natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The book is intended for kantele teachers, students and amateur musicians who are interested in acquiring new skills.
Kirja on tarkoitettu kanteleensoiton opettajille ja opiskelijoille sekä harrastajamuusikoille, jotka ovat kiinnostuneita saamaan uusia välineitä taitonsa kehittämiseen.
Likewise, my focus is on the bodily element with its different dimensions.
Niin ikään työni painopistealueisiin kuuluu kehollisuus eri ulottuvuuksissaan.
I have analysed different playing techniques on the website.
Olen jäsentänyt verkkosivuilla seikkaperäisesti kanteleensoiton eri tekniikoita.
The player's body is scrutinized as a concrete, physiological body in addition to it being explored as an experiencing and skillful body.
Soittajan keho on tarkastelun kohteena yhtäältä konkreettisena, fysiologisena kehona, toisaalta kokemuksellisena ja taitavana kehona.
I have studied the movement in playing the kantele and the technique of touch in addition to studying body's structural features and balanced function as an essential starting point for playing.
Olen tutkinut työssäni kanteleensoiton liikkeellisyyttä ja kosketuksen tekniikkaa sekä kehon rakenteellisia piirteitä ja tasapainoista toimintaa soittamisen taidon olennaisena lähtökohtana.
This book is part of my doctoral degree's demonstration of my skills and learning.
Tämä kirja on osa musiikin tohtorin tutkintoni opin- ja taidonnäytekokonaisuutta.
A central element in my work is touch as a nuanced bodily knowledge and skill.
Työni ytimessä on kosketus kanteleensoitossa monivivahteisena kehollisena tietona ja taitona.
It is a comprehensive approach to kantele and takes into consideration the importance of movement, touch and technique.
Hankkeen myötä olen kehittänyt kehon toimintaedellytykset huomioivan, kokonaisvaltaisen lähestymistavan kanteleensoiton liikkeellisyyteen, kosketukseen ja tekniikkaan.
My data consists of two interviews from two British composers, Julian Anderson and Jonathan Cole.
Aineistoni koostuu kahden brittiläissäveltäjän, Julian Andersonin ja Jonathan Colen haastatteluista.
The listener is fundamentally free to create their own meaning.
Kuulija on perustavanlaatuisesti vapaa luomaan teoksesta omat merkityksensä.
The compositional methods presented by Anderson and Cole fall into three categories: openness, immediacy and activity.
Andersonin ja Colen esiinnostamat sävellykselliset menetelmät jakaantuivat kolmeen teemaan: avoimuus, välittömyys ja aktiivisuus.
This work also presents Anderson's and Cole's conceptions of composition, as the aforementioned methods cannot be assessed barred from them.
Esittelen myös Andersonin ja Colen käsityksiä säveltämisestä, sillä menetelmiä ei voi tarkastella näistä irrallaan.
Especially methods to activate the listener are generalizable and fairly distinct, such as composing with 'points of revolution', playing with the relationship of variation and repetition, as well as by developing harmonic systems which imply expectations.
Näistä etenkin kuulijaa aktivoivat menetelmät ovat yleistettävissä ja varsin selkeitä, kuten revoluutiopisteet, toiston ja variaation vuorovaikutuksella leikkiminen sekä odotuksia luovien harmonisien systeemien kehittely.
The composers hope and expect their listener to be open, active and able to relate to the work with a certain immediacy while listening to it.
Säveltäjät toivovat ja odottavat kuulijansa olevan avoin, välitön ja aktiivinen kuunnellessaan teosta.
Finally I take a glance at pedagogical aspects arising from this research, especially in the field of audience education.
Lopuksi tarkastelen tutkimukseni pedagogisia aspekteja liittyen yleisökasvatukseen.
All methods to influence the listener are subject to these terms.
Kaikki kuulijaan vaikuttamisen menetelmät toteutuvat näiden ehdoilla.
The composer's responsibility is to compose a work - of absolute artistic value - in accordance with their artistic conscience.
Säveltäjän velvollisuus on säveltää taiteellisen omantuntonsa hyväksymä teos, jolla on taiteellinen itseisarvo.
I state in the conclusions that in spite of the existence of such methods and the possibility of putting them to practice, composers cannot at last ensure that their listener will fulfill their wishes.
Johtopäätöksissä totean, että menetelmien olemassaolosta ja toteutuksen mahdollisuudesta huolimatta säveltäjät eivät viime kädessä voi vastatata toiveidensa toteutumisesta kuulijassa.
As a foundation to my analysis, I present an overview of relevant literature concerned with relationship between composer and listener, focusing especially on the writings of late 20th century composers.
Pohjustan analyysiani laajahkolla teoreettisella taustoituksella säveltäjän ja kuulijan sidettä käsittelevästä tutkimuskirjallisuudesta, paneutuen etenkin 1900-luvun lopun nykysäveltäjien kirjoituksiin.
They mention methods, through which each of these ways to listen can be facilitated.
He mainitsevat menetelmiä, joilla kutakin kuuntelutapaa voi erikseen sävellystyössä edesauttaa.
In the nucleus of my research are the methods, through which the composer facilitates the realization of the expectations they have towards their listener.
Työni fokuksessa ovat menetelmät, joiden avulla säveltäjä voi edesauttaa kuulijaansa kohdistamia odotuksia.
The focus of my content analysis are concrete compositional methods, with which the two composers feel they can influence their listener.
Keskityin haastattelujen aineistolähtöisessä analyysissa konkreettisiin sävellyksellisiin menetelmiin, joilla säveltäjät kokivat pystyvänsä vaikuttamaan kuulijaan.
This thesis explores the expectations composers have towards their listeners, and how this affects compositional work.
Tutkimukseni käsittelee säveltäjän kuulijaan kohdistamien odotuksien vaikutusta sävellystyössä.
This calls for efficient and fast-paced rehearsals.
Siksi harjoitustyön pitäisi olla tehokasta ja nopeaa.
I describe the six-day rehearsal 'camp' as part of the rehearsal process.
Kuvailen kuusipäiväisen laululeirin työskentelyä osana harjoitusprosessia.
They not only uphold an important musical legacy but also play an important educational role.
Niillä on ainutlaatuisen musiikillisen perinnön lisäksi merkittävä kasvatustehtävä.
The choirs typically perform major works with orchestra each year, especially works by J.S.
Kuorot esittävät vuosittain suuria orkesterisäestyksellisiä, erityisesti J.S.
It should be acknowledged in conductor training that the basic principles of conducting remain unchanged whatever the instrument or musical style.
Musiikinjohtamiskoulutuksessa pitää huomioida musiikinjohtamisen perusperiaatteiden samana pysyminen erilaisista instrumenteista ja musiikkityyleistä huolimatta.
The principal focus of my thesis is the rehearsal period in spring 2010 for performances of Bach's St Matthew Passion with the Cantores Minores, the Lohja Town Orchestra and soloists at Vihti Church on 31 March 2010 and at Helsinki Cathedral on 2 April 2010.
Työni varsinainen kohdennus on Matteus-passion harjoitustyö keväällä 2010 Cantores Minoresin, Lohjan kaupunginorkesterin ja solistien kanssa Vihdin kirkossa 31.3.2010 ja Helsingin tuomiokirkossa 2.4.2010 olleita konsertteja varten.
The Vihti performance was also my third doctoral recital.
Esitys Vihdin kirkossa oli samalla kolmas jatkotutkintokonserttini.
In the first part of my thesis, I discuss the history of the ecclesiastical boys' choir institution and present the aforementioned choirs in more detail.
Kirjallisen työ alussa valotan kirkollisen poikakuoron historiaa sekä esittelen edellä mainitut kuorot.
I have been Artistic Director of Cantores Minores, the boys' choir of Helsinki Cathedral, since 2005.
Olen toiminut Helsingin tuomiokirkon poikakuoron Cantores Minoresin taiteellisena johtajana vuodesta 2005 alkaen.
The ecclesiastical boys' choir: a living instrument Rehearsing Bach's St Matthew Passion with the Cantores Minores boys' choir In my thesis, I discuss the ecclesiastical boys' choir institution from the perspective of my conducting work.
Kirkollinen poikakuoro, elävä instrumentti Matteus-passion harjoittaminen poikakuoro Cantores Minoresin kanssa Kirjallisessa työssäni tarkastelen kirkollista poikakuoroa oman johtamistyöni näkökulmasta.
In productions of works with orchestra, both rehearsals and concerts should be conducted by the same conductor.
Orkesterisäestyksellisissä teoksissa poikakuoron harjoittajan ja esityksen johtajan pitäisi olla sama henkilö.
A boys' choir is an extraordinary instrument different from a children's choir, youth choir or adult mixed choir.
Poikakuoro on erityinen instrumentti; se ei ole kuten lapsi-, nuoriso- tai aikuissekakuoro.
The soloists, also professionals, attended two rehearsals with orchestra.
Ammattisolistit olivat kahdessa orkesteriharjoituksessa.
In these choirs, the upper voice parts are sung by boys of school age, who after their voices change are transferred to the male voice parts.
Poikaääniä laulavat kouluikäiset pojat, jotka siirtyvät äänenmurroksen jälkeen miesääniin.
The sound is particularly well suited to Baroque music, although the lower tuning conventionally used on Baroque instruments is not necessarily good for a boys' choir.
Barokkisoittimien matalampi viritys ei ole välttämättä poikakuorolle parempi.
A boys' choir is in a continuous state of flux, and the conductor must take this into account.
Poikakuoro on jatkuvassa muutoksessa, mikä johtajan pitää huomioida ratkaisuissaan.
As the Lohja orchestra is a professional orchestra, they required only one orchestra rehearsal and three rehearsals with the choir.
Ammattiorkesterin kanssa riitti pitämäni orkesterin oman harjoituksen lisäksi kolme yhteisharjoitusta.
Cantores Minores is an internationally known Protestant-denomination boys' choir, as are the St Thomas Choir and the Kreuz Choir in Germany.
Tunnettuja protestanttisia poikakuoroja ovat Tuomaskuoro ja Kreuz-kuoro Saksassa sekä Cantores Minores Suomessa.
Because boys' voices are changing earlier now than they used to, singers spend less time in the upper voice parts.
Vuosilla aikaistuneen äänenmurroksen takia poikaäänissä ollaan lyhyemmän aikaa kuin ennen.
A boys' choir needs to have a professional conductor who understands that the choir cannot interpret the music on its own.
Musiikkia poikakuoro ei tulkitse omaehtoisesti vaan tarvitsee tämän ymmärtävän ammattijohtajan.
A boys' choir has a unique sound whose translucent quality comes from the blend of young male voices and boys' voices.
Poikakuoron sointi on ainutlaatuinen, koska nuoret miesäänet ja poikien äänet muodostavat läpikuultavan soinnin, joka sopii erityisen hyvin barokin polyfoniseen musiikkiin.
I also discuss Bach's St Matthew Passion and the St Thomas Choir as it was in Bach's time.
Matteuspassion esittelyn yhteydessä tarkastelen lyhyesti Bachin aikaista Tuomaskuoroa.
The study also explores the limits of a classically trained singing voice and the possibility of extending them.
Tutkimuksessa esitetään myös kysymys klassisesti koulutetun lauluäänen rajoista ja niiden laajentamisen mahdollisuudesta.
The multiplicity of starting points highlights the key role of the singer-researcher.
Lähtökohtien moninaisuus tekee näkyväksi tarkastelijan position ratkaisevuuden.
The thinking is loosely based on the philosophy of Michel Henry, which emphasizes the singularity of human experience.
Tarkastelut kiinnittyvät väljästi ranskalaisen Michel Henryn kokemisen yksittäisyyttä painottavaan filosofiaan.
The part of Messaggiera in Claudio Monteverdi's Orfeo (1607), and especially her description of the events leading to Euridice's death, is studied in depth.
Tarkastelun keskiössä on Claudio Monteverdin Orfeo-oopperan (1607) Messaggieran lyhyehkö osuus ja erityisesti Messaggieran kuvaus Euridicen kuolemaan johtaneista tapahtumista.
Singing is understood as an interior movement of the body, and the work on the sung text as the carving of living speech into the singing body.
Laulaminen ajatellaan kehon sisäisenä liikkeenä, ja tekstin kanssa työskentely ymmärretään elävän puhumisen uurtamisena laulavaan kehoon.
Description of this experience relies on the concept of sprezzatura, which was used in the Italy of Monteverdi's time and referred to subtlety based on knowledge, skill and experience, and to a cultivated ability to act with seemingly nonchalant mastery.
Kokemuksen kuvaamisessa keskeiseksi muodostuu Monteverdin ajan Italiassa käytössä ollut sprezzaturan käsite: tietoon, taitoon ja kokemukseen perustuva hienovaraisuus, kultivoitu kyky toimia huolettoman mestarillisesti.
The two starting points for these discussions are (1) the musical reality that is available for sharing (music history, music theory, performing practice, speaking), and (2) the embodied experience of singing.
Tutkimus rakentuu italialaisen varhaisbarokin musiikin ja sen esittämisen käytännön tarkasteluille, joiden lähtökohtina ovat (1) laulajaa ympäröivä, jaettavissa oleva musiikillinen todellisuus (musiikinhistoria, musiikinteoria, esittämiskäytäntö, puhuminen) ja (2) laulamisen kehollistunut kokemus.
Conclusions are drawn on singing, on Claudio Monteverdi's music, on research methods, and on the relevance of the study to the practical work of a singer and pedagogue.
Tutkimuksen päätelmät koskevat laulamista, Monteverdin musiikkia, tutkimuksen menetelmiä sekä tutkimuksen seurauksia laulajan ja pedagogin toiminnalle.
The subject of this study is the experience of a singer of Early Italian Baroque Music.
Tutkimuksessa tarkastellaan laulajan kokemusta italialaisen varhaisbarokin laulumusiikin esittämisestä.
Further, the researcher-singer's voice is understood as a starting point for studying music, singing and speaking, and as a field of development for research based on embodied musicianship.
Tutkija-laulajan ääni ajatellaan musiikin, laulamisen ja puhumisen tarkastelujen lähtökohdaksi ja kehollistuneeseen muusikkouteen perustuvien musiikin tutkimisen tapojen kehittelemisen mahdollisuudeksi.
The centrality of the improvisatory singing tradition and the practice of speaking in the development of recitative in Monteverdi's time is demonstrated.
Monteverdin ajan improvisatorisen lauluperinteen ja puhumisen käytäntöjen merkitys resitatiivin kehittymiselle ja sen esittämisen tavalle osoitetaan.
The singer is characterized as a music maker and researcher who needs to find solutions to all practical questions concerning the performance of a piece of music, and light is shed on this typically invisible working process.
Tutkimuksessa laulaja kuvataan musiikin tekijänä ja tutkijana, jonka on tietämisensä ja taitamisensa pohjalta välttämätöntä ottaa kantaa kaikkiin musiikin esittämisen käytännön kysymyksiin.
The researcher's own, singular experience of singing and teaching is reported through autoethnographical research and writing.
Tutkimuksen varsinaisena kohteena on italialaisen varhaisbarokin laulaen puhumisen (recitar cantando) tai resitatiivien laulamisen kokemus, jota lähestytään autoetnografisen, tutkijan omaan, yksittäiseen laulajan ja pedagogin kokemukseen perustuvan tutkimisen ja kirjoittamisen kautta.
Speaking in tones as a method of working with the recitatives of Monteverdi is considered vital for the singer as well as for the continuo.
Laulaen puhumisen merkitystä laulajan ja continuon resitatiivien työstämisen tapana painotetaan.
Its use was not dictated by entertainment alone, but it also acted to disseminate various social and political ideologies.
Sen käyttö ei kuitenkaan perustunut ainoastaan viihdyttävyyteen vaan sillä oli merkittävä rooli myös erilaisten yhteiskunnallisten ja poliittisten aatteiden välittämisessä.
Music played a central role in national events in the late-19th century, regardless of the nature of the event.
Musiikilla oli oleellinen merkitys 1800-luvun lopun kansallisissa riennoissa tilaisuuden luonteesta riippumatta.
As a result of action by the fennoman movement music became a tool, a symbol, to be used to infuse the minds of the common people with Finnish nationalist goals.
Fennomaanien toiminnan myötä musiikista tuli väline, symboli, jonka avulla suomalaiskansallisia tavoitteita iskostettiin tavallisen kansan mieliin.
In the study the impact of organization on the local musical culture of Southern Ostrobothnia is looked from the perspective of two local music clubs, Ilmajoen torvisoittokunta and Isokyrön laulukunta, as well as more broadly on a province-wide level.
Tutkimuksessa järjestäytymisen vaikutuksia paikalliseen musiikkikulttuuriin Etelä-Pohjanmaalla tarkastellaan ruohonjuuritasolla kahden paikallisen musiikkiseuran, Ilmajoen torvisoittokunnan ja Isokyrön laulukunnan näkökulmasta sekä laajemmin maakunnallisella tasolla.
The central theoretical perspective of this study is nationalism and its impact on the musical education of the commonalty.
Tutkimuksen keskeisenä teoreettisena näkökulmana on kansallisuusaate ja sen vaikutukset rahvaan musiikilliseen kasvatukseen.
A considerable share of the cultural activities in the province consisted of evening get-togethers and countless other events organized by a variety of associations.
Lisäksi huomattavan osan maakunnan kulttuuritoiminnasta muodostivat iltamat ja lukuisat muut huvitilaisuudet, joita eri yhdistykset järjestivät.
Active popular education and the rise of the temperance and labor movements, youth associations and volunteer fire departments, as well as numerous communal celebrations, events and the rise of hobby clubs started bringing people together in cities as well as the countryside.
Aktiivisen kansanvalistustoiminnan ja sitä seuranneen järjestäytymisen myötä raittiusliike, nuorisoseuraliike, työväenliike, vapaapalokunnat sekä lukuisat yhteiset juhlat, tapahtumat ja uudenlainen harrastustoiminta alkoivat koota ihmisiä yhteen kaupungeissa ja maaseudulla.
The aim of the study is to find out what kind of impact the mass organization that begun in the mid-19th century had on the prevalent musical culture in Southern Ostrobothnia.
Tutkimus selvittää, millä tavalla 1800-luvun puolivälin jälkeen käynnistynyt joukkojärjestäytymisen läpimurto vaikutti vallitsevaan musiikkikulttuuriin Etelä-Pohjanmaalla.
The first youth association in the autonomous Grand Duchy of Finland, Kauhavan Nuorisoyhtiö, was founded in Southern Ostrobothnia in 1881 to be followed a year later by the regional Etelä-Pohjanmaan nuorisoseura, which helped spread the youth association cause across the nation.
Maakunnalla oli kuitenkin keskeinen merkitys järjestäytymisen alkuvaiheessa, sillä Etelä-Pohjanmaalla perustettiin autonomisen Suomen ensimmäinen nuorisoseura, Kauhavan Nuorisoyhtiö, vuonna 1881, ja vuotta myöhemmin maakunnallinen Etelä-Pohjanmaan nuorisoseura, jonka vaikutuksesta nuorisoseura-aate levisi muualle maahan.
Music was an important part of the activities and educational mission of the youth associations right from the beginning.
Musiikilla oli alusta alkaen tärkeä merkitys nuorisoseuran toiminnassa ja kasvatuksellisessa tehtävässä.
Attention is paid to the contexts in which music was used and the changes in the repertoire brought on by the popular movements in question.
Huomion kohteena ovat erityisesti musiikin käyttöyhteydet sekä järjestäytymisen aiheuttamat muutokset musiikilliseen repertuaariin.
As a result of these new forms of popular organization, new musical groups and their repertoire became increasingly common among common folk.
Järjestäytymisen myötä uudet musiikkiryhmät ohjelmistoineen alkoivat yleistyä myös tavallisen kansan keskuudessa.
They modeled themselves after high culture and the repertoire consisted of music that the gentry used.
Ne saivat mallinsa korkeakulttuurista, ja myös niiden ohjelmisto koostui lähinnä teoksista, joita säätyläistö suosi käyttömusiikkinaan.
The music of these new mass movements differed from what used to be the norm.
Uusien joukkoliikkeiden musiikki erosi selvästi totutusta.
The increase in the amount of celebratory events resulted in the founding of more music societies to provide programing for the various celebrations.
Huvitapahtumien määrän lisääntyminen toimi pontimena uusien musiikkiseurojen perustamiselle, sillä niihin tarvittiin paljon musiikkiohjelmaa.
Late in the century, the first music festivals were also organized in conjunction with the youth festivals, based on the model provided by Kansanvalistusseura.
Nuorisoseurojen tärkeimmiksi tapahtumiksi muodostuivat jokakesäiset nuorisojuhlat, joiden yhteydessä järjestettiin 1800-luvun lopussa myös ensimmäiset laulu- ja soittojuhlat Kansanvalistusseuran mallin mukaan.
The period being surveyed ends with the Russian revolution of 1905, after which the non-governmental organization field and the previously remarkably monolithic musical culture started to fragment.
Tutkimusajanjakso päättyy suurlakkoon, jonka jälkeen järjestökenttä ja lakkoon saakka varsin yhtenäinen musiikkikulttuuri alkoivat eriytyä.
Vocal choirs and brass bands, which were a central part of all the aforementioned organizations from the very start, were the most visible manifestations of this difference.
Näkyvimpiä ilmiöitä olivat laulukuorot ja torvisoittokunnat, jotka olivat keskeinen osa järjestötoimintaa alusta alkaen.
Hardly any prior research into popular movements and music in Southern Ostrobothnia exists, despite the fact that the province played a central role in the early stages of popular organization.
Etelä-Pohjanmaan osalta aiempi tutkimus järjestäytymisen ja musiikin suhteesta puuttuu lähes kokonaan.
Water in Action : Encounters among 2- to 3-Year-Old Children, Adults, and Water in Day Care
Vesi toiminnassa : 2-3-vuotiaiden lasten ja aikuisten vuorovaikutus vesitilanteissa
Four sessions with two children were chosen for qualitative microanalysis; the analysis also addressed the transformations during the months covered by the study.
Laadulliseen mikroanalyysiin valikoitiin neljä kuvaustilannetta, joissa kaksi lasta toimi veden kanssa.
In line with cultural psychology and developmental theory, a single case approach is applied to construct knowledge on how children s interaction emerge interlinked to historical, social, cultural, and material context.
Tavoitteena on lisätä ymmärrystä siitä, kuinka pienten lasten vuorovaikutus on sidoksissa toiminnan historialliseen, kulttuuriseen, materiaaliseen ja sosiaaliseen kontekstiin.
During a seven months period, children s actions were video recorded in small groups twice a month.
Tutkimusmateriaali on tuotettu videoimalla lapsia pienryhmissä eräässä suomalaisessa päiväkodissa seitsemän kuukauden aikana.
The narrowed down arenas for actions were continuously negotiated among the participants both nonverbally and verbally.
Rajoista ja mahdollisuuksista käytiin sanallista ja sanatonta neuvottelua kaikkien osallistujien kesken.
The study contributes to discussions on children as participants in cultural canalization and emphasizes the need for analysis in early childhood education practices on the implicit and explicit constraint structures for actions.
Tutkimus osoittaa arjen tilanteiden monimerkityksisyyden ja johtaa analysoimaan kriittisesti päiväkodin käytäntöjen toiminnalle (implisiittisesti ja eksplisiittisesti) tarjoamia mahdollisuuksia ja rajoja.
The work follows the socio-cultural tradition in psychology, particularly the co-constructivist theory of human development and the Network of Meanings perspective developed at the University of São Paulo.
Taustalla on myös Valsinerin sosiokulttuurinen teoria kehityksestä, erityisesti ajatukset kehityksen kulttuurisesta suuntaamisesta (kanalisaatio).
Water as an element offers a special case of cultural canalization: adults selectively monitor and guide children s access to it.
Arjen tilanteet sisältävät ristiriitaisia viestejä, joita myös pienet lapset ovat sekä tuottamassa että tulkitsemassa.
Valsiner s concepts of Zone of Free Movement and Zone of Promoted Action are applied together with studies where interactions are seen as spaces of construction where negotiation of constraints for actions, emotions, and conceptions occur.
Tutkimuksessa sovelletaan ajatusta vuorovaikutuksen kentästä, joka laajentaa vuorovaikutuksen käsitettä vastavuoroisesta vaihdosta säätelyyn kentän elementtien välillä.