition of both similarities and differences.
Tutkimus osoittaa, että kokemuksiimme vieraslajisista eläimistä liittyy sekä yhteneväisyyksien että erojen tunnistamista tuttuutta ja vierautta.
Finally, it is demonstrated that the life of non-human animals is intertwined with ours in a far more complex way than has been presupposed in traditional descriptions of human-animal differences.
Kaiken kaikkiaan vieraslajisten eläinten merkitys inhimilliselle elämälle paljastuu paljon monisyisemmäksi asiaksi kuin perinteisesti on otaksuttu.
The analysis also reveals that the object of empathy is not the other s experience as such, not even as it is manifested by the other s movements, but rather the other s embodied situation, enriched by elements that remain outside the scope of the other s experience.
Toisaalta empatian varsinaiseksi kohteeksi paljastuu toisen kehollinen tilanne sellaisena kuin se käsitetään omasta näkökulmasta käsin, toisen kokemuksen ulkopuolelle jäävien tekijöiden värittämänä.
The presence of non-human animals in our perceptual world is revealed as something that both shows us the limits of our own embodiment and enables us to overcome these limits in empathetic acts.
Vieraslajisten eläinten erilaisia liikkumistapoja todistaessamme sekä ymmärrämme oman kehollisuutemme rajat että osallistumme empaattisesti itsellemme mahdottomiin liikkeisiin.
The analysis focuses on the empathetic, embodied understanding of animals diverse movements and other expressions.
Erityisen mielenkiinnon kohteena on se, millä tavalla eläinten liikkeet ja muut ilmaisut tulevat ymmärretyiksi.
This dissertation proposes a different way of looking at non-human animals: it investigates the question of how non-human animals appear to us humans in our perceptual experience.
Tämä tutkielma kuitenkin lähestyy eläimiä aikaisemmasta poikkeavalla tavalla: se selvittää havaintokokemustamme eläimistä sekä siihen liittyviä empaattisia aistimuksia.
The roots did not follow self-similar fractal branching, because the parameter values varied within the root systems.
Juurten haaroittuminen ei toteuttanut fraktaalisuuden olettamuksia, koska parametriarvot vaihtelivat yksittäisen juuriston sisällä.
Large radial spread and high ramification of coarse roots, and the high specific root length (SRL) and root length density (RLD) of fine roots indicated the high belowground competitiveness and root plasticity of B. pendula.
Koivun pintajuurten suuri ulottuvuus ja voimakas haaroittuminen, sekä hienojuurten suuri spesifinen pituus (SRL) ja tiheys (RLD) osoittavat koivun suurta kilpailukykyä juuristokilpailussa ja juurten ominaisuuksien suurta plastisuutta.
Model parameters indicate differences in rooting behavior, and therefore different ecophysiological adaptations between species.
Mallin parametrit osoittivat lajien välisiä eroja juuriston kehityksessä, mikä viittaa lajien ekofysiologisiin sopeutumiin.
Root system traits of Norway spruce, Scots pine, and silver birch in mixed boreal forests : an analysis of root architecture, morphology, and anatomy
Kuusen, männyn ja koivun juuristojen ominaisuudet boreaalisessa sekametsikössä : juuriston arkkitehtuurin, morfologian ja anatomian analyysi
This reflects the hierarchical organization of a tree and differences between organs in the relative importance of transport, safety, and mechanical demands.
Havainto kuvaa puun eri ositteiden rakenteellista hierarkisuutta, sekä eri tehtävien (kuljetus, embolisaation estäminen, mekaaninen tuki) suhteellisen merkityksen eroja eri ositteiden välillä.
Conduit tapering was organ-specific in each species violating the assumptions of the general vascular scaling model (WBE).
Kapeneminen erosi eri ositteiden välillä, mikä rikkoo putkilokasvien yleisen skaalautumismallin (WBE) oletusta tasaisesta kapenemisesta puun sisällä.
Smaller radial root spread and sparser branching of coarse roots, and low SRL and RLD of fine roots of the conifers could indicate their more conservative resource use and high association with and dependence on ectomycorrhiza-forming fungi.
Havupuiden paksujuurten pienempi ulottuvuus, sekä matalat SRL- ja RLD-arvot voivat viitata niiden konservatiivisempaan resurssien käyttöön sekä suurempaan riippuvuuteen ektomykorritsoista ravinteiden otossa.
In each species, conduits tapered and their frequency increased from distal roots to the stem, from the stem to the branches, and to leaf petioles in B. pendula.
Kunkin lajin vedenkuljetussolut kapenivat ja lukumäärä pinta-alayksikköä kohden kasvoi etäällä olleista 2-mm-läpimittaisista juurista runkoon, rungosta oksiin, sekä koivussa oksista lehtien petioleihin.
The vertical fine root distributions of the species were mostly overlapping, implying the possibility for intense belowground competition for nutrients.
Lajien hienojuurijakaumien selkeä päällekkäisyys syvyyssuunnassa voi viitata voimakkaaseen lajien väliseen ravinnekilpailuun ylimmissä maakerroksissa.
The aim of this thesis was to unravel the functional-structural characteristics of root systems of Betula pendula Roth., Picea abies (L.) Karst., and Pinus sylvestris L. in mixed boreal forest stands differing in their developmental stage and site fertility.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli selvittää koivun, kuusen ja männyn juuristojen toiminnallis-rakenteellisia ominaisuuksia boreaalisen sekametsikön eri kehitysvaiheissa ja erilaisilla maaperän ravinteisuuksilla.
The applied root model was capable of depicting the mass, length and spread of coarse roots of B. pendula and P. abies, and to the lesser extent in P. sylvestris.
Tutkimuksessa käytetty juurimalli pystyi kuvaamaan koivun ja kuusen paksujuurten biomassan, pituuden ja laajuuden.
The root systems of these species had similar structural regularities: horizontally-oriented shallow roots defined the horizontal area of influence, and within this area, each species placed fine roots in the uppermost soil layers, while sinker roots defined the maximum rooting depth.
Vaikutusalueen sisällä hienojuuret sijaitsivat pääasiallisesti humuskerroksessa ja ylimmässä mineraalimaakerroksessa.
Practicing virtues : conditions and obstacles
Hyveiden harjoittaminen : edellytykset ja esteet
In the early 1960s interest in the virtues was restored by the analytic philosophers Elizabeth Anscombe and Georg Henrik von Wright, the younger colleagues and friends of the late Wittgenstein.
Hyveet kuitenkin palasivat analyyttisen moraalifilosofian kiinnostuksen kohteeksi 1960-luvulle tultaessa varsinkin Ludwig Wittgensteinin ystävien ja kollegoiden Elizabeth Anscomben ja Georg Henrik von Wrightin toimesta.
This theme is studied through Karl Marx s conception of alienation and Karl Polanyi s historical and sociological research concerning the great transformation .
Tätä aihepiiriä tarkastellaan Karl Marxin vieraantumisnäkemyksen ja Karl Polanyin suuren murroksen tutkimuksen kautta.
In the cases of resentment, indignation, and shame, the analysis of Peter Strawson is utilized, and in the case of regret, the analysis of Bernard Williams.
Hyödyntäen Peter Strawsonin ja Bernard Williamsin analyysejä erityisesti suuttumuksen, paheksunnan ja häpeän sekä pahoillaan olemisen tunteet osoitetaan tässä suhteessa tärkeiksi.
The introductory essay sums up the themes of the articles and presents some central issues of virtue ethics by relating the classical Socratic questions to Aristotelian practical philosophy, as well as to current controversies in metaethics and moral psychology.
Yhteenvedossa esitellään myös yleisesti hyveiden tutkimukseen liittyviä sokraattisia kysymyksenasetteluita suhteuttaen niitä sekä aristoteeliseen etiikkaan että nykyisen metaetiikan ja moraalipsykologian ongelmiin.
This dissertation examines MacIntyre s characterization of the interconnectedness between practices and virtues, especially in relation to skills, education, and certain emotions.
practices) ja hyveiden yhteyttä selvitetään erityisesti suhteessa taitoihin, tunteisiin ja kasvatukseen.
In 1981, MacIntyre introduced in After Virtue the concept of practices, which he based on the Aristotelian distinction between praxis and poiesis.
Sittemmin yksi tärkeimmistä aristoteelisen hyve-etiikan kehittelijöistä on ollut Alasdair MacIntyre (s. 1929), jonka tutkimuksissa keskeisessä roolissa on Aristoteleen tekemästä praksiksen ja poiesiksen erottelusta johdettu käytäntöjen käsite.
The view according to which rational action and acting according to the virtues is best conceptualized as following rules or principles is criticized by arguments that are grounded by some Wittgensteinian observations, and that can be characterized as transcendental.
Hyveiden mukaista järkiperäistä toimintaa ei tule käsitteellistää jonkinlaisten periaatteiden tai sääntöjen seuraamisena eikä myöskään palauttaa tunteisiin, vaikka väitöksen mukaan tietyt kielteiset tunteet ovat yhteydessä hyveisiin ja erityisesti hyveisiin kasvamiseen.
Where education of practices and skills and the related reactive emotions are examined as conditions of learning and practicing the virtues, institutions and ideologies are examined as obstacles and threats to the virtues.
Sääntöperusteisia näkemyksiä kritisoidaan wittgensteinilaisiin huomioihin ja argumentaatiotapoihin nojautuen Hyveisiin kasvamisen ja hyveiden harjoittamisen edellytyksenä olevien käytäntöjen, taitojen ja tunteiden ohella tutkimuksessa tarkastellaan myös hyveiden institutionaalisia ja ideologisia esteitä.
In the first half of the 20th century, most moral philosophers took the concept of virtue to be secondary to moral principles or emotions, though in various and mutually conflicting ways.
Platonin ja Aristoteleen etiikan tutkimuksille keskeiset hyveet jäivät uudella ajalla ja etenkin 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla moraalifilosofisessa tutkimuksessa periaatteiden ja tunteiden varjoon.
The study includes six Finnish-published articles carrying the titles Our negative attitudes towards other persons , Authority and upbringing , Moral conflicts, regret and ethical realism , Practices and institutions , Doing justice as condition to communal action: a transcendental argument for justice as virtue , and Alienation from practices in capitalist society: Alasdair MacIntyre s Marxist Aristotelianism .
Institutionaaliset puitteet ja asemat kuitenkin mahdollistavat väärinkäytökset ulkoisesti hyvien asioiden kuten vallan ja rahan saavuttamiselle ja uhkaavat näin hyveiden harjoittamista ja kasvatuksellista välittämistä.
Later, Alasdair MacIntyre became a leading virtue ethicist.
Tässä väitöstutkimuksessa MacIntyren luonnehtimaa käytäntöjen (engl.
This also means that even though the physical environment is the same for all of us, our habits structure it into different kinds of action possibilities.
Vaikka elämmekin kaikki samassa fysikaalisessa maailmassa, toimintatapamme järjestävät ympäristön erilaisiksi toimintamahdollisuuksiksi.
For example, his theory cannot adequately confront the problem of relativism.
Senin teoriassa on kuitenkin ongelmia, sillä se ei kunnolla tarkastele relativismin ongelmaa eikä sitä, mikä on julkisen keskustelun rooli kehityksen arvioimisessa.
Mead does indeed present a socialized view of selfhood but this is a meta-sociological argument rather than a substantial sociological claim.
Mead todellakin edustaa tällaista näkemystä, mutta hän käsittelee lähinnä itsetietoisuuden ja sosiaalisuuden ennakkoehtoja eikä niinkään sano mitään minuuden kulloisestakin sisällöstä.
This introductory also contextualizes the main core of the book which consists of four chapters.
Väitöskirja koostuu yhteenvetoluvusta ja neljästä muusta luvusta.
A general classification of different institution theories is presented and it is argued that there is a need for a habitual theory of institutions due to the problems associated with these other theories.
Tutkimus käsittelee erilaisia instituutioteorioita ja esittää, että niiden rinnalle voidaan hahmottaa niin sanottu habituaalinen instituutioteoria.
One famous proponent of practice theory is Margaret Archer who has argued that the pragmatism of G. H. Mead leads to an oversocialized conception of selfhood.
G. H. Meadin pragmatismia on tulkittu niin, että sen on katsottu johtavan ylisosiaaliseen ja yksilöllisyyttä vähättelevään näkemykseen minuudesta.
Each chapter highlights these general insights from different angles.
Monet teoriat painottavat toista näistä näkökulmasta toisen kustannuksella.
Since Veblen s times, these ideas have been discussed for example, by the economist Geoffrey M. Hodgson.
Esimerkiksi taloustieteen nobelisti Amartya Sen on korostanut tätä näkökohtaa.
Pragmatism has sometimes been taken as a catchphrase for epistemological stances in which anything goes.
Pragmatismi on perinteisesti korostanut käytäntöjen ja toiminnan keskeisyyttä.
All of them discuss the core problem of social theory: how is action related to social structures (and vice versa)?
Yhteiskuntatieteiden ja yhteiskuntateorian yksi visaisimmista peruskysymyksistä liittyy siihen, mikä on yksilöiden toiminnan ja yhteiskuntarakenteiden välinen suhde.
With the help of arguments derived from pragmatism, one gets an action-based, socially constituted view of freedom in which the role of the public is essential.
Klassisten pragmatistien, G. H. Meadin ja John Deweyn argumentteja yhdistelemällä voidaan muodostaa näkemys, jossa toimintamahdollisuuksien voimakas riippuvuus sosiaalisesta kontekstista myönnetään, mutta jossa ei kuitenkaan päädytä pessimistisiin näkemyksiin toiminnan vapausasteista.
The fourth theme relates to issues of social change and development.
Monet toimintatavoistamme liittyvät sosioekonomiseen asemaan ja taustaan.
So-called habitual institutionalism accounts for institutions in terms of established and prevalent social dispositions that structure our social interactions.
Tällainen tietoinen reflektio ei kuitenkaan luonnehdi toimintaamme jatkuvasti ja reflektiokin nojaa aiemmin muodostuneisiin sosiaalisiin toimintatapoihin.
The argument is that habitual action is the explanation for the emergence of social structures from our action.
Perusoletus on se, että sosiaalisesti tavanmukaistunut (habitual) toiminta on omiaan tuottamaan ja myös ylläpitämään yhteiskuntarakenteita.
Thus, it is action rather than, for example, discourses that should be our starting point in social theory.
Tässä teoriassa esimerkiksi säännöt tai tiedolliset diskurssit eivät näyttele itsenäistä roolia, sillä ne saavat merkityksensä osana tavanmukaistuneita toimintaprosesseja.