natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Snoring has traditionally been measured to predict OSA, but it has not been quantified in the same way as sleep disordered breathing events are.
Kuorsausta on perinteisesti mitattu lähinnä uniapnean ennustamiseksi ja objektiivinen kuorsauksen toteaminen on vaatinut unirekisteröinnin.
The treatment of choice for obstructive sleep apnea is continuous positive airway pressure (CPAP).
CPAP (continuous positive airway pressure)- eli ylipainehengityshoito on obstruktiivisen uniapnean hoidon kulmakivi.
Finally, a low score for willingness to continue CPAP therapy after a short trial predicted CPAP failure and poor CPAP adherence after one year.
Haluttomuus jatkaa CPAP-hoitoa aloituksen jälkeen ennusti CPAP-hoidon epäonnistumista ja huonoa hoitoon sitoutumista yhden vuoden kohdalla.
To investigate the frequency of upper airway symptoms in subjects referred for a sleep study, we enrolled 524 consecutive patients and asked them to complete a questionnaire inquiring about current upper airway symptoms and any history of nasal and pharyngeal disorders prior the sleep study.
Tutkiaksemme ylähengitystieoireiden määrä unirekisteröintiin lähetetyillä potilailla, pyysimme 524 suppeaan unitutkimukseen lähetetyn potilaan täyttämään ylähengitystieoireita ja aiempia ylähengitystiesairauksia koskevan kyselykaavakkeen ennen unitutkimusta.
Upper airway symptoms are frequent in snorers and patients with obstructive sleep apnea syndrome (OSAS) already prior any treatment.
Ylähengitystieoireet ovat tavallisia kuorsaajilla ja uniapneapotilailla jo ennen mitään hoitoa.
Simple and cost-effective systems are needed to screen for snoring and OSA.
Lihavuuden lisääntyessä kuorsaus ja uniapnea lisääntyvät ja yksinkertaisia ja kustannustehokkaita kuorsauksen ja uniapnean seulontatutkimuksia tarvitaan.
The most common upper airway symptoms in patients with untreated OSAS were associated with mucosal dryness.
Tavallisimmat ylähengitystieoireet hoitamattomassa uniapneassa liittyvät limakalvojen kuivumiseen ja helpottuvat CPAP-hoidon myötä.
In addition, patients with moderate to severe OSAS who were beginning CPAP treatment frequently suffered daily or almost daily from upper airway symptoms: dryness of mouth (61%), throat (54%) and nose (51%), nasal stuffiness (52%), sneezing (30%), mucus in the throat (24%), rhinorrhea (17%), and nose bleeds (6%).
Yli puolet CPAP-hoidon aloittavista keskivaikeaa ja vaikeaa uniapneaa sairastavista potilaista valittivat nenän tukkoisuutta (52%) sekä suun (61%), nielun (54%) ja nenän kuivuutta (51%).
Although CPAP treatment is effective for OSA, the challenge is to improve treatment adherence.
mutta potilaiden sitoutuminen hoitoon on usein vaatimatonta, vaikka CPAP-hoito on osoitettu tehokkaaksi.
Subjects referred for a sleep study often presented with upper airway symptoms.
Unirekisteröintiin lähetetyillä potilailla on paljon ylähengitystieoireita.
The operation of rights is also examined from pragmatic perspective.
Ihmisoikeuksia on mielenkiintoista tarkastella pragmaattisesta näkökulmasta.
Thus, in the service of practice, human rights can start to produce good and bad practical consequences depending on the perspective to the matter.
Kun teoreettiset ihmisoikeudet sulautuvat käytännöksi ne voivat tukea sekä hyviä että huonoja lopputuloksia, näkökulmasta riippuen.
The seven articles that form the substance of my thesis discuss human rights both from theoretical as well as from practical perspective.
Väitöskirjani koostuu johdannosta ja seitsemästä artikkelista, jotka tarkastelevat ihmisoikeuksia sekä teoreettisesta että käytännön näkökulmista.
Towards pragmatic evaluation Human rights are interplay between theory and practice.
Pragmaattinen suhtautuminen ihmisoikeuksiin tuo esiin ihmisoikeuksien poliittisuuden ja ihmisoikeuksien teorian ja käytännön välisen jännitteen.
From pragmatic perspective the abstract idea of promoting and respecting human rights emerges as overly simplistic, even clichéd, demand as in practice human rights can be invoked in support of almost any purpose or goal.
Käytännössä ihmisoikeudet ovat avoimia ja ristiriitaisia käsitteitä, joilla voidaan edistää lähes mitä tahansa tavoitetta.
Pragmatic approach is interested in what kind difference do human rights make in practice, which purpose does human rights language serve and who are included and who are excluded from the protection of rights.
Tällainen lähestymistapa ei ole niinkään kiinnostunut siitä, mitä ihmisoikeuksien sanotaan olevan teoreettisella tasolla, vaan siitä mitä ihmisoikeudet käytännössä saavat aikaan ja ketä ne tietyssä kontekstissa hyödyttävät.
On the one hand human rights are conventions, rules and standards on the other hand these same conventions and standards receive their meaning in professional practice.
Ihmisoikeudet luovat tärkeitä standardeja ja mekanismeja, mutta ihmisoikeuksia on myös arvosteltu byrokraattiseksi, länsimaiseksi ja tekopyhäksi järjestelmäksi.
I use concepts, techniques and approaches that draw on traditional legal writing and legal analysis, approaches that are affected by more critical legal writing as well as concepts and approaches that are affected by discussions and methodologies in cultural anthropology.
Käsittelen artikkeleissani pakolaisoikeutta, Euroopan unionin turvapaikkapolitiikkaa, uskonnonvapautta, kidutuksen ja halventavan kohtelun kieltoa, sekä ihmisoikeuksien ja kulttuurin välistä suhdetta.
Human rights do not only set limits as they also create opportunities.
Ihmisoikeudet voivat tarjota suojelua kipua ja kärsimystä vastaan, mutta ne voivat edistää myös niiden etuja, joilla on valtaa.
There are many ways to explore human rights, as different professional or academic contexts and situations require different strategies and languages.
Moderni maailma tuntee vetovoimaa ihmisoikeuksia kohtaan, koska niiden ajatellaan tarjoavan moniarvoiselle yhteiskunnalle humanitaarista, objektiivista ja epäpoliittista ohjausta.
The research material consists of the prospective Young Finns study that began in 1980 and included 3596 participants, the 10317-participant Wisconsin Longitudinal study, and mathematical models for the evolution of cooperation.
Tutkimusmateriaalina toimivat 1980-luvulta asti seurattu 3596:n suomalaisen havaintoaineisto, Lasten Sepelvaltimotaudin Riskitekijät -tutkimus, 10317 amerikkalaisen havaintoaineisto, Wisconsinin pitkättäistutkimus, sekä yhteistyön evoluution matemaattiset mallit.
Despite this, basic research has not found natural taxa that would correspond to clinical diagnoses for depression.
Tästä huolimatta perustutkimus ei ole löytänyt kliinistä diagnostiikkaa vastaavaa luonnollista rajaa masentuneiden ja ei-masentuneiden välille.
This thesis aims to understand statistical variation and joint variation of individual depressive symptoms over time, the causal relationships between these symptoms, and their potentially adaptive evolutionary origins.
Tässä väitöskirjassa pyritään ymmärtämään yksittäisten masennusoireiden tilastollista vaihtelua ja yhteisvaihtelua ajassa, oireiden kausaaliyhteyksiä, ja niiden mahdollisia evoluution kannalta adaptiivisia ominaisuuksia.
Regarding individual symptoms, it was shown that body-image dissatisfaction was the most temporally stable symptom, and strongly associated with chronically elevated dysphoria over a 16 year follow-up.
Näistä yksittäisistä oireista todettiin, että tyytymättömyys omaan ruumiinkuvaan oli sekä ajassa poikkeuksellisen pysyvää että vahvasti yhteydessä 16 vuoden ajan suhteellisen korkeana pysyneeseen masennuspisteeseen.
Overall, instead of a single disorder, depressive symptoms may reflect multiple processes, some of them being adaptive instead of dysfunctional.
Tulokset vihjaavat että yksittäisen häiriön sijaan, masennusoireet heijastelevat useita prosesseja, joista osa voi olla ennemmin adaptiivisia kuin toimintahäiriöitä.
Depression has been estimated to be the second largest cause of years lived with a disability, and much research on depressive symptoms exists.
Masennus on arvioitu toisiksi suurimmaksi toimintakyvyttömänä elettyjen elinvuosien aiheuttajaksi maailmassa, ja masennusoireita on tutkittu paljon.
Finally, combining the bargaining models of depression with mathematical models for the evolution of cooperation showed that, in theory, evolution should favor the emergence of depressive symptoms in natural populations, as they promote fitness-enhancing cooperation by rendering defection from joint enterprises less tempting.
Yhdistämällä masennuksen neuvottelustrategia-malli yhteistyön evoluution matemaattisiin malleihin osoitettiin että teoriassa evoluution tulisi suosia masennuspiirteiden kehittymistä populaatiotasolla.
In contrast, symptoms related to sleep and tiredness were the least stable, and novel methods based on non-Gaussian distributions suggested that sleep problems cause other depressive symptoms.
Sen sijaan uneen ja väsymykseen liittyvä oireilu oli lyhytkestoisempaa, ja uudenlaisen epä-Gaussisiin jakaumiin perustuvan päättelyn mukaan aiheutti muita masennusoireita.
First, temporal trajectories of a depressive-symptom sum was modeled with a stochastic differential equation model which results in a more empirically justified approach than typical latent-trait models, allowing causal roles for individual symptoms rather than viewing them as passive reflections.
Se tuottaa tyypillisiä latentin taustatekijän malleja realistisemman tilastollisen aikasarjakuvauksen, ja mahdollistaa yksittäisten oireiden toimimisen kausaalisesti aktiivisina tekijöinä yksiulotteisen taustatekijän heijastusten sijaan.
It is often assumed that a one-dimensional latent continuum underlies depressive symptoms, but empirical evidence does not support this idea either.
Yksiulotteinen jatkumo usein oletetaan masennusoireiden taustavaikuttajaksi, mutta tätäkään ajatusta uusin tutkimus ei tue. Oireiden ajatellaan olevan osa huonosti tunnettua syy- ja seuraussuhteiden verkostoa.
The study was divided into three parts.
Väitöstyö jaettiin kolmeen vaiheeseen.
Approximately every second blue fox pelt in the world is produced in Finland.
Keskimäärin joka toinen siniketunnahka maailmassa on tuotettu Suomessa.
Finland is a leading blue fox pelt producer globally.
Suomi on maailman suurin siniketunnahkojen tuottajamaa.
Optimization of the current breeding scheme for blue fox
Sinikettujen jalostusohjelman optimointi
The heritabilities of the traits in Finnish blue fox breeding vary from 6-10% for fertility traits and 10-55% for pelt traits.
Jalostettavista ominaisuuksista alhaisin periytyvyys todettiin olevan pentuekoolla (6-10 %) ja korkein turkin värin tummuudella (51-55 %).
Fertility and pelt quality are the most economically valuable traits in Finnish blue fox production.
Biologis-taloudellisen tilasimulaation mukaan hedelmällisyysominaisuuksilla on korkein taloudellinen arvo sinikettujen jalostusohjelmassa.
Finnish blue fox population has relatively large effective population size and inbreeding is not a problem in the Finnish blue fox population.
Tutkimus osoitti, että suomalaisessa sinikettupopulaatiossa on runsaasti eläinjalostukselle tärkeää perinnöllistä vaihtelua ja että suomalaisen sinikettupopulaation keskimääräinen sukusiitos- ja sukulaisuusaste on hyvin alhainen.
The pelt traits, such as size, quality and color darkness and clarity are first graded on live animals (grading traits) and later after slaughtering evaluated on processed pelts displayed for auction sales (pelt character traits).
Turkiseläinten jalostusohjelma perustuu elävistä eläimistä tehtyihin silmämääräisiin koon ja turkin laadun arviointeihin, nahkonnan jälkeen tehtäviin nahan koon ja laadun mittauksiin sekä pentuekokoon ja penikoimisen onnistumista kuvaaviin hedelmällisyysominaisuuksiin.
The selection of breeding candidates while restricting genetic change in pelt size to zero caused only minor loses in economic results.
Kuitenkin, tutkimus osoitti, että nahan koon perinnöllinen muutos on rajattavissa nollaan ilman merkittäviä taloudellisia menetyksiä.
The third part used bio-economic modeling to estimate economic weights in Finnish blue fox production and compared different selection strategies from an economic point of view.
Kolmannessa vaiheessa vertailtiin myös eri valintastrategioiden tuottamaa taloudellista tulosta.
The highest heritability was found for color darkness and the lowest for litter size.
Toiseksi korkein korkein arvo saatiin nahan laadulle kun taas nahan koon taloudellinen arvo oli selvästi edellä mainittuja alhaisempi.
Pelt size and animal size have antagonistic genetic correlation with litter size.
Nahan koon ja pentuekoon välillä todettiin olevan epäsuotuisa perinnöllinen yhteys.
The goals of Finnish blue fox production are to increase pelt size, improve pelt quality and increase the litter result.
Käytännössä tämä tarkoittaa, että paras taloudellinen tulos saadaan, jos jalostusohjelmassa painotetaan nykyistä enemmän hedelmällisyyttä ja nahan laatua ja vähemmän nahan kokoa.
The selection based on litter size, grading traits and pelt character traits gave only slightly better economic results than selection based on only pelt character traits and on litter size.
Lisäksi paras taloudellinen tulos saavutetaan, mikäli valinta perustuu kaikkien ominaisuuksien samanaikaiseen valintaan ilman rajoituksia.
Genetic correlation between pelt color clarity and grading color clarity was low.
Turkin massakkuudella ja peitinkarvan peittävyydellä todettiin olevan voimakkain perinnöllinen yhteys nahan laatuun.
Using the grading traits gave a poorer economic outcome than pelt traits.
Tutkimuksen kolmannessa vaiheessa muodostettiin biologis-taloudellinen tilasimulaatio, jonka avulla laskettiin taloudelliset arvot kaikille jalostusohjelman ominaisuuksille.
The Bolivian sites are interpreted as permanent settlements, while the Acrean earthworks were constructed principally for ceremonial purposes.
Bolivian kohteet tulkitaan pysyviksi asuinpaikoiksi, kun taas Acren maanrakenteilla oli pääasiassa seremoniallinen käyttötarkoitus.
Pre-columbian earthwork sites in the frontier region between Brazil and Bolivia, Southwestern Amazon
Esikolumbiaaniset maarakennemuinaisjäännökset Brasilian ja Bolivian rajaseudulla, Lounais-Amazonialla
The earthworks documented in the Riberalta region are structurally simpler than the ones studied in Acre and are found in slightly different locations, e.g., on high river bluffs or inland only a few kilometers from the main rivers.
Riberaltan alueella dokumentoidut kiinteät muinaisjäännökset ovat rakenteellisesti yksinkertaisempia kuin Acressa ja sijaitsevat jokien rantaterasseilla tai sisämaassa muutaman kilometrin päässä jokilaaksoista.
The main aim of this dissertation, consisting of four peer-reviewed articles and a synthesis paper, is to build new knowledge and expand on the existing, but still noticeably sparse data on the region's pre-Columbian earthworking cultures.
Väitöskirjan, joka koostuu neljästä vertaisarvioidusta artikkelista sekä synteesiartikkelista, päätavoitteena on tuottaa uutta sekä laajentaa jo olemassa olevaa, mutta vielä vähäistä tietoa Lounais-Amazonian esikolumbiaanisista maarakennekulttuureista.
This suggestion challenges the conventional view of ancient Amazonian peoples being non-sedentary, with an egalitarian social organization and an inability to alter and manage the environment in which they lived.
Tämä oletus haastaa perinteisen näkemyksen Amazonian kansoista hajanaisten ravintoresurssien perässä alati liikkuvina pieninä, löyhästi organisoituneina ryhminä, joilla ei ollut keinoja hallita ja muokata elinympäristöään.
It proposes a hypothesis of the existence of relatively early sedentary interfluvial populations with rather organized and peculiar societal and ideological systems in the southwestern Amazon.
Väitöskirjassa esitetään hypoteesi suhteellisen varhaisen pysyväluontoisen asumismuodon sekä organisoituneen yhteiskunnallisen ja ideologisen järjestelmän omaavan väestön, tai jopa sivilisaation, olemassaolosta Lounais-Amazonian terra firme -alueilla.
Because research on pre-Columbian earthworks has only recently begun, a number of basic questions concerning the function and chronology of these structures, and the ethno-cultural and socio-political relationships of the societies who created them still remain unanswered.
Tutkimuksen ollessa vasta aluillaan, maarakenteiden käyttötarkoitus ja kronologia, rakenteet aikaansaaneiden ryhmien etnis-kulttuurinen tausta sekä sosiopoliittiset suhteet muihin Amazonian esikolumbiaanisiin kulttuureihin ovat kysymyksiä, joihin ollaan toistaiseksi vasta etsimässä vastauksia.
This dissertation presents and discusses the results of archaeological fieldwork undertaken at earthwork sites in two neighboring frontier regions in the southwestern Amazon: the region of Riberalta in Bolivia and the eastern state of Acre in Brasil.
Väitöskirjassa esitetään Brasilian Acren osavaltion itäosassa ja bolivialaisen Riberaltan kaupungin ympäristössä maarakennekohteilla suoritettujen arkeologisten kenttätöiden tulokset.
The earthwork building practice prevailed in the Riberalta region from around 200 B.C. until the period of European contact, whereas the geometric earthwork tradition began earlier in Acre, around 1200 B.C., if not before.
Maanrakennekohteet Riberalta alueella ajoittuvat 200 eKr. lähtien aina eurooppalaisen valloituksen ajan alkuun saakka.
In Acre, the sites are located on high interfluvial plateaus near minor watercourses.
Acren maarakennekohteet taas keskittyvät jokien välisille tulvimattomille ylätasangoille.
Amazonian earthworks have a variety of forms and sizes, and are found in different geographical and ecological locations, indicating separate time periods, distinct cultural affiliations, and diverse functions.
Ne ovat tyypiltään varsin vaihtelevia, joko yksittäisiä kaivantoja ja maavalleja tai useiden erimuotoisten, yleisimmin pyöreiden tai neliömäisten, kaivantojen muodostamia laajempia kokonaisuuksia, ja heijastavat historian eri ajanjaksoja, kulttuureja sekä käyttötarkoituksia.
By the tenth century A.D., the regional confederation that created the geometric enclosures was already disintegrating.
Acressa geometrinen maanrakennetraditio alkoi aiemmin, viimeistään noin 1200 eKr., mutta jo 900-luvulla alueellinen liittouma, joka loi geometriset maarakenteet, oli hajoamassa vaikkakin joitain kohteita ilmeisesti käytettiin jopa 1300-luvulle saakka.
Even so, some sites apparently remained in use until the fourteenth century A.D. Chronologically and culturally, these earthworking peoples were formative-stage societies demonstrating emerging sedentism and evolving socio-organizational structures, and in Acre in particular, a society united by a highly developed ideological system materialized in the geometric enclosure architecture.
Lisäksi Acressa yhteisöt yhdisti pitkälle kehittynyt alueellinen ideologinen järjestelmä, joka materialisoitui geometristen maarakenteiden arkkitehtuurissa.
In this thesis I used a genome-wide set of candidate gene-based microsatellite markers, in combination with quantitative genetic approaches, to explore the patterns of adaptive diversity and divergence among stickleback populations from a variety of habitats ranging from global to local geographic scales.
Käytin tässä väitöskirjatyössä suurta määrää kandidaattigeeneihin ankkuroituja mikrosatelliitti ja SNP merkkigeenejä yhdessä kvantitatiivisen genetiikan menetelmien kanssa selvittääkseni kolmipiikin (Gasterosteus aculeatus) geneettistä erilaistumista ja sen evoluutiivisiä syitä.
These results are particularly noteworthy, firstly from the perspective that earlier studies conducted using neutral marker genes have largely overlooked the patterns and magnitude of divergence, and secondly due to the comprehensive geographic coverage of the investigations.
Nämä havainnot ovat merkille pantavia siinä perspektiivissä, että aiemmat neutraaleja merkkigeenejä hyödyntäneet tutkimukset eivät ole tätä erilaistumista kyenneet todentamaan.
Yet, identifying patterns of adaptive divergence and the ecological factors that have contributed to them is essential for understanding how natural selection can maintain local adaptation in the face of gene flow.
Myös luonnonvalinnan ja geneettisen satunnaisajautumisen suhteellinen merkitys geneettisten erojen selittäjänä on yleensä tuntematon, samoin kuin se, jos ja kuinka luonnonvalinta kykenee ylläpitämään paikallisia sopeumia geenivirrasta huolimatta.
Through comparisons of several independent, isolated pairs of marine and freshwater populations, I found that selection is acting on many genomic regions harbouring genes whose putative functions are related to a wide variety of physiological processes.
Parittaisten meri- ja makean veden populaatioiden vertailu maailmanlaajuisessa mittakaavassa paljasti ison joukon luonnonvalinnan alla olleita fysiologisesti merkittäviä geenejä, jotka ovat todennäköisesti mahdollistaneet kolmipiikkien sopeutumisen makeaan veteen.
Signatures of selection were detected in several candidate genes, along with clear evidence for adaptive differentiation in a phenotypic trait (lateral plate number).
Erilaistuminen ilmeni sekä kandidaattigeeneihin sitoutuneissa merkkigeeneissä, että myös ilmiasullisessa ominaisuudessa (kylkikilpien määrä), jonka ilmenemistä säätelevä geeni on tunnettu.
However, due to the difficulties in deciphering and studying the genetic basis of phenotypic variability and differentiation in quantitative traits especially in marine vertebrates the occurrence and scale of local adaptation in them is still poorly understood.
Tarve tämän ymmärryksen kartoittamiselle korostuu erityisesti merikalojen kohdalla, joiden biologiset ominaisuudet ovat rajoittaneet niiden perinnöllisyyden ja paikallisten sopeumien tutkimusta.
I also found indications that adaptation to freshwater environments may have been achieved through different genetic pathways in different populations.
Valinnan alla olleet geenit eivät olleet aina samoja populaatioparista toiseen, mikä on tulkittavissa osoitukseksi siitä, että sopeutuminen makeaan veteen on voinut tapahtua eri populaatioissa vaihtoehtoisten geneettisten mekanismien avulla.
Overall, the results from this thesis point to the conclusion that adaptive genetic and phenotypic differentiation is common, even in continuous marine habitats lacking obvious physical barriers to dispersal and gene flow.
Yleisesti ottaen voidaan sanoa että tähän väitöskirjaan sisältyvien tutkimusten tulokset tukevat näkemystä, jonka mukaan kolmipiikkipopulaatiot niin meressä kuin makeissakin vesissä ovat sekä ilmiasullisesti että perinnöllisesti sopeutuneet paikallisiin olosuhteisiin.
Analysis of population structure with only these outlier loci uncovered a higher degree of differentiation than was evident in neutral loci, and in some cases, patterns of adaptive differentiation were correlated with environmental variables likely to act as selective agents in the marine environment (viz. salinity and temperature).
Tätä tulkintaa tukivat myös valinnan alla olleiden lokusten alleelifrekvenssien korrelaatiot ympäristön suolapitoisuuden kanssa, sekä myös laboratoriossa tehdyt kasvatuskokeet, joissa eri alkuperää olevien kolmipiikkien kelpoisuutta testattiin eri suolapitoisuuksissa mittavien faktorikokeiden avulla.
Focussing on populations within the physically continuous, yet environmentally heterogeneous marine habitat, I further investigated whether selection is acting strongly enough to promote adaptive population structuring despite high gene flow.
Tutkimukset meripopulaatioiden geneettisestä erilaistumisesta paljastivat, että voimakkaasta geenivirrasta huolimatta, myös meripopulaatiot olivat voimakkaasti toisistaan erilaistuneita.
Studies focussed on the genetic basis of this differentiation can inform us about these issues, especially if the genetic variants under investigation can be linked with information about their functional role(s) and/or gauged against expectations derived from evolutionary null models.
Ymmärryksemme tämän muuntelun proksimaattisista ja ultimaattista syistä on kuitenkin vajavaista: useinkaan ei ole selvää missä määrin ilmiasulliset erot johtuvat geneettisistä erilaistumisesta ja missä määrin ilmiasullisesta plastisuudesta.
Genetics of Local Adaptation in theThree-spined Stickleback
Maantieteellinen muuntelu eliöiden ilmiasullisissa ominaisuuksissa on tavallista.