natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Clinical disease activity was assessed with the Crohn’s disease activity index (CDAI) and endoscopic activity with both the Crohn’s disease index of severity (CDEIS) and the simple endoscopic score for Crohn’s disease (SES-CD).
Toisessa osatyössä osoitettiin Crohnin taudin histologisen aktiivisuuden korreloivan hyvin ulosteen merkkiaineisiin paksusuolen sekä paksusuolen ja ohutsuolen loppuosan Crohnin taudissa.
Fecal calprotectin and lactoferrin were significantly higher in endoscopically active disease than in endoscopic remission.
Ulosteen kalprotektiini ja laktoferriini näyttävät soveltuvan hyvin Crohnin taudin aktiivisuuden arviointiin ja ovat herkempiä aktiivisuuden mittareita kuin laajalti käytössä oleva seerumin CRP-arvo.
Conclusions: For evaluation of CD activity, based on endoscopic findings, more sensitive surrogate markers than CDAI and CRP were fecal calprotectin and lactoferrin.
Tutkimuksen ensimmäisessä osatyössä havaittiin, että ulosteen merkkiaineet kalprotektiini ja laktoferriini korreloivat hyvin Crohnin taudin endoskooppiseen aktiivisuuteen.
In CD, these neutrophil-derived proteins thus seem to be useful surrogate markers of endoscopic activity.
Nämä valkosoluproteiinit ovat käyttökelpoisia Crohnin taudin hoitovasteen monitoroinnissa.
In prospective Study III, after baseline ileocolonoscopy, 15 patients received induction with anti-TNFα blocking agents and endoscopic, histologic, and fecal-marker responses to therapy were evaluated at 12 weeks.
Ulosteen kalprotektiini ja laktoferriini olivat selvemmin koholla niillä potilailla, joilla tähystyksessä todettiin aktiivinen paksusuolen tai paksusuolen ja ohutsuolen loppuosan Crohnin tauti kuin niillä potilailla, joilla oli ohutsuolen loppuosaan rajoittuva tauti.
The original study sample in Helsinki consisted of 8000 subjects aged 20-69 years, 6062 (76%) of whom participated.
Kohderyhmänä Helsingissä oli 8000:n iältään 20-69-vuotiaan aikuisen satunnaisotos, josta 6062 (76%) osallistui.
Skin-prick tests were performed on subjects ≤ 60 years of age; thus, a total of 498 tests were done.
Ihopistokoe tehtiin yhteensä 498 tutkittavalle.
Physician-diagnosed chronic bronchitis was reported to be 10.7% in Estonia, 3.1% in Sweden and 2.9% in Finland among subjects aged 20-64 years (p<0.001).
Lääkärin toteamaa kroonista keuhkoputkitulehdusta ilmoitti sairastavansa 3.1% Ruotsissa, 2.9% Suomessa ja 10.7% Virossa samassa ikäryhmässä (p<0.001).
Asthma-related symptoms were most common in Estonia, and among those with typical asthma symptoms the diagnosis of asthma was least likely in Estonia.
Astmaoireet olivat kuitenkin yleisimpiä Virossa ja kävi ilmi, että merkittävä osa astmatyyppisistä oireista ilmoittaneista oli siellä saanut kroonisen keuhkoputkitulehduksen diagnoosin.
Comparison of the results between Finland, Sweden and Estonia in subjects 20-64 years of age revealed the highest prevalence of physician-diagnosed asthma in Sweden, 7.8%, while the prevalence in Finland was 5.9% and in Estonia 2.0% (p<0.001).
Verratessa kaikkien tutkimuskeskusten tuloksia lääkärin toteaman astman esiintyvyys oli 7.8% Ruotsissa, 5.9% Suomessa ja 2.0% Virossa ikäryhmässä 20-64-vuotiaat (p<0.001).
The most common sensitizing allergen was the dog.
Koira, kissa ja koivu olivat suuruusjärjestyksessä yleisimmät reaktioita aiheuttaneet allergeenit.
Objectives: To assess the prevalence and risk factor profiles of respiratory symptoms, asthma and chronic bronchitis in Helsinki, and to compare these results with those for Sweden and Estonia.
Väitöstyö kuuluu FinEsS-tutkimusprojektiin, jonka tarkoituksena on selvittää ja seurata keuhko-oireiden, ahtauttavien keuhkosairauksien ja allergisen herkistymisen esiintyvyyttä ja riskitekijöitä Suomessa, Ruotsissa ja Virossa.
This thesis reports only the results of the prick tests in Helsinki.
Keuhkotoimintakokeiden tuloksia ei esitetä tässä väitöstyössä.
Sensitization to multiple allergens was associated with a high prevalence of asthma and allergic rhinitis.
Positiivisten ihotestitulosten lukumäärän lisääntyessä allergisen nuhan ja astman esiintyvyys kasvoi tilastollisesti merkitsevästi (p<0.001).
Prevalence and determinants of respiratory symptoms, asthma, chronic bronchitis and allergic sensitization in Helsinki : A comparison between Finland, Sweden and Estonia : The FinEsS studies - Helsinki I
Jatkotutkimuksena Helsingissä tehtiin vuosien 2001-2003 aikana satunnaisesti valituille tutkittaville haastattelu, allergiataipumuksen selvittämiseksi prick-ihopistokoe 15 allergeenilla ja keuhkotoimintakokeita kuten spirometria ja bronkodilataatiokoe, histamiinialtistuskoe, uloshengityksen typpioksidipitoisuuden mittaus ja hengitysäänianalyysi.
For subjects aged 26-39 years, the prevalence was highest, 56.8%, and 23.7% were sensitized to at least four allergens.
Alle 40-vuotiaiden ikäryhmässä 42% herkistyneistä reagoi vähintään neljälle allergeenille vastaten neljäsosaa koko ikäryhmästä.
Results: In Helsinki, the prevalence of physician-diagnosed asthma was 6.6% and of physician-diagnosed chronic bronchitis 3.7% among subjects aged 20-69 years.
Ihopistokokeen perusteella herkistyneiden osuus Helsingissä oli 47% ja ikäryhmässä 26-39-vuotiaat 57%.
Thus, altogether 58 661 subjects aged 20-64 years were invited to participate in Finland, Sweden and Estonia, and 44 483 (76%) did so.
Väitöstyössä verrattiin eri alueiden tuloksia keskenään erityisesti riskitekijöiden ja diagnoosikäytäntöjen suhteen ikäryhmässä 20-64-vuotiaat yhteensä 44 483 vastauksen perusteella (76% kutsutuista).
Further analyses revealed that the diagnosis of asthma was favoured in Finland and Sweden, while the diagnosis of chronic bronchitis was more likely in Estonia for subjects with the same symptoms.
Kroonisen keuhkoputkitulehduksen osalta esiintyi alidiagnostiikkaa Suomessa ja Ruotsissa.
Skin-prick tests in Helsinki revealed a high prevalence of sensitization, 46.9%.
Allergiataipumus on aikuisilla myös lisääntynyt: 47% helsinkiläisistä on ihopistokokeiden perusteella herkistyneitä yleisille allergiaa aiheuttaville tekijöille.
The prevalence of physician-diagnosed chronic bronchitis was low in Helsinki, with only one-fifth of subjects fulfilling the symptom criteria for chronic bronchitis reporting having a diagnosis of chronic bronchitis.
Kroonisen keuhkoputkitulehduksen esiintyvyys, 3-4%, on puolestaan laskenut aiempaan nähden, toisaalta vain 19% tähän viittaavia oireita ilmoittaneista oli saanut diagnoosin.
In study II we found that refractive surgery may be also successfully used for iathrogenic anisometropia.
Väitöskirjan toisessa osatyössä totesimme, että refraktiivista kirurgiaa voidaan käyttää myös verkkokalvoirtaumaleikkauksen indusoiman anisometropian hoidossa.
The findings in conclusion strengthen our hypothesis of plastic changes in the visual cortex of adult anisometropic and mildly visually impaired patients after refractive surgery.
Yhdessä nämä tutkimustulokset tukivat hypoteesiamme siitä, että refraktiivinen kirurgia indusoi plastisista muutoksista näköaivokuorella aikuisilla anisometrooppisilla ja lievästi heikkönäköisillä potilalla.
Anisometropia is a risk factor for amblyopia.
Huomattavan anisometropian on todettu altistavan amblyopian eli heikkonäköisyyden kehittymiselle.
In anisometropia, the two eyes have unequal refractive power.
Anisometropia tarkoittaa silmien eritaitteisuutta.
In Study III we evaluated mildly visually impaired adult patients after refractive surgery.
Väitöskirjan kolmannessa osatyössä tutkimme refraktiivista kirurgiaa lievästi heikkonäköisten aikuisten potilaiden kohdalla.
A significant improvement in best-spectacle-corrected visual acuity (BSCVA) among myopic control subjects was evident 3 months postoperatively.
Myoopeilla paras lasikorjattu näkö saavutti lähes maksiminsa 3 kuukautta leikkauksen jälkeen.
In this study, a dramatic decrease in the number of active voxels in the fovea was found among anisometropic patients.
Väitöskirjan neljännessä osatyössä totesimme funktionaalisen MRI:n avulla, että anisometrooppisilla potilailla fovea-alueen aktiivisten voxelien määrä romahtaa refraktiivisen kirurgian jälkeen.
Additional goal was to examine changes in the primary visual cortex (V1) using multifocal functional magnetic resonance imaging (mffMRI) after laser refractive surgery.
Taittovirheen korjauksen jälkeen aivokuorella mahdollisesti tapahtuvaa visuaalista uudelleenprosessointia tutkimme funktionaalisen MRI:n avulla.
Refractive surgery for iatrogenic and congenital anisometropia and mild visual impairment
Yhteenvetona todetaan, että refraktiivinen kirurgia voi olla merkittävä osa anisometrooppisten ja lievästi heikkonäköisten potilaiden hoitoa ja näön kuntoutusta sekä ylläpitämistä.
The improvement in BSCVA was significantly slower for anisometropic patients and the improvement appeared to persist to the end of the follow-up (24 months).
Anisometropiapotilailla parhaan lasikorjatun näön kehitys oli huomattavasti hitaampaa.
Study I comprised of 57 anisometropic patients (anisometropia of ≥3.25 diopters) and 174 isometropic myopic subjects formed the control group.
Tässä tutkimuksessa selvitimme kahdessa eri potilasryhmässä (aikuiset anisometropiset ja lievästi heikkonäköiset potilaat) taittovirheleikkauksen vaikutusta potilaan näkökykyyn.
The visual deficiencies are thought to be irreversible after the first decade of life.
Nykykäsityksen mukaan ihmisen näköaivokuori on herkkä ärsykkeille vain noin 10-vuotiaaksi asti.
The aim of this study was to investigate functional outcome of excimer laser refractive surgery in adult anisometropic and visually impaired patients.
Väitöskirjan ensimmäisessä osatyössä selvitimme taittovirheleikkauksen tuloksia anisometrooppisilla ei-amblyooppisilla potilailla.
There was a statistically significant improvement in BSCVA among visually impaired patients and the difference in the mean BSCVA between visually impaired patients and isometropic myopic control subjects diminished during follow-up.
Hypoteesimme oli, että taittovirheet aiheuttavat osittaisen heikkonäköisyyden ja poistamalla tämä näkemisen este, potilaiden näkökyky paranee.
Among atopic asthmatics, FENO was significantly lower in smokers than in nonsmokers, whereas no difference appeared among nonatopic asthmatics.
Atooppisessa astmassa FENO oli matalampi tupakoivilla kuin tupakoimattomilla, ei-atooppisessa astmassa puolestaan ei eroa näiden ryhmien välillä todettu.
For these purposes, we studied a random sample of 248 citizens of Helsinki, 227 army conscripts with current symptoms suggesting asthma, 19 COPD patients, and 39 healthy subjects.
Väitöskirjatyön aineisto koostui aikuisikäisen (27-61-v.) helsinkiläisväestön satunnaisotoksesta (n=248), astmaepäilyn vuoksi tutkimuksiin lähetetyistä varusmiehistä (n=227) ja kontrolliryhmästä (n=19) sekä keuhkoahtaumatautia sairastavista potilaista (n=19) ja heidän kontrolliryhmästään (n=20).
The short-term repeatability of FENO in COPD patients was examined in order to assess whether the degree of chronic obstruction influences the repeatability.
Krooninen obstruktio ei heikentänyt FENO-mittauksen toistettavuutta, joten menetelmä on siltä osin käyttökelpoinen myös COPD-potilailla.
Measurement of fractional exhaled nitric oxide (FENO) has proven useful in assessment of patients with respiratory symptoms, especially in predicting steroid response.
Uloshengitysilman typpioksidi (FENO) on osoittautunut hyödylliseksi menetelmäksi hengitystieoireiden selvittelyssä: koholla olevan FENO-tason on todettu assosioituvan eosinofiiliseen hengitystietulehdukseen, joka puolestaan ennustaa yleensä hyvää vastetta steroidihoidolle riippumatta kliinisestä diagnoosista (esim. astma, keuhkoahtaumatauti tai astman kaltainen tulehdus).
The influence of allergic sensitization per se on FENO in healthy asymptomatic subjects was studied, the association between airway inflammation and bronchial hyperresponsiveness (BHR) in steroid-naive subjects with symptoms suggesting asthma was examined, as well as the possible difference in this association between atopic and nonatopic subjects.
Tässä väitöskirjatyössä pyrittiin selventämään FENO-mittauksen kliinisen käytön kannalta keskeisiä kysymyksiä koskien pelkän allergisen herkistymisen (atopian) vaikutusta FENO-tasoon, FENO:n ja keuhkoputkien supistumisherkkyyden yhteyttä sekä tupakoinnin vaikutusta FENO-tasoon atooppisessa ja ei-atooppisessa astmassa, FENO-mittauksen käyttökelpoisuutta tupakoijan hengitystieoireiden selvittelyssä, sekä kroonisen obstruktion vaikutusta FENO-mittauksen toistettavuuteen.
These findings indicate that allergic sensitization per se does not influence FENO, supporting the view that elevated FENO indicates NO-producing airway inflammation, and that same reference range can be applied to both skin prick test-positive and -negative subjects.
Tutkimuksen perusteella saatiin määritettyä suomalaisen aikuisväestön FENO-viitearvot: viitealueen ylärajan todettiin olevan 30 ppb, ja samoja viitearvoja voidaan käyttää edellä olevaan perustuen sekä atoopikoille että ei-atoopikoille.
The significant correlation between FENO and degree of BHR only in atopic steroid-naive subjects with current asthmatic symptoms supports the view that pathogenesis of BHR in atopic asthma is strongly involved in NO-producing airway inflammation, whereas in development of BHR in nonatopic asthma other mechanisms may dominate.
Typpioksidia tuottavan hengitystie-inflammaation todettiin korreloivan keuhkoputkien supistumisherkkyyteen vain atooppisilla astmaoireisilla henkilöillä, kun taas ei-atooppisilla henkilöillä muut mekanismit ovat tärkeämpiä hyperreaktiviteetin synnylle.
Attenuation of FENO only in atopic but not in nonatopic smokers with steroid-naive asthma may result from differences in mechanisms of FENO formation as well as in sensitivity of these mechanisms to smoking in atopic and nonatopic asthma.
Sekä atooppisessa että ei-atooppisessa astmassa tupakoijien FENO-taso oli kuitenkin merkitsevästi korkeampi kuin terveillä, joten FENO-mittausta voidaan hyödyntää myös tupakoijan hengitystieoireita selviteltäessä ainakin nuorilla aikuisilla.
The objective of these studies was to clarify issues relevant for the clinical use of FENO.
Tämä havainto tukee käsitystä siitä, että kohonnut FENO-taso viitaa hengitysteiden eosinofiiliseen inflammaatioon.
Transforming growth factor -beta signaling through Smad3 in allergy : Studies in the mechanisms of asthma, atopic dermatitis and allergic contact reactions
TGF-beta / Smad3 -signalointi allergiassa : astman, atooppisen dermatiitin ja allergisten kontaktireaktioiden syntymekanismeista
In the future the Smad3 signalling pathway might be a potential target in the therapy of allergic diseases.
Tutkimuksen tulokset auttavat kehittämään allergisten tautien hoitokeinoja.
It is still unclear why allergy and subsequent allergic disease occur in some individuals but not in others.
Tämä tila on yhteydessä muihin allergisiin tiloihin myöhemmissä elinvaiheissa.
TGF-β has a significant role in the regulation of the allergen-induced immune response participating in the development of allergic and asthmatic inflammation.
Elimistössä esiintyvä TGF-beta-valkuaisaine vaikuttaa merkittävästi allergisen tulehduksen syntyyn.
TGF-β / Smad3 -signalling contributed to inflammatory hypersensitivity reactions and disease progression via modulation of chemokine and cytokine expression and inflammatory cell recruitment, cell proliferation and regulation of the specific antibody response in a murine model of contact hypersensitivity.
Atooppiset taudit yleistyvät - tutkimus paljastaa uutta tietoa tautien syntymekanismeista Väitöskirjatutkimuksessa on onnistuttu immuno- ja molekyylibiologisin keinoin selvittämään solunsisäisen valkuaisaineen, Smad3:n, merkitystä allergisten tautien, atooppisen astman ja ihottuman, synnylle.
The defect in Smad3 -signalling decreased Th2 cytokine (IL-13 and IL-5) mRNA expression in the lung, modulated allergen induced specific IgG1 response, and affected mucus production in the lung in a murine model of asthma.
Tutkimuksessa on saatu uutta tietoa siitä, mitkä sytokiinit ja kemokiinit (solujen liikkeisiin vaikuttavia pienimolekyylisiä aineita) reagoivat Smad3-välittäjäaineen puuttumiseen ja sitä kautta on tullut merkittävästi tietoa atooppisen astman ja dermatiitin syntyyn vaikuttavista tekijöistä.
TGF-β is crucial in regulating the cellular responses involved in allergy, such as differentiation, proliferation and migration.
Normaalisti toimiessaan Smad3 aktivoi solun tumassa erilaisten proteiinien tuotantoa, millä on merkitystä allergisen tulehduksen syntymisessä ja etenemisessä.
TGF-β is known to be an immunomodulatory factor in the progression of delayed type hypersensitivity reactions and allergic contact dermatitis.
Atooppinen astma on krooninen tulehduksellinen tauti hengitysteissä, jolle on tyypillistä hengitysteiden ahtautuminen, hengitysteiden yliärtyvyys, lisääntynyt limaneritys ja limakalvovaurioita.
Smad3 is a major signal transducer in TGF-β -signalling that controls the expression of target genes in the nucleus in a cell-type specific manner.
Tutkimuksessa selvitettiin TGF-beta-valkuaisaineen vaikutuksia keskeisesti välittävän solunsisäisen välittäjäproteiinin, Smad3:n, merkitystä TGF-beta-valkuaisaineen toiminnalle allergisessa tilassa.
Thus far, they have not been used in reconstructive human middle ear surgery.
Niitä ei ole toistaiseksi käytetty välikorvakirurgiassa.
The first two studies of this thesis tested in vitro adherence of two common pathogens of a chronically or postoperatively infected ear, Staphylococcus aureus and Pseudomonas aeruginosa, onto the surfaces of PLGA and of two common implant materials used in ear surgery: silicone and titanium.
Väitöskirjan kahdessa ensimmäisessä osatyössä tutkittiin ja verrattiin kahden kroonisia ja postoperatiivisia korvainfektioita aiheuttavan bakteerin, Staphylococcus aureuksen ja Pseudomonas aeruginosan, in vitro adherenssia titaanin, silikonin ja kahden eri biohajoavan polymeerin (PLGA) pintaan.
Albumin coating significantly reduced bacterial adherence to every material tested.
Albumiinipinnoitus vähensi bakteeriadherenssia merkitsevästi kaikilla materiaaleilla.
Clinically, no infections or extrusion of the implanted material occurred.
Korvakäytävissä tai välikorvissa ei todettu infektioita, tärykalvon perforaatioita tai materiaalin esiin työntymistä.
In addition, the effect of albumin coating on adherence to these materials was tested and compared.
Lisäksi tutkittiin materiaalien albumiinipinnoituksen vaikutusta adherenssiin.
Biocompatibilities of the implanted materials were evaluated according to clinical and histological findings.
Biokompatibiliteetin arviointi perustui kliinisiin havaintoihin sekä kudosnäytteisiin.
A postoperative implant infection often leads to re-operation and implant removal.
Tämä voi aiheuttaa kroonisen, huonosti antibiootteihin reagoivan infektion kudoksessa, mikä usein käytännössä johtaa uusintaleikkaukseen ja implantin poistoon.
Novel surgical and imaging methods of the middle ear and temporal bone
Välikorvakirurgian ja korvan kuvantamisen uudet mahdollisuudet
Next, applicability of the PLGA material to reconstructive middle ear surgery was explored by study of its biocompatibility in the middle ear in an animal model in which chinchillas were operated on, followed-up, and killed at 6 months postoperatively.
Chinchillojen välikorviin istutettiin PLGA-materiaalia, eläimiä seurattiin, ja ne lopetettiin 6 kk:n kuluttua operaatiosta.
In addition, coating of these materials with albumin means that adherence of the bacteria to their surfaces can be substantially reduced, suggesting that this method may be useful in implant surgery as a preventive maneuver against postoperative infections.
Biomateriaalien pinnoittaminen albumiinilla vähentää merkittävästi bakteeriadherenssia niihin, mikä puoltaa pinnoituksen soveltamista implanttikirurgiassa.
There proved to be no more bacterial adherence in vitro to the PLGA materials tested than to silicone and titanium.
Bakteeritutkimuksissa PLGA-materiaalin pintaan tarttui keskimäärin korkeintaan saman verran tai vähemmän bakteereita kuin silikonin tai titaanin.
Limited CBCT was found to be at least as accurate as conventional multislice helical CT in showing the clinically and surgically important landmarks of the middle and inner ear.
Temporaaliluutöissä rajoitettu kartiokeila-TT todettiin vähintään yhtä tarkaksi menetelmäksi kuin spiraali-TT välikorvan ja sisäkorvan rakenteiden kuvantamisessa, ja sen aiheuttama kertasäderasitus todettiin spiraali-TT:n vastaavaa huomattavasti vähäisemmäksi.
Focused imaging with the lesser radiation exposure expands the possibilities for imaging the ear, especially when follow-up and limited uni- or bilateral examination is needed.
Sen tarkkuus kliinisesti tärkeiden rakenteiden osoittamisessa on vähintään yhtä hyvä ja sen potilaalle aiheuttama sädeannos pienempi kuin nykyisen korva-spiraali-TT:n. Tämä tekee menetelmästä spiraali-TT:aa potilasturvallisemman vaihtoehdon erityisesti, jos potilaan tilanne vaatii seurantaa ja useampia kuvauksia, ja jos halutaan kuvata rajoitettuja alueita uni- tai bilateraalisesti.
In histological samples, only a mild inflammatory reaction was evident around the degrading PLGA plates.
Kudosnäytteissä näkyi lievää tulehdusreaktiota ja fibroosia implantin ympärillä.
Suitability of the CBCT for imaging of the ear was tested by imaging human cadaver temporal bones and comparing scaled accuracies of the images created by CBCT with those constructed with traditional multislice helical CT.
Neljännessä osatyössä tutkittiin kartiokeila-TT:n soveltuvuutta korvan alueen kuvantamiseen vertaamalla sen tarkkuutta perinteisen spiraali-TT:n tarkkuuteen.
The diagnostic accuracy of CBCT corresponds to that of helical CT, while the radiation dose to patient per investigation remains lower with CBCT.
TT-tutkimuksen ongelmana on potilaan altistuminen suhteellisen korkealle sädeannokselle, joka kasvaa kumulatiivisesti, jos kuvaus joudutaan toistamaan.
The present thesis clarifies the surface properties of polylactic-glycolic acid (PLGA) in relation to bacterial adherence—the first step in biofilm formation—and the biocompatibility of the material in the middle ear.
Kolmannessa osatyössä tutkittiin eläinmallissa PLGA:n biokompatibiliteettia eli kudosyhteensopivuutta kokeellisessa välikorvakirurgiassa.
Polylactic- and polyglycolic acid-based degradable biomaterials are in wide clinical use especially in orthopedic and craniomaxillofacial surgery, and in general they have proved to be safe and well-tolerated implant materials.
Maitohappo- ja glykolihappopohjaiset biologisesti hajoavat polymeerit ovat olleet kliinisessä käytössä jo vuosikymmeniä.
This method, cone-beam computed tomography (CBCT), has been used particularly in dental and maxillofacial imaging, where it allows accurate, 3D imaging of a defined area.
Väitöskirjatyö selvittää uuden, aiemmin kliinisessä työssä rutiinisti lähinnä hampaiston ja kasvojen alueen kuvantamiseen käytetyn rajoitetun kartiokeila-TT:n soveltuvuutta korvan alueen kuvantamiseen.
Visualization of the middle ear structures and implants of operated temporal bones was clear and of diagnostic value.
Molemmilla laitteilla kuvattiin ohimo- eli temporaaliluita korvan alueen kliinisesti ja kirurgisesti tärkeiden rakenteiden kuvantumisen tarkkuuden arvioimiseksi.
Based on the results of the thesis, it can be concluded that PLGA is a safe and well-tolerated implant material in the middle ear area, and there is no greater in vitro adherence of S. aureus and P. aeruginosa to PLGA surfaces than to titanium and silicone.
Tulokset osoittavat, että PLGA on välikorvakirurgiaan soveltuva, turvallinen ja kudosyhteensopiva biomateriaali.
The biocompatibility of PLGA in the middle ear of the chinchilla was very good.
Eläinkokeiden perusteella PLGA todettiin hyvin siedetyksi välikorvassa.
Obstetric and gynaecological aspects of HIV infection
HIV gynekologisena ongelmana
Between 1993 and 2003 a total of 45 HIV-infected women delivered 52 singleton infants.
Vuosina 1993 2003 HIV-positiivisten naisten synnytyksiä oli 52.