natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Only the hippurate-negative B. pilosicoli strain could be reisolated from two of eight infected pigs.
Kahdeksan porsaan infektoiminen hippuraatti-negatiivisella B. pilosicolilla ja kahdeksan porsaan B. pilosicoli -viitekannalla ei aiheuttanut spiroketaaliripulia yhdelläkään eläimellä.
The congruent phylogeny of hippurate-negative and -positive B. pilosicoli was further ascertained by an ultrastructural study; the two biotypes shared all of the features unique to the species B. pilosicoli.
Biokemiallisesti epätavallisten, hippuraatti-negatiivisten kantojen lukeutuminen B. pilosicoli -lajiin osoitettiin kantojen 16S ribosomaalisten DNA-sekvenssien, koko genomin makrorestriktioprofiilien sekä solun hienorakenteen perusteella.
An occasional hippurate-negativity can disturb the phenotype-based differential diagnostics of B. pilosicoli.
Vasta ruumiinavauksissa kahden porsaan näytteistä voitiin osoittaa hippuraatti-negatiivinen B. pilosicoli kanta.
These results enabled the construction of an amended classification scheme for phenotypic differentiation of porcine B. pilosicoli.
D-riboositestin lisääminen sikojen brakyspirojen lajidiagnostiikan skeemaan vahvisti selkeästi fenotyyppiperusteista erotteludiagnostiikkaa.
The growth of diseased pigs is retarded and their feed conversion is lowered, resulting in diminished production.
Porsivat emakot ja karju siirrettiin takaisin sikalaan syksyn aikana; kasvavat eläimet myytiin.
Experimental pigs were inoculated either with a hippurate-negative B. pilosicoli strain or with a B. pilosicoli type strain.
B. pilosicolia muistuttavat hippuraatti-negatiiviset kannat olivat 16S rDNA -sekvenssien perusteella erottamattomia sekä suomalaisista että ulkomaisista hippuraatti-positiivisista B. pilosicoli -kannoista.
The pathogenicity of hippurate-negative B. pilosicoli should be further studied in modified conditions for trial pigs.
Työ osoitti, että hippuraatti-negatiivinen B. pilosicoli kykenee kolonisoitumaan sian suolistoon, mutta sen taudinaiheutuskyvyn tarkempi arviointi edellyttää lisätutkimuksia.
A high discriminatory power of pulsed-field gel electrophoresis (PFGE) was established with either SmaI or MluI used as a restriction enzyme.
B. pilosicoli -bakteerisolulle tyypilliset hienorakenteet ja ulkomitat voitiin elektronimikroskopian avulla todeta myös hippuraatti-negatiivisilla kannoilla.
Eradication of a chronic B. pilosicoli infection without total depopulation was attempted in a 60-sow farrowing herd.
Kuudenkymmenen emakon porsastuotantosikalan saneeraus kroonisesta B. pilosicoli tartunnasta toteutettiin kesäaikaan sikadysenterian saneerauksen periaatteita noudattaen.
A single genotype could persist in a herd for several years; however, genetic recombination among B. pilosicoli strains might occurr.
Yksittäinen genotyyppi näytti voivan säilyä tilalla lähes muuttumattomana useita vuosia.
A B. pilosicoli-specific D-ribose test was therefore established to strengthen the diagnostics protocol.
Myös B. pilosicolin laboratoriodiagnostiikkaan kaivattiin parannusta.
The epidemic nature of B. pilosicoli infection in Finnish pig farms was shown, and the role of migrating vectors or fomites for horizontal transmission was assessed as minor.
Uudeksi tulokkaaksi koetun bakteerin epidemiologiasta ja torjuntakeinoista suomalaisessa tuotantoympäristössä tarvittiin enemmän tietoa.
The principles for eradication of B. hyodysenteriae, the cause of swine dysentery, were applied.
Tuloksista voitiin päätellä, että D-riboosin käyttö on B. pilosicolilla vakaampi ominaisuus kuin hippuraatin hydrolyysi.
Heavy infection may be fatal.
Voimakkaat infektiot voivat aiheuttaa kuoleman.
Immunological differences were observed in two-dimensional Western blot analysis.
Immunologisia eroja havaittiin kaksiulotteisella Western blot -menetelmällä.
In Finland, four species have been confirmed: Trichinella spiralis, T. nativa, T. britovi and T. pseudospiralis.
Suomesta on löydetty tähän mennessä neljä lajia: Trichinella spiralis, T. nativa, T. britovi ja T. pseudospiralis.
When exposed to human serum, no binding of complement factors C1q, C3, C8 or C9 to the outermost layer of the cuticle of adults, newborn larvae or muscle larvae was observed.
Seerumin komplementtitekijöiden C1q, C3, C8 tai C9 sitoutumista ei havaittu loisen uloimmassa kerroksessa aikuisilla, vastasyntyneillä tai lihasvaiheen loisilla.
The role of the complement system in the host's defence against Trichinella was evaluated in an experimental infection of normal and complement factor C6-deficient rats with both T. spiralis and T. nativa.
Elimistön puolustusmekanismeihin kuuluvan komplementtijärjestelmän merkitystä Trichinella-infektiossa tutkittiin infektoimalla normaaleja ja komplementtitekijä C6-puutteisia rottia T. spiralis ja T. nativa -loisilla.
Specific antibodies were recognized after two weeks of infection in both ELISA and Western blot analysis.
Spesifejä vasta-aineita todettiin kahden infektioviikon jälkeen sekä ELISA-, että Western blot -menetelmillä.
Raccoon dogs are favourable hosts for Trichinellae - they do not suffer from any clinical signs of trichinellosis even when the infection doses are fairly high.
Supikoirat ovat suotuisia isäntiä Trichinella-lajeille - niillä ei esiinny kliinisiä trikinelloosi-oireita suurehkoillakaan infektioannoksilla.
Trichinella spiralis occurs in the domestic cycle, whereas T. nativa is the most common species infecting sylvatic animals in Finland.
Näistä T. spiralis esiintyy kotieläimillä, kun taas T. nativa on tavallisin laji villieläinten infektioissa.
Human infection occurs after eating under-cooked meat, typically pork, wild boar or horse, containing infective Trichinella-larvae.
Tartunnan voi saada syömällä raakaa tai huonosti kypsennettyä, tyypillisesti sian, villisian tai hevosen, lihaa.
After MALDI-TOF analysis, we were not, however, able to identify the different proteins in database searches.
Tietokantahauissa, MALDI-TOF -massaspektrometrian jälkeen, eroavia proteiineja ei kuitenkaan voitu tunnistaa.
Trichinella spiralis capsules were lemon-shaped, whereas the capsules of T. nativa were more spherical and had more intense inflammation around them.
Histologiselta morfologialtaan T. spiralis -kudoskapselit olivat sitruunan muotoisia, kun taas T. nativa -kapselit olivat pyöreämpiä, ja niiden ympärillä oli voimakas tulehdusreaktio.
The survival of larvae in normal and C6-deficient serum was also observed in vitro.
Trichinella-toukkien elävyyttä tutkittiin normaalissa ja C6-puutteisessa seerumissa myös in vitro.
No effect of C6 deficiency was noted in either species in vivo or in vitro.
C6-puute ei vaikuttanut kummankaan Trichinella-lajin selviytymiseen in vivo tai in vitro.
These two species have differences in their infectivity in different hosts and also in their resistance to freezing; T. spiralis does not survive at -20ºC, but in certain host species T. nativa does.
Myös pakastuksen kestävyydessä on eroja: T. spiralis ei selviydy kauan -20ºC:ssa, kun taas eräiden isäntäeläinten lihaksistossa T. nativa selviytyy useita kuukausia, tai jopa vuosia.
To learn more about the two most common Trichinella species in Finland, T. spiralis and T. nativa, these species were compared in this thesis both in vivo and in vitro.
Tässä tutkimuksessa vertailtiin kahta Suomen yleisintä Trichinella-lajia, T. spiralis ja T. nativa, in vivo ja in vitro.
To investigate differences between T. spiralis and T. nativa, soluble proteins of their crude larval extracts were analysed by two-dimensional electrophoresis.
Trichinella spiralis ja T. nativa lihastoukkien liukoisten proteiinien eroja analysoitiin kaksiulotteisella geelielektroforeesilla.
This suggests that Trichinellae have mechanisms for evasion of complement, and that membrane attack complex does not explain the different infectivity of these two species in rats.
Komplementtijärjestelmän membraaneja tuhoava kompleksi ei selitä lajien erilaista infektiivisyyttä rottiin.
Trichinella nativa has a lower infectivity in rats.
Trichinella nativa infektoi rottia heikommin kuin T. spiralis.
No significant differences in the course of infection were noted between T. spiralis and T. nativa.
Trichinella spiralis ja T. nativa infektioiden välillä ei havaittu merkittävää eroa tällä isännällä.
A peak of eosinophilic granulocytes was observed on the second week of infection, and weight loss and anaemia were more common in the infected group than in controls.
Painon väheneminen ja anemia olivat yleisempiä infektoidulla eläimillä verrattuna kontrollieläimiin.
Eleven genotypes of Trichinella have been differentiated by PCR-based methods.
Trichinella-genotyyppejä tunnetaan tällä hetkellä 11.
Clearly different protein patterns were seen.
Elektroforeesikuviot erosivat toisistaan selvästi.
Raccoon dogs (Nyctereutes procyonoides), common Trichinella hosts in the Finnish fauna, and complement factor C6-deficient rats, in which the complement membrane attack complex was inactivated, were used as in vivo experimental models.
Supikoira (Nyctereutes procyonoides), yleinen Trichinella-loisten isäntälaji Suomen luonnossa, ja rotta toimivat in vivo koemalleina.
Trichinella is a widely spread zoonotic nematode parasite.
Trichinella-sukkulamato on laajalle levinnyt loinen niin isäntäeläinkirjoltaan kuin maantieteellisestikin.
Freezing was also shown to cause some changes in protein patterns.
Toisen infektioviikon lopulla todettiin piikkimäinen nousu veren eosinofiilisten granulosyyttien määrässä.
Clear morphological differences between the species were observed in the tissue capsules.
Myös loisten pakastuskäsittelyllä oli vaikutusta geelikuvioihin.
At present, imports of beef and beef-derived foods may impose on Finnish consumers a significantly greater exposure than domestic products.
Lisäksi naudanlihan ja siitä saatavien elintarvikkeiden tuonnin arvioitiin, riippumatta vähäisestä kulutusosuudesta, voivan altistaa suomalaisia kuluttajia salmonellatartunnalle merkittävästi enemmän kuin kotimaisten tuotteiden.
The drive for risk-based food safety management, systems and control has spread world-wide in recent decades.
Elintarviketurvallisuutta on viime vuosina pyritty muuttamaan riskiperusteiseksi maailmanlaajuisesti.
In this Ph.D. thesis, microbiological risk assessment (MRA) was investigated as a basis for risk-based food safety management, which was defined as ‘food safety management based on risk assessment in order to achieve an appropriate level of protection (ALOP)’.
Väitöskirjassa riskiperusteisuus määriteltiin tieteelliseen riskinarviointiin perustuvaksi elintarviketurvallisuuden riskinhallinnaksi, jonka tavoitteena on kansallisesti hyväksytyn suojatason, ALOP -arvon, saavuttaminen.
If their salmonella prevalence or their share of the foods consumed in Finland increase, the number of human cases could rapidly rise.
Salmonellatapausten määrä voi kohota nopeasti, jos salmonellan esiintyvyys kyseisissä tuontielintarvikkeissa lisääntyisi tai niiden osuus kulutuksesta kasvaisi selvästi.
The QMRA produced in this work has for the first time provided the possibility to quantitatively asses the relationships between targets set in the FSCP and their impact on public health.
Väitöskirjassa esitetyn riskinarvioinnin avulla ensimmäistä kertaa laskettiin elintarviketurvallisuustavoitteiden ja salmonellavalvontaohjelman välisiä suhteita sekä arvioitiin niiden vaikutusta kansanterveyteen.
The goal of the FSCP was declared in 1994 to ‘maintain the present salmonella situation’, which was considered to refer to the salmonella incidence in humans at that time, and also the de facto ALOP.
Valvontaohjelman tavoitteena on ollut 1995 lähtien säilyttää Suomen hyvä salmonellatilanne, mikä tulkittiin tosiasialliseksi ALOP -arvoksi.
A quantitative microbiological risk assessment (QMRA) was conducted on salmonella in the beef production chain according to the official standards of the Codex Alimentarius Commission (Codex Alimentarius), and utilized in determining the food safety metrics for beef production.
Naudanlihantuotantoa esimerkkinä käyttäen tehtiin mikrobiologinen riskinarviointi salmonellan esiintyvyydestä koko elintarvikeketjussa sekä sen vaikutuksesta kuluttajien salmonellatapausten määrään.
This study showed that QMRA can be valuable in national risk management decision making, although few QMRAs are currently available.
Tutkimus osoitti tieteellisen riskinarvioinnin arvon kansallisessa riskinhallintaan liittyvässä päätöksenteossa ja se nosti esiin tarpeen kehittää yritystason riskinhallintaan soveltuvia työkaluja.
In Finland, food safety management on the food plant level is implemented through an HACCP-like regulated system termed an own-checking (OC) programme.
Elintarvikkeen aiheuttaman terveyshaitan riskiperusteista hallintaa tutkittiin riskinarvioinnin keinoin vallitsevan lainsäädännön ja omavalvontatoiminnan kautta.
If the salmonella prevalence reached the PO limit of 1% or values near it, the public health risk would increase and overrun the de facto ALOP.
Vaikka salmonellaa esiintyy Suomessa kansainvälisesti katsoen erittäin vähän, valvontaohjelman edellyttämä korkeintaan 1 %:n esiintyvyystavoite havaittiin liian korkeaksi ylläpitämään hyväksyttyä suojatasoa.
The targets set for beef processing plants by the government were converted into quantitative limits, and the results of salmonella monitoring included in the FSCP were examined by the QMRA.
Samalla esitettiin naudanlihan tuotantoketjulle ns. elintarviketurvallisuusmittareita, jotka määriteltiin salmonellavalvontaohjelman ja muiden säädösten mukaisista vaatimuksista.
No correlation between MCTs and meat quality (drip loss, colour and pH) was found.
Korrelaatiota MCT-isomuotojen ja lihan laadun (valuma, väri ja pH) välillä ei löydetty.
The immunoblot technique was used in Finnish Landrace and Yorkshire pigs to investigate the amounts and isoform distributions of MCT1, MCT2 and MCT4 in five different oxidative and glycolytic skeletal muscles.
Tutkimuksessa käytettiin Wester Blot -tekniikkaa määrittämään suomalaisten maatiais- ja yorkshire-sikojen MCT1, MCT2 ja MCT4 isomuotojen määrää ja jakautumista viidessä sian lihaksessa, sekä ohut- ja paksusuolessa.
In this study, HSP72 concentrations were measured in the porcine small intestine, colon and serum.
Tutkimuksessa mitattiin HSP72 pitoisuuksia sian ohutsuolessa, paksusuolessa ja seerumissa.
In gastrointestinal tract, MCT1 and MCT4 were found in both sites studied, but MCT2 only in the small intestine.
Sekä ohut- että paksusuolesta löydettiin MCT1 ja MCT4, mutta MCT2 vain paksusuolesta.
In all muscles, the amount of MCT1 was small in comparison to that found in other species and the inter-individual variation was high.
MCT1 isomuodon määrä oli hyvin alhainen verrattuna aiemmin tutkittuihin lajeihin.
HSP72 in the colon correlated with serum HSP72, suggesting that the colon is a significant source of serum HSP72 and serum HSP72 may reflect changes in the permeability of intestinal epithelium due to stress.
Havaittiin, että seerumin HSP72 pitoisuus korreloi paksusuolen HSP72 pitoisuuden kanssa, mikä osoittaa että seerumin HSP72 on mahdollisesti peräisin paksusuolesta.
Measuring stress in animals is a challenging task.
Erityisesti suolen hyvinvoinnille on myös stressitekijöillä suuri merkitys.
Lactate is transported out of the muscles by monocarboxylate transporters (MCTs), which are important proteins in muscle pH regulation.
Tämä tapahtuu solukalvolla sijaitsevien proteiinien, kuten MCT (monocarboxylate transporter), avulla.
MCT2 was more abundant in glycolytic than oxidative muscles, while MCT4 was found in equal amounts in all muscles.
Myös MCT4, joka toimii tehokkaimmin korkeissa laktaattipitoisuuksissa, löydettiin kaikista sian lihaksista.
Colon HSP72 content was negatively correlated with carcass weight (growth).
Lisäksi havaittiin, että paksusuolen HSP72 pitoisuus korreloi negatiivisesti eläimen kasvun kanssa.
Polymorphisms in the promoter area of the hsp70.2 gene have earlier been suggested to affect expression of HSP72.
Myös HSP72 geenin promoottorialueen polymorfismien vaikutusta proteiinipitoisuuteen tutkittiin, mutta selvää yhteyttä ei löydetty.
A continuous production of small amounts of lactate occurs in the white muscles of the domestic pig, to which the animal seems partially adapted because of expression of the high-affinity isoform, MCT2, in their skeletal muscle.
Tutkimusten perusteella sian lihakset ovat sopeutuneet jatkuvaan maitohapon tuotantoon, sillä MCT2 proteiini, jota ei ole löydetty aiemmin tutkittujen eläinlajien luustolihaksista, löydettiin nyt sian lihaksista.
The most interesting finding was that drip loss was greater in pigs with the insert than in normal pigs, the character which could also have commercial significance.
Tutkimuksissa löydettiin kuitenkin uusi polymorfismi maatiaissioista, ja jatkotutkimuksia ansaitseva havainto oli, että valuma on suurempi eläimillä, joilta tämä insertti löytyy, kuin niillä joilla ei inserttiä ole.
Cells respond to stress by synthesizing heat shock proteins (HSPs), especially HSP72.
Solut tuottavat stressin aikana erityistä stressiproteiinia (HSP72), joka suojaa soluja stressin aiheuttamilta vaurioilta, eikä sitä kuljeteta aktiivisesti solun ulkopuolelle.
Since CD147 is essential for the activity of MCT1 and MCT4, the breed difference suggests that the MCT activity is higher in Yorkshire than in Landrace pigs.
Rotueroja näissä ei löydetty, mutta CD147 proteiinia oli runsaammin yorkshire- kuin maatiaissioilla, mistä johtuen yorkshire-sikojen MCT-aktiivisuus suolistossa on todennäköisesti suurempi kuin maatiaissikojen.
In stressful situations, anaerobic muscles of the domestic pig easily produce lactate.
Lihasian anaerobiset lihakset tuottavat helposti maitohappoa, mikä täytyy kuljettaa ulos solusta jotta lihas ei happamoituisi.
MCTs were also measured from the small intestine (2.5 m from pylorus) and proximal colon, where also CD147, a chaperone for MCT1 and MCT4, was measured.
Suolessa tutkittiin lisäksi CD147 proteiinin ilmenemistä, joka on tärkeä tekijä erityisesti MCT1 ja MCT4 proteiinien toiminnalle.
MCTs are also important in gastrointestinal tract, facilitating the absorption of lactate and short-chain fatty acids.
Lisäksi MCT proteiinit kuljettavat suolistossa laktaattia sekä lyhytketjuisia rasvahappoja mm. solujen ravintoaineeksi, vaikuttaen näin suoliston hyvinvointiin.
These results suggest that HSP72 may have potential as a marker of stress in pigs, but more studies are needed to confirm this.
Tällöin seerumin kohonnut HSP72 pitoisuus heijastaisi stressin aiheuttamaa läpäisevyyden muutosta suolen seinämässä, ja voisi näin ollen toimia suolen toiminnan ja hyvinvoinnin mittarina.
The results also support the view that MCT4 may be important at high lactate concentrations.
MCT2 toimii kuljettajana erityisen tehokkaasti matalissa laktaattipitoisuuksissa.
The development of antibiotic resistance is one of the serious consequences of these mechanisms.
Antibioottiresistenssin kehittyminen on yksi näiden mekanismien vakavista sivuvaikutuksista.
The effects of antibiotic usage on bacteria are one of the most important questions in modern medicine, and knowledge of these effects helps in evaluating the necessity of antibiotic therapy.
Antibioottien käytön vaikutukset bakteerikantaan on yksi modernin lääketieteen tärkeimmistä kysymyksistä ja tieto näistä vaikutuksista auttaa arvioimaan antibioottiterapioiden tarpeellisuutta.
Further analyses indicated that the milk components casein and especially α- and β-casein are the primary inducing agents of biofilm production.
Jatkotutkimuksissa selvisi, että maidon komponentti kaseiini ja etenkin α- ja β-kaseiinit ovat ensisijaiset indusoijat biofilmin muodostuksessa.
S. uberis mainly infects the udder from environmental sources and is one of the most common causative agents of bovine mastitis.
S. uberis infektoi utareita enimmäkseen ympäristölähteistä ja on yksi yleisimmästä naudan mastiitin aiheuttajista.
Besides genetic rearrangements, bacteria have other mechanisms to persist in hostile environments.
Geneettisten uudelleenjärjestäytymisten lisäksi bakteereilla on myös muita keinoja, joiden avulla selvitä vaikeissa olosuhteissa.
Streptococcus uberis is a Gram-positive pathogenic bacterium and a member of the pyogenic group of the genus Streptococcus.
Streptococcus uberis on Gram-positiivinen patogeeninen bakteeri, joka kuuluu Streptococcus -suvun pyogeeniseen ryhmään.
The evolutionary success of bacteria depends on genetic variability.
Bakteerien menestyminen muuttuvassa ympäristössä on riippuvainen geneettisestä vaihtelusta.
However, the molecular biology of S. uberis has been relatively unknown.
Tästä huolimatta S. uberis bakteerin molekyylibiologiasta tiedetään suhteellisen vähän.
Milk, the natural growth medium of mastitis bacteria, induced biofilm formation in most strains, even at low concentrations.
Maito, luonnollinen mastiittibakteerin kasvualusta, indusoi biofilmin muodostusta jopa pieninä pitoisuuksina useimmissa kannoissa.
Research on stress inducible systems provides us with information on how bacteria evolve, develop antibiotic resistance and escape the host immune system.
Stressi-indusoituvien systeemien tutkimus lisää tietoa siitä kuinka bakteerit kehittyvät, tulevat resistenteiksi antibiooteille ja suojautuvat isäntäorganismin immuunijärjestelmältä.
The changes in enzymes involved in nucleotide balance suggest that nucleotide biosynthesis is a mechanism to stimulate mutagenesis leading to the development of antibiotic resistance.
Muutokset nukleotiditasapainosta vastaavien entsyymien määrässä puolestaan viittaavat siihen, että nukleotidien biosynteesi voi olla mutageneesiä stimuloiva mekanismi, joka johtaa antibioottiresistenssin kehittymiseen.
This variability may be the result of beneficial mutations in the genome or from the uptake of genetic elements that increase viability under stress conditions.
Tämä geneettinen vaihtelu voi olla seurausta hyödyllisten mutaatioiden syntymisestä tai bakteerien hankkimista DNA-elementeistä, jotka parantavat selviytymiskykyä stressitilanteissa.
The biofilm formation of S. uberis provides a possible explanation for the ability of S. uberis to cause persistant mastitis, independent of antibiotic treatment.
Kyky muodostaa biofilmiä tarjoaa mahdollisen selityksen sille, miksi S. uberis aiheuttaa sitkeitä mastiitteja antibioottihoidoista huolimatta.
In the first part of this research, the stress tolerance and mutagenic mechanisms of S. uberis were characterized.
Tämän tutkimuksen ensimmäisessä osassa karakterisoidaan S. uberis bakteerin stressinsietokykyä ja mutaatiomekanismeja.
In study II, exposure to the fluoroquinolone antibiotic ciprofloxacin was also shown to induce antibiotic resistance-promoting mutations in S. uberis, but the mutagenesis was not UmuC-mediated.
Osajulkaisussa II osoitettiin myös fluorokinoloni-antibiootti siprofloksasiinille altistumisen aiheuttavan mutaatioita ja antibioottiresistenttiyttä S. uberis bakteerissa, mutta tämä mutageneesi ei ollut UmuC:n aiheuttamaa.
Bacteria are repeatedly exposed to agents such as antibiotics and host immune responses, which may induce in bacteria a variety of survival strategies, including mutagenic mechanisms.
Bakteerit altistuvat jatkuvasti stressaaville ympäristötekijöille, kuten antibiooteille ja isäntäorganismin immuunijärjestelmälle, jotka saattavat aktivoida selviytymismekanismeja kuten mutaatiomekanismeja.
The proteins were identified by mass spectrometry as enzymes involved in oxidative stress tolerance, NADH generation and nucleotide biosynthesis.
Massaspektrometrian avulla nämä proteiinit tunnistettiin oksidatiivisen stressin sietokyvyssä, NADH:n synteesissä ja nukleotidien biosynteesissä toimiviksi entsyymeiksi.
The results suggest that ciprofloxacin exposure causes oxidative damage in S. uberis.
Tulosten perusteella siprofloksasiinialtistus aiheuttaa oksidatiivisia vaurioita S. uberis bakteerissa.
The strains differed in their ability to form biofilms, ranging from low-producing strains to strains producing thick, multi-layered biofilms.
Kantojen muodostamat biofilmit vaihtelivat paksuudeltaan suuresti lähes olemattomasta biofilmistä paksuihin monikerroksisiin biofilmeihin.