natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For diabetes the OR for BMI did not differ from that for WC or WHR, but was lower than that for WSR (p = 0.001) in men while in women the ORs were higher for WC and WSR than for BMI (both p < 0.05).
OR painoindeksille ei eronnut OR:sta vyötärön ympärysmitalle tai vyötärö-lantio suhteelle, mutta oli pienempi kuin OR vyötärö-pituus suhteelle (p=0.001) miehillä, kun taas naisilla OR vyötärön ympärysmitalle tai vyötärö-pituus suhteelle olivat suuremmat kuin painoindeksille (molemmat p<0.05).
The ORs for diabetes in men (women) with BMI, WC, WHR and WSR were 1.52 (1.59), 1.54 (1.70), 1.53 (1.50) and 1.62 (1.70), respectively and the corresponding ORs for hypertension were 1.68 (1.55), 1.66 (1.51), 1.45 (1.28) and 1.63 (1.50).
OR:t painoindeksille, vyötärön ympärysmitalle, vyötärö-lantio suhteelle ja vyötärö-pituus suhteelle diabeteksen suhteen olivat miehillä (naisilla) 1.52 (1.59), 1.54 (1.70), 1.53 (1.50) ja 1.62 (1.70).
The prevalence of diabetes was highest in Asian Indians, lowest in Europeans and intermediate in others, given the same BMI or WC category.
Tyypin 2 diabeteksen prevalenssi oli korkein intialaisilla, matalin eurooppalaisilla, ja keskitasolla muissa Aasialaisissa väestöissä.
The findings suggest that both BMI and WC predicted diabetes and hypertension equally well in all ethnic groups.
Nämä löydökset osoittavat sekä painoindeksin että vyötärön ympärysmitan ennustavan diabeteksen ja verenpainetaudin esiintyvyyttä yhdenmukaisesti kaikissa etnisissä ryhmissä.
The differences between BMI and WC, WHR or WSR were compared, applying paired homogeneity tests (Wald statistics with 1 df).
Näiden antropometristen muuttujien välisiä eroja kyseisissä analyyseissä arvioitiin parittaisilla homogeenisyystesteillä (Waldin testi, 1 vapausaste).
Clinical trials have shown that weight reduction with lifestyles can delay or prevent diabetes and reduce blood pressure.
Epidemiologiset ja kliiniset tutkimukset ovat osoittaneet, että tyypin 2 diabeteksen kehittymistä voidaan ehkäistä ja korkeaa verenpainetta voidaan laskea terveellisen elintapaohjauksen avulla henkilöillä, joilla on korkea riski tyypin 2 diabetekseen.
The prevalence of diabetes, hypertension and central obesity was estimated, using descriptive statistics, and the differences were determined with the χ2 test.
Tyypin 2 diabeteksen, verenpainetaudin, ja vyötärölihavuuksen prevalenssit laskettiin.
Ethnic- and sex-specific change points of BMI and WC should be considered in setting diagnostic criteria for obesity to detect undiagnosed or newly diagnosed diabetes.
Etnis- ja sukupuoli-kohtainen painoindeksin ja vyötärön ympärysmitan raja-arvoja tulee soveltaa ennustettaessa diabeteksen riskiä liittyen lihavuuteen.
However, there is debate on which of the measures of obesity is best or most strongly associated with diabetes and hypertension and on what are the optimal cut-off values for body mass index (BMI) and waist circumference (WC) in this regard.
Kuitenkaan ei ole yksimielistä näkemystä siitä, onko kehon painoindeksi vai vyötärön ympärysmitta parempi ennustamaan tyypin 2 diabetesta ja verenpainetautia.
Of young men, 30% experienced high muscle dissatisfaction, while 12% used or had used muscle building supplements and/or anabolic steroids on a regular basis.
Tutkittavista miehistä 30% koki huomattavaa tyytymättömyyttä lihaksiinsa ja 12% oli käyttänyt säännöllisesti lihasmassaa kasvattavia ravintolisiä tai anabolisia hormonivalmisteita.
In boys, mainly genetic factors (82%, 95% confidence interval [CI] 72-92) explained the covariation of self-esteem between the ages 14 y and 17 y, whereas in girls, environmental factors (69%, 95% CI 43-93) were the largest contributors.
Pojilla itsetunnon muutosta 14 ja 17 ikävuoden välillä selittivät pääasiassa (82%) geneettiset tekijät, kun taas tyttöjen itsetunto oli herkempi ympäristövaikutuksille: heillä itsetunnon vaihtelun pääasiallisia selittäjiä (69%) olivat ympäristötekijät.
Thus, it is unlikely that in utero femininization, masculinization or postnatal socialization according to the sex of the co-twin have a major influence on the later development of eating disorders or related traits.
Siksi on epätodennäköistä että raskaudenaikaisilla tai myöhemmillä sisarusten välisillä feminisoivilla tai maskulinisoivilla vaikutuksilla olisi suurta merkitystä syömishäiriöiden tai niihin liittyvien oireiden synnyssä.
Male eating disorders and related traits : Genetic epidemiological study in Finnish twins
Poikien ja miesten syömishäiriöt tutkimus suomalaisilla kaksosilla
In this study, anorexia nervosa in boys and young men from the general population was more common, transient and accompanied by more substantial co-morbidity than previously thought.
Tutkimuksessa havaittiin myös että pojilla ja miehillä anoreksia nervosa on yleisempi ja lyhytkestoisempi häiriö kuin aiempiin tutkimuksiin perustuen on ajateltu.
Samples of Studies II-V consisted of young adult twins born 1974-79 from FinnTwin16 cohorts (Study II N=1245 men, Study III N=724 men, Study IV N=2122 men, Study V N=2426 women and N=1962 men), who were assessed by a questionnaire at the age 22-28 y. In addition, 49 men and 526 women were assessed by a diagnostic interview.
Aineistona olivat Helsingin yliopiston Kansanterveystieteen laitoksen kaksostutkimuksen kaikki Suomessa vuosina 1983-87 (noin 2000 poikaa ja 2000 tyttöä) ja vuosina 1974-79 (noin 2000 miestä ja 2000 naista) syntyneet kaksoset FinnTwin12 ja FinnTwin16 kohorteista.
Both genetic and environmental factors explained muscle dissatisfaction in the population, but environmental factors appeared to best explain the use of muscle-building substances.
Kaksostutkimuksen perusteella yksilöiden välisiä eroja lihastyytymättömyydessä säätelivät sekä geneettiset että ympäristötekijät, kun taas eroja lihasmassaa kasvattavien aineiden käytössä säätelivät pääasiassa ympäristötekijät.
Muscle dissatisfaction was associated with marked psychological distress such as symptoms of depression and disordered eating.
Lihastyytymättömyys liittyi laaja-alaisesti henkisen pahoinvointiin kuten masennus- ja ahdistusoireiluun, alkoholin ongelmakäyttöön, häiriintyneeseen syömiseen ja alhaiseen itsetuntoon.
Little evidence was found on that the risk for anorexia nervosa, bulimia nervosa, disordered eating or body dissatisfaction were associated with twin zygosity.
Tutkimuksessa ei löydetty näyttöä siitä että anoreksia nervosa, bulimia nervosa, häiriintynyt syöminen tai vartalotyytymättömyys olisivat kummallakaan sukupuolella yhteydessä kaksosparien tyyppiin (samaa sukupuolta olevat kaksosparit tai tyttö-poikaparit).
Additionally, male co-twins of the probands displayed significant dissatisfaction with body musculature, a male-specific feature of body dysmorphic disorder.
Lisäksi anoreksian sairastaneiden miesten miespuolisilla kaksosilla ilmeni voimakasta tyytymättömyyttä lihaksistoon, lihasmassaa lisäävien aineiden vakiintunutta käyttöä ja runsasta kuntosalilla treenaamista.
In young men, muscle dissatisfaction and muscle building supplement/steroid use were relatively common.
Tyytymättömyys lihaksistoon ja lihasmassaa kasvattavien aineiden käyttö on tutkimuksen perusteella yleistä nuorilla miehillä.
All detected probands with anorexia nervosa had recovered from eating disorders, but suffered from substantial psychiatric comorbidity, which manifested also in their co-twins.
Tutkimuksessa löydetyt anoreksiaa sairastaneet miehet olivat toipuneet syömishäiriöstä mutta kärsivät edelleen merkittävästä psyykkisestä oheissairastavuudesta, esimerkiksi vakavasta masennuksesta, jota ilmeni myös syömishäiriön suhteen tautivapailla kaksosparien jäsenillä huomattavasti enemmän kuin väestössä keskimäärin.
In adolescence, development of self-esteem was differently regulated in boys compared to girls: this finding may have far-reaching implications on the etiology of sex discrepancy of internalizing and externalizing disorders.
Kaksostutkimuksen perusteella tyttöjen ja poikien itsetunnon kehitys nuoruusiässä on eri tavoin säädeltyä.
The aim of this study was to deepen the understanding of eating disorders, body image dissatisfaction and related traits in males by examining the epidemiology and genetic epidemiology of these conditions in representative population-based twin samples.
Väitöstutkimuksen tavoitteena oli lisätä tietämystä poikien ja miesten syömishäiriöistä, vartalotyytymättömyydestä ja niihin liittyvistä tekijöistä.
The incidence rate of anorexia nervosa in males for the age of 10-24 y was 15.7 (95% CI 6.6-37.8) per 100 000 person-years, and its lifetime prevalence by the young adulthood was 0.24% (95% CI 0.03-0.44).
Sen elämänaikainen esiintyvyys nuorilla miehillä oli 0,24%, mikä tarkoittaa että nuoreen aikuisikään mennessä noin yksi neljästä sadasta suomalaismiehestä on sairastanut anoreksian.
Of the five male probands with anorexia nervosa, only one was from an opposite-sex twin pair.
Kaikki anoreksiaan sairastuneet miehet olivat ennen sairastumistaan olleet ylipainoisia toisin kuin heidän kaksosparinsa.
In both sexes, the overall profile of indicators on eating disorders was rather similar between individuals from opposite-sex and same-sex pairs.
Näiden löydösten perusteella lihastyytymättömyys on miehillä naisten häiriintynyttä syömistä ja toistuvaa laihduttelua vastaava ilmiö.
Muscle dissatisfaction exhibited a robust association with the indicators of mental distress and a genetic component (42%, 95% CI 23-59) for its liability in this population was found.
Nuoruusikäisillä pojilla tyytymättömyys oli lisäksi yhteydessä suhteelliseen laihuuteen mutta aikuisena (keskimäärin 24 vuoden iässä) lihaksiinsa tyytymättömät eivät eronneet muista miehistä pituuden, painon tai vyötärönympärysmitan suhteen.
Study IV examined associations of smoking behaviour, socio-economic position and transition of marital status with smoking cessation.
Tutkimuksessa tarkasteltiin myös tupakointikäyttäytymisen, sosioekonomisen aseman ja siviilisäädyn muutoksen yhteyttä tupakoinnin lopettamiseen.
Thus, having a partner appears to have a positive impact on smoking cessation.
Näin ollen yhteiskunnan toimenpiteillä on merkittävä vaikutus väestön tupakointiin.
The meas-ures included intensive telephone interviews, blood samples and additional postal questionnaires.
Aineisto kerättiin kyselytutkimuksilla, haastatteluilla ja osittain myös geeninäytteillä.
Although genetic factors are important in nicotine dependence and smoking behaviour, societal actions still have a primary role in tobacco control and smoking prevalence.
Vaikka perinnöllisillä tekijöillä on selvä osuus nikotiiniriippuvuuden kehitymisessä, tupakkariippuvuus ei voi syntyä jos tupakkaa ei käytetä.
Genetic factors were important in the amount smoked and smoking cessation, with about half of the phenotypic differences explained by genetic variance.
Geneettiset tekijät, joiden suhteen ihmiset ovat erilaisia, selittivät noin puolet tupakoinnin aloittamiseen, tupakointimäärään ja tupakoinnin lopettamiseen liittyvästä vaihtelusta.
About one-third of the phenotypic variation in nicotine dependence in this sample was ex-plained by genetic influences.
Noin puolet tupakointikäyttäytymisen ja yli kolmasosa nikotiiniriippuvuuden eroista näyttää selittyvän geneettisillä tekijöillä.
The worldwide health burden caused by the tobacco epidemic highlights the importance of study-ing determinants of smoking behaviour and key factors sustaining nicotine dependence.
Tupakoinnin terveyshaitat ovat maailmanlaajuisesti tarkastellen erittäin suuret, joten on tärkeää saada lisätietoa tupakointiin vaikuttavista perinnöllisistä tekijöistä ja muista tekijöistä kuten muusta terveyskäyttymisestä, persoonallisuudesta ja yhteiskunnalisista oloista.
A novel finding was that genetic influences on amount smoked and smoking cessation were largely independent of genetic influ-ences on age at initiation.
Tulosten perusteella näyttää siltä, että tupakoinnin aloittamiseen ja lopettamiseen ja toisaalta tupakoinnin määrään vaikuttavat eri geenit.
Linkage analysis of family data revealed that for smoker and nicotine dependence phenotypes as well as for co-morbidity between nicotine dependence and alcohol use signals on specific chromosome regions (chromosomes 2q33, 5q12, 5q34 7q21, 7q31, 10q25, 11p15, 20p13) exist.
Väitöstutkimuksessa havaittiin myös yhteys kromosomialueen 7q21-31 ja nikotiiniriippuvuuden sekä alkoholinkäytön välillä.
Study III aimed at identifying chromosomal regions harbouring genes that influence smoking be-haviour and nicotine dependence.
Väitöstyössä pyrittiin myös paikantamaan tupakointikäyttäytymiseen ja nikotiiniriippuvuuteen liittyviä perimän alueita.
Study II investigated the effect of genetic and environmental factors on nicotine dependence, as measured by the novel multidimensional Nicotine Dependence Syndrome Scale (NDSS).
Tutkimuksessa löytyi merkittävä yhteys tupakoinnin määrän ja kromosomialueen 10q25 välillä; alue sijaitsee lähellä kohtaa, joka on aiemmin uusiseelantilaisessa tutkimuksessa yhdistetty nikotiiniriippuvuuteen.
The NDSS correlated highly with other established nico-tine dependence scales (FTND and DSM-IV), suggesting that this new scale would be a feasible and valid measure for identifying nicotine-dependent smokers among the ever-smoking popula-tion.
Tutkimuksessa kehitettiin myös uutta moniulotteista nikotiiniriippuvuusmittaria, jolla voidaan arvioida riippuvuuden eri osa-alueita: pakonomainen ja muiden asioiden edelle menevä tupakointi (pakonomaisuus ja ensisijaisuus), ajasta ja paikasta riippumatta samanlaisena jatkuva tupakointi (jatkuvuus ja samankaltaisuus) sekä tarve tupakoinnin lisäämiseen saman vaikutuksen saamiseksi (sietokyky).
Getting married was associated with an increased probability of cessation in men, a finding confirmed among dis-cordant twin pairs.
Miehillä lopettamista ennusti myös avio- tai avoliiton solmiminen, ja ylipäänsä parisuhteessa eläminen näytti edesauttavan tupakoinnin lopettamista.
Indicators of socio-economic position were important pre-dictors of smoking cessation even when adjusted for previous smoking behaviour.
Korkea koulutus ja ammattiasema ennustivat tupakoinnin lopettamista.
Earlier smoking behaviour, nicotine dependence, socio-economic position and demographic factors have all been shown to be associated with smoking cessation.
Tutkimus osoitti, että perintötekijöillä on merkitystä riippuvuuden kehittymiselle, mutta myös yhteiskunnalliset erot mm. koulutuksessa ja siviilisäädyssä vaikuttavat tupakan käyttöön ja kykyyn lopettaa.
This study is linked to the Older Finnish Twin Cohort with new data collec-tion during 2001-2006 that focused on smoking twin pairs and their family members.
Tutkimukseen osallistui kaikkiaan noin 9000 suomalaista kaksosta ja heidän perheenjäsentään.
Future studies should examine the complex interactions between genetic and environmental factors in nicotine dependence.
Väitöskirjatutkimuksessa selvitettiin tekijöitä, jotka vaikuttavat tupakoinnin aloittamiseen ja lopettamiseen, tupakoinnin määrään ja nikotiiniriippuvuuteen.
Study I examined whether a genetic component underlies smoking behaviour among Finnish adults.
Tutkimuksessa havaittiin, että kolme neljästä tupakoitsijasta oli nikotiiniriippuvaisia.
Type 2 diabetes is an increasing, serious, and costly public health problem.
Tyypin 2 diabetes on kasvava, vakava ja kallis kansanterveysongelma.
In the 1992 cohort the risk score performed equally well.
Vuoden 1992 kohortissa testi osoittautui yhtä luotettavaksi.
They were also offered circuit-type resistance training sessions and were advised to increase overall physical activity.
Heille tarjottiin myös mahdollisuus osallistua kuntosalityyppiseen voimaharjoitteluun, ja heitä ohjattiin lisäämään kaikenlaista fyysistä aktiivisuutta.
The intervention goals were to reduce body weight (5% or more reduction from baseline weight), limit dietary fat (< 30% of total energy consumed) and saturated fat (< 10% of total energy consumed), and to increase dietary fibre intake (15 g / 1000 kcal or more) and physical activity (≥ 30 minutes/day).
Ohjauksessa tavoitteena oli laihtuminen (5 % tai enemmän lähtöpainosta), rasvan (< 30 % kokonaisenergiasta) ja erityisesti tyydyttyneen rasvan (< 10 % kokonaisenergiasta) määrän rajoittaminen ruokavaliossa, sekä kuidun saannin (vähintään 15 g / 1000 kcal) ja liikunnan (vähintään 30 minuuttia / päivä) lisääminen.
Prevention of type 2 diabetes with lifestyle intervention : emphasis on dietary composition and identification of high-risk individuals
Elintapaohjaus tyypin 2 diabeteksen ehkäisyssä : ruokavalion koostumuksen merkitys sekä suuririskisten henkilöiden tunnistaminen
Until recently, proper evidence regarding the prevention of type 2 diabetes has been virtually missing.
Viime aikoihin asti luotettavaa näyttöä tyypin 2 diabeteksen ehkäisyn toteutettavuudesta ja vaikuttavuudesta ei ole ollut olemassa.
After that, the study participants continued to visit the study clinics for the annual examinations, for a mean of 3 years.
Siitä eteenpäin osallistujia seurattiin vuosittaisilla tutkimuskäynneillä keskimäärin 3 vuoden ajan.
The participants in the intervention group received, in addition, individualised dietary counselling by a nutritionist.
Interventioryhmän jäsenet saivat lisäksi säännöllistä ravitsemusasiantuntijan (ravitsemusterapeutti tai ravitsemustieteilijä) antamaa yksilöohjausta.
To study the effect of lifestyle intervention on diabetes risk, we recruited 522 volunteer, middle-aged (aged 40 - 64 at baseline), overweight (body mass index > 25 kg/m2) men (n = 172) and women (n = 350) with impaired glucose tolerance to the Diabetes Prevention Study (DPS).
Diabeteksen ehkäisytutkimukseen (DPS) valittiin 522 vapaaehtoista, keski-ikäistä (ikä 40 - 64 vuotta tutkimuksen alussa), liikapainoista (painoindeksi > 25 kg/m2) miestä (n = 172) ja naista (n = 350), joilla seulontavaiheessa todettiin heikentynyt glukoosinsieto (IGT).
In the 1987 cohort the optimal cut-off point of the risk score identified 78% of those who got diabetes during the follow-up (= sensitivity of the test) and 77% of those who remained free of diabetes (= specificity of the test).
Vuoden 1987 kohortissa testillä voitiin tunnistaa 78 % tulevista diabetestapauksista (testin sensitiviteetti) ja 77 % henkilöistä joilla diabetesta ei todettu seuranta-aikana (testin spesifiteetti).
The increase in the prevalence of the disease can mainly be attributed to changing lifestyles leading to physical inactivity, overweight, and obesity.
Taudin lisääntyminen johtuu pääasiassa elintapojen muutoksesta, erityisesti liikunnan vähenemisestä sekä liikapainon ja lihavuuden yleistymisestä.
First analysis on end-points was completed after a mean follow-up of 3.2 years, and the intervention phase was terminated after a mean duration of 3.9 years.
Ryhmien välinen ero diabeteksen ilmaantuvuudessa analysoitiin ensimmäisen kerran keskimäärin 3,2 vuoden seuranta-ajan jälkeen, ja varsinainen interventiojakso päätettiin keskimäärin 3,9 vuoden seuranta-ajan jälkeen.
To be cost-effective, intensive interventions to prevent type 2 diabetes should be directed to people at an increased risk of the disease.
Ollakseen kustannusvaikuttavaa, tehostettu ehkäisytyö tulisi kohdistaa henkilöihin, joilla on suurentunut riski sairastua tyypin 2 diabetekseen.
After a mean follow-up of 3.2 years, the risk of diabetes was reduced by 58% in the intervention group compared with the control group.
Keskimäärin 3,2 vuoden seuranta-aikana diabeteksen ilmaantuvuus oli tehostettua ohjausta saaneilla 58 % pienempi kuin verrokeilla.
Baseline age, body mass index, waist circumference, history of antihypertensive drug treatment and high blood glucose, physical activity and daily consumption of fruits, berries or vegetables were selected into the risk score as categorical variables.
Ikä, painoindeksi, vyötärönympärys, verenpainelääkkeiden käyttö, aikaisemmin todettu korkea verensokeri, liikunnan määrä sekä hedelmien ja vihannesten käyttötiheys valikoituivat osatekijöiksi diabetesriskitestiin.
The National FINRISK Study 1987 cohort (model development data) included 4435 subjects, with 182 new drug-treated cases of diabetes identified during ten years, and the FINRISK Study 1992 cohort (model validation data) included 4615 subjects, with 67 new cases of drug-treated diabetes during five years, ascertained using the Social Insurance Institution's Drug register.
Vuoden 1987 kohortissa (n = 4435) todettiin 10 vuoden aikana 182 uutta lääkehoidettua diabetestapausta ja vuoden 1992 kohortissa (n = 4615) 67 tapausta viiden vuoden aikana.
These lifestyle-related risk factors offer also a possibility for preventive interventions.
Elintapoihin liittyvien riskitekijöiden rooli taudin kehittymisessä tarjoaa toisaalta mahdollisuuden taudin ennaltaehkäisyyn.
The participants were randomly allocated either to the intensive lifestyle intervention group or the control group.
Henkilöt jaettiin satunnaisesti saamaan joko tavanomaista (verrokkiryhmä) tai tehostettua elintapaohjausta (interventioryhmä).
After 1 and 3 years, mean weight reductions were 4.5 and 3.5 kg in the intervention group and 1.0 kg and 0.9 kg in the control group.
Verrokeilla paino laski keskimäärin 1,0 kg yhden vuoden ja 0,9 kg kolmen vuoden aikana.
The final Finnish Diabetes Risk Score (FINDRISC) form includes, in addition to the predictors of the model, a question about family history of diabetes and the age category of over 64 years.
Lopulliseen riskitestilomakkeeseen otettiin lisäksi kysymys diabeteksen esiintymisestä suvussa, sekä lisättiin ikäryhmä yli 64-vuotiaat.
The control group received general dietary and exercise advice at baseline, and had annual physician's examination.
Verrokeille annettiin tutkimuksen alussa yleistasoista ruokavalio- ja liikuntaneuvontaa, ja tämän jälkeen he kävivät vuosittain lääkärintarkastuksessa ja laboratoriokokeissa.
Cardiovascular risk factors improved more in the intervention group.
Myös sydän- ja verisuonitautien riskitekijät muuttuivat edulliseen suuntaan tehostettua ohjausta saaneilla.
During the post-intervention follow-up period of 3 years, the risk of diabetes was still 36% lower among the former intervention group participants, compared with the former control group participants.
Keskimäärin kolmen vuoden jatkoseurannan aikana diabeteksen ilmaantuvuus oli tehostettua ohjausta saaneilla edelleen 36 % verrokkeja pienempi.
In conclusion, the intensive lifestyle intervention produced long-term beneficial changes in diet, physical activity, body weight, and cardiovascular risk factors, and reduced diabetes risk.
Väitöskirjatyön tulokset osoittavat, että tehostetulla elintapaohjauksella on mahdollista saada aikaan pitkäaikaisia, edullisia muutoksia korkean diabetesriskin omaavien henkilöiden ruokavaliossa ja liikuntatottumuksissa sekä painossa ja sydän- ja verisuonitautien riskitekijöissä.
The aim of this series of studies was to investigate whether type 2 diabetes can be prevented by lifestyle intervention in high-risk individuals, and to develop a practical method to identify individuals who are at high risk of type 2 diabetes and would benefit from such an intervention.
Väitöskirjatyössä selvitettiin mahdollisuutta ehkäistä elintapaohjauksen avulla tyypin 2 diabeteksen puhkeamista suuren sairastumisriskin omaavilla henkilöillä, sekä kehitettiin seulontamenetelmä suuririskisten henkilöiden tunnistamiseksi.
The reduction in the incidence of diabetes was directly associated with achieved lifestyle goals.
Diabeteksen puhkeaminen oli sitä epätodennäköisempää, mitä useamman asetetuista elintapatavoitteista henkilö saavutti.
Diabetes status was assessed annually by a repeated 75 g oral glucose tolerance testing.
Diabeteksen toteamiseksi kaikille osallistujille tehtiin vuosittain 2 tunnin glukoosirasituskoe, joka toistettiin diagnoosin varmentamiseksi.
Furthermore, those who consumed moderate-fat, high-fibre diet achieved the largest weight reduction and, even after adjustment for weight reduction, the lowest diabetes risk during the intervention period.
Heillä myös diabeteksen ilmaantuvuus oli pienin, myös sen jälkeen kun painonmuutoksen vaikutus oli huomioitu.