natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Trying to hold onto one`s professional identity, many experience the forced life in the closet too heavy to bear.
Moni vastaaja kokee voimiensa ehtyvän taistelussa pitää kiinni omasta ammatti-identiteetistä suhteessa paljastumisen pelkoon, mikä vaikuttaa työssä jaksamiseen.
The women studied in the present work are older women in the community who came to the Sámi area some 60 years ago and have thus have seen many extensive changes.
Omaan tutkimukseeni haastattelemistani naisista vanhimmat ovat tulleet saamelaisalueelle jo noin 60 vuotta sitten, joten he ovat nähneet monia suuria muutoksia.
They develop into multicultural professionals who are both familiar with Finnish culture and actively engaged in acquiring the essential skills and knowledge of Sámi culture.
Heistä kehittyy monikulttuuriosaajia, jotka tuntevat sekä oman suomalaisen lähtökulttuurin että toimivat aktiivisesti oppiakseen olennaisia taitoja ja tietoja saamelaiskulttuurista.
One challenge that the Finnish women encountered was the community’s need to protect its own boundaries, which led from time to time to the women feeling that they were outsiders.
Haasteelliseksi sen tekee yhteisön tarve suojella omia rajojaan, mikä johtaa aika ajoin suomalaisnaisten kokemaan ulkopuolisuuden tunteeseen.
The research shows that the essence of settling in a new community is acquiring the necessary cultural and social capital and learning the rules of the game.
Tutkimukseni perusteella on ilmeistä, että olennaisinta uuteen yhteen asettumisessa on tarvittavan kulttuurisen ja sosiaalisen pääoman hankkiminen ja yhteisön pelisääntöjen opetteleminen.
The Sámi region has long been a site of intercultural relationships and families.
Saamelaisalueella on ollut pitkään kaksikulttuurisia parisuhteita ja perheitä.
The research contributes to the scientific debate on intercultural relationships and families.
Osallistun tutkimuksellani kaksikulttuurisia parisuhteita ja perheitä koskevaan tieteelliseen keskusteluun.
In light of my findings, I see Finnish wives in Sámi communities as having a significant role as cultural interpreters between the Sámi and Finnish cultures.
Tutkimukseni tuloksena näen saamelaisyhteisön suomalaisvaimoilla olevan merkittävän roolin kulttuuritulkkina saamelaisen ja suomalaisen kulttuurin välillä.
I approach the study of everyday experiences through the concept of agency and consider the question of resources in terms of cultural and social capital.
Arjen kokemuksia lähestyn toimijuus-käsitteen avulla ja voimavarakysymystä pohdin kulttuurisen ja sosiaalisen pääoman kehyksessä.
The thesis examines the lives of Finnish women who have entered and settled in Sámi communities as wives and daughters-in-law.
Tarkastelen tutkimuksessani suomalaisnaisten tuloa ja asettumista saamelaisyhteisöihin vaimoina ja miniöinä.
Specifically, it addresses the question: What new knowledge and skills is an entrant required to learn and what kind of resources does she need in settling down in the Sámi region and a Sámi community?
Kysyn tutkimuksessani, minkälaisiksi arjen käytännöt kerrotaan saamelais-suomalaisissa parisuhteissa ja perheissä: mitä uusia tietoja ja taitoja tulokkaan on tarpeen opetella ja minkälaisia voimavaroja hän tarvitsee asettuessaan elämään ja asumaan saamelaisalueelle ja -yhteisöön.
Based on the analysis, I introduce a new concept, saamelaistapaisuus, or Sámi habitus, which the women adopted gradually, but never completely.
Analyysin perusteella tuon tutkimuskeskusteluun uuden käsitteen saamelaistapaisuus, joka tarkoittaa elämistä samantapaisesti kuin saamelaisyhteisössä eletään.
Through its analysis of the women’s biographical reports on joining the Sámi community, the study offers space for their voices, the voices of a group that to date has been overlooked in the literature research.
Tutkimukseni tarjoaa kuulluksi tulemisen tilan ryhmälle, joka aiemmin on jäänyt tutkimuksissa sivuun.
My study analyses the degree to which everyday practices explain the course taken by relationships between Sámi and Finnish families.
Tutkimuksen tavoitteena on purkaa yleisiä käsityksiä suomalaisnaisten toiminnasta ja paikasta tuomalla keskusteluun heidän omia elämäkerrallisia kertomuksiaan saamelaisyhteisöihin liittymisestä.
But what happens within organizations that promote entrepreneurship?
Mutta mitä tapahtuukaan yrittäjyyttä edistävissä organisaatioissa?
Whilst within the studied organization the mandate to promote entrepreneurship came from the needs of regional development, the informal network of Finnish Entrepreneurship Societies was constructed as a student-led social movement that works to inspire students towards start-up entrepreneurship.
Tutkimuksen kohdeorganisaatioissa yrittäjyyden edistäminen lähti aluekehittämisen tarpeista, mutta suomalaisten Entrepreneurship Society -yhteisöjen epävirallinen verkosto rakentui opiskelijavetoiseksi yhteiskunnalliseksi liikkeeksi, joka inspiroi opiskelijoita startup-yrittäjyyteen.
Promoting entrepreneurship became understood as the pursuit of creating new companies and jobs, but also the pursuit of bringing people together and enhancing the entrepreneurial atmosphere.
Yrittäjyyden edistämisellä tavoiteltiin niin uusien yritysten ja työpaikkojen luomista kuin ihmisten yhteen tuomista sekä yrittäjäilmapiirin parantamista.
It reports the results of a three-year ethnographic study of Finnish student- and other volunteer-led Entrepreneurship Society organizations that promote entrepreneurship.
Tutkimus raportoi opiskelijoiden ja muiden vapaaehtoisten vetämissä suomalaisissa Entrepreneurship Society yrittäjyysyhteisöissä tehdyn kolmivuotisen etnografisen tutkimuksen tulokset.
The study argues that whilst promoting entrepreneurship risks over-emphasizing individual agency, it also enables bringing people together, which in turn might enable collective action.
Yrittäjyyden edistäminen siis toisaalta saattaa ylikorostaa yksilön toimijuutta, mutta toisaalta myös mahdollistaa ihmisten tuomisen yhteen ja sitä kautta saattaa mahdollistaa kollektiivisen toiminnan.
Working around the idea of entrepreneurship seemed to enable a sense of community and belonging, gaining pleasurable feelings, experiences and learning and, importantly, a sense of ‘doing’ and making a change in the world.
Yrittäjyyden ympärillä työskentely tuntuu mahdollistavan miellyttäviä kokemuksia, kuten yhteisöllisyyden tunteen, uuden oppimista ja uusiin ihmisiin tutustumista sekä tunteen siitä, että ollaan tekemässä asioita ja muuttamassa maailmaa.
It analyses the practices enacted within these organizations and what is constructed in and through these practices.
Tutkimuksessa analysoitiin näiden yrittäjyysyhteisöjen käytäntöjä ja sitä, mitä niissä rakentui.
This study contributes to entrepreneurship research through bringing together the practice theoretical and critical approaches to entrepreneurship.
Tutkimus tuo antinsa yrittäjyystutkimukseen yhdistämällä käytäntöteoreettisen ja kriittisen otteen.
The practice approach sees practices as consequential for social reality and it brings attention to how entrepreneurship gains meanings in and through routinized ways of doing and talking.
Käytäntöteoreettinen ote näkee, että käytännöt tuottavat sosiaalisen todellisuuden ja se tuo tutkimuksessa huomion vakiintuneisiin puhumisen ja tekemisen tapoihin.
It can be used to address what or who should be studied and to critically address what is constructed in and through the studied practices.
Sen avulla voidaan kriittisesti pohtia, mitä tai ketä voidaan yrittäjyystutkimuksessa empiirisesti tutkia sekä sitä, mitä tutkittavissa käytännöissä rakentuu.
As this happened, the stereotypical heroic and individualized images of entrepreneurship and team-based understandings of entrepreneurship were both constructed.
Tähän liittyen rakentui sekä stereotyyppinen kuva sankarillisesta yksilöyrittäjästä että kuva tiimiperustaisesta yrittäjyydestä.
This study also discusses how promoting entrepreneurship contributes to cultural image of entrepreneurship as desirable.
Tutkimus esittää myös, että yrittäjyyden edistäminen ylläpitää kulttuurista kuvaa yrittäjyydestä haluttavana ilmiönä.
This study urges to go beyond people labelled as entrepreneurs and onto ethnographically studying organizations that promote entrepreneurship.
Tämä tutkimus kehottaa siirtämään huomion yrittäjiksi nimettyjen ihmisten toiminnasta kohti yrittäjyyden edistämisen etnografista tarkastelua.
This study brings attention to practical accomplishment of entrepreneurship promotion, because promoting entrepreneurship has effects on what kind of entrepreneurship is seen as desirable and on the cultural images of entrepreneurship.
Tämä on tärkeää, koska yrittäjyyden edistäminen vaikuttaa siihen, millainen yrittäjyys nähdään haluttavana ja millainen kulttuurinen asema yrittäjyyden ilmiöllä on.
This approach can be used to address how entrepreneurship is constructed.
Sen avulla voidaan tarkastella, miten yrittäjyys rakentuu erilaisissa käytännöissä.
The critical approach, on the other hand, questions dominant images and conceptualizations of entrepreneurship.
Kriittinen ote puolestaan kyseenalaistaa ja haastaa vallitsevia ymmärryksiä yrittäjyydestä.
Start-up entrepreneurship was constructed as the desired kind of entrepreneurship to be promoted within the studied organizations.
Tutkittujen organisaatioiden käytännöissä startup-yrittäjyydestä rakentui halutunlaista edistettävää yrittäjyyttä.
This study discusses how promoting entrepreneurship serves to both reproduce and challenge images of entrepreneurship.
Tutkimus esittää, että yrittäjyyteen liittyvät ymmärrykset sekä uusiintuvat että tulevat haastetuiksi yrittäjyyden edistämisessä.
Even though there seems to be a non-negotiable mandate to promote entrepreneurship, this study calls for critical scrutiny of how entrepreneurship promotion is being done.
Vaikka yrittäjyyden edistämiseen usein suhtaudutaan itsestään selvänä tavoitteena, tutkimus penää kriittistä tarkastelua ja se tuo huomion yrittäjyyden edistämisen käytännön toimiin.
Entrepreneurship is a hot topic in the 2010s, with measures taken to encourage people to consider it as an option and to produce people with entrepreneurial mindsets.
Ihmisiä kannustetaan harkitsemaan sitä vaihtoehtona, ja ihmisille pyritään luomaan yrittäjämäistä ajattelutapaa erilaisten toimien kautta.
This contributes to the lucrativeness of entrepreneurship.
Tämä tuottaa yrittäjyydestä haluttavan ja houkuttelevan ilmiön.
A belief in individual agency and the power of entrepreneurship to change the world also emerged.
Yrittäjyys näyttäytyi tapana muuttaa maailmaa, mikä ylläpitää uskoa yksilön yrittäjämäiseen toimijuuteen.
The role and means of the top management, as well as the role of the whole management system, are unclear.
Ylimmän johdon rooli ja keinot sekä koko johtamisjärjestelmän osuus ovat epäselviä.
The subject matter was processed in content analysis and transformed into static form.
Aineistoille tehtiin sisällönanalyysi, joka muunnettiin myös tilastolliseen muotoon.
The actual subject matter of the safety and wellbeing at work context consisted of written narratives (N=372), websites maintained by the national actors (N=49), professional publications (N=118), professional magazines (N=116) and their selected articles (N=1535).
Varsinainen aineisto koostui työorganisaatiotasolta saaduista laadullisen aineiston lomakevastauksista (N=372) sekä kansallisten toimijoiden ylläpitämistä www-sivustoista (N=49), alan julkaisuista (N=118) ja lehdistä (N=116) ja niistä valikoiduista artikkeleista (N=1535).
Means for producing and managing working conditions are temporally and locally asymmetrical to each other.
Työolosuhteiden muodostumisen ja hallinnan keinot ovat ajallisesti ja paikallisesti epäsuhdassa toisiinsa nähden.
In addition, the task of the research was to examine if the national actors of the safety and well-being at work have had between the years 2007 and 2014 messages, which may have sustained problematic beliefs on a level of work organizations.
Tutkimustehtävänä oli selvittää myös sitä, onko kansallisilla turvallisuus- ja työhyvinvointialan toimijoilla ollut aikavälillä 2007 – 2014 sellaisia viestejä, jotka olisivat olleet omiaan ylläpitämään työorganisaatiotasolla ongelmauskomuksia.
The objectives of the research had two levels: the national organizations of education, communication and research of safety and well-being at work, and the work organizations.
Tutkimuksessa oli tarkasteltavana kaksi tasoa: kansalliset turvallisuuden ja työhyvinvoinnin koulutus-, tiedotus- ja tutkimusorganisaatiot sekä työorganisaatiot.
The centrality of the single foremen and organization units causes divergence and contra-productive outcomes within the work organizations, breaking the actual work organization into the "little work organizations" according to the amount of the work organization units.
Esimies- ja organisaatioyksikkökeskeisyys aiheuttaa työorganisaation sisäistä hajontaa ja tuloksettomuutta, jolloin varsinainen työorganisaatio hajoaa organisaatioyksiköiden lukumäärän mukaisiksi "pikkutyöorganisaatioiksi".
The pre-understanding of the research-worker mainly arose and consisted of the subject matter of the earlier consultative development projects collected by the research worker.
Tutkimuksen esiymmärrys muodostui pääosin tutkijan kokoamasta konsultointihankkeiden aineistosta.
The beliefs are emphasized by current single problems and their reactive and remedial procedure, which as a cultural principle, is inadequate for total management.
Uskomuksissa korostuu ajankohtaistuvien yksittäisongelmien reagoiva ja korjaava toimintatapa, joka kulttuurisena periaatteena on riittämätön kokonaishallinnalle.
Therefore, the safety and well-being at work within the work organizations are not managed duly and throughout the whole work organization.
Siten työorganisaatioiden turvallisuutta ja työhyvinvointia ei valtaosaltaan johdeta asianmukaisesti läpi työorganisaation.
The purpose of the research was to determine those preventive and rendering ideas, as well as ways and structures of thinking (beliefs), which have an essential role in the total management of the safety and well-being at work.
Tutkimuksen tarkoituksena oli määritellä niitä turvallisuutta ja työhyvinvointia estäviä tai vaikeuttavia käsityksiä, ajattelutapoja tai ajatusrakennelmia (uskomuksia), joilla on keskeinen merkitys turvallisuuden ja työhyvinvoinnin kokonaishallintaan.
There are also features in the messages of the national actors, which sustain divergent action of safety and wellbeing at work and retard the development towards total management.
Kansallisten toimijoiden viesteissä on piirteitä, jotka ovat omiaan ylläpitämään hajautunutta eli divergenttiä turvallisuus- ja työhyvinvointitoimintaa sekä hidastamaan kehitystä kohti turvallisuuden ja työhyvinvoinnin kokonaishallintaa.
The opposite phenomenon, the convergence within a work organization, which is a parallel and managed action, is rare in the subject matter of this research.
Sille vastakkainen ilmiö on konvergenssi, eli yhdensuuntainen ja johdettu toiminta, joka on harvinaista aineistossa.
The results indicated that the prerequisites for total management, such as ways of thinking and acting, are rare.
Tutkimuksen tulokset osoittivat, että turvallisuuden ja työhyvinvoinnin kokonaishallintaa edellyttävät ajattelu- ja toimintatavat ovat harvinaisia.
The word divergence best describes the incoherence of the action of safety and well-being at work.
Turvallisuus- ja työhyvinvointitoiminnan hajanaisuutta kuvaa sana divergenssi.
She had her first exhibition in 1947 and, ever since, she had numerous exhibitions in Finland and abroad, for example in Germany and New York.
Ensimmäisen näyttelynsä hän piti vuonna 1947 ja siitä lähtien hän on osallistunut lukuisiin näyttelyihin Suomessa ja ulkomailla, esimerkiksi Saksassa ja New Yorkissa.
In summer, she visited especially West-European museums and wanted to see artists’ retrospective exhibitions where the turning of expressions into abstract was perceivable.
Kesäisin hän kierteli erityisesti Länsi-Euroopan museoissa ja halusi nähdä taiteilijoiden retrospektiivisia näyttelyitä, joissa ilmaisun muuttuminen abstraktiksi oli näkyvissä.
Visual memories and experiences with voices and people were brought out.
Visuaaliset muistikuvat ja kokemukset äänineen ja ihmisineen tulevat esille.
As the philosophical background, this approach grounds on an idea that artistic development is directed through the conflict of two opposite power: the general and individual one.
Filosofisena taustana tässä näkökulmassa vaikuttaa ajatus, että taiteellista kehitystä ohjaa kahden vastakkaisen voiman konflikti: yleisen ja yksilöllisen.
She encouraged students to be creative and considered it important to maintain atmosphere respectful to students.
Hän rohkaisi oppilaita luovuuteen, ja hänelle oli tärkeää ylläpitää positiivinen oppilaita kunnioittava ilmapiiri.
Altogether, Rautiainen has had or participated in approximately 200 exhibitions.
Yhteensä Rautiainen on pitänyt yksityisnäyttelyjä ja osallistunut noin 200 yhteisnäyttelyyn.
In addition to taking studies in art history, she found it necessary to travel abroad to look at modern art in museums and exhibitions.
Taidehistorian opiskelun lisäksi hän piti välttämättömänä matkustaa ulkomaille katsomaan modernia taidetta museoihin ja näyttelyihin.
Changes symbolize Rautiainen’s abstract art: in the 1950s, expressive expression changed cubist; in the 1960s, informalism liberated her expression; in the 1970s, constructivist precision, geometry, and color transitions were dominant; in the 1980s, equable surfaces turned pulsating colors, lines, and surfaces; in the 1990s, various tones of black and shades became dominant; and in the 2000s, her expression became more simplified.
Rautiaisen abstraktia taidetta leimaavat muutokset: 1950-luvulla ekspressiivinen ilmaisu muuttuu kubistiseksi, 1960-luvulla informalismi vapauttaa ilmaisun, 1970-luvulla konstruktivistinen täsmällisyys, geometrisuus ja värien liukumat hallitsevat, 1980-luvulla tasaiset pinnat repeävät sykkiviksi väreiksi, viivastoiksi ja pinnoiksi, 1990-luvulla mustan eri sävyt ja varjot hallitsevat ja 2000-luvulla ilmaisu pelkistyy.
The data of my research proved that periphery, a remote place, can be strength and a fruitful seedbed for art and art teaching.
Tutkimukseni aineisto osoittaa, että periferia, syrjäinen paikka, voi olla voimavara ja hedelmällinen kasvualusta taiteelle ja taiteen opettamiselle.
The core data consisted of 12 open interviews with Liisa Rautiainen.
Keskeisimmän aineistoni muodostavat Liisa Rautiaisen 12 avointa haastattelua.
She paid especial attention to art tasks that were versatile and varied and that combined cognitive matters and those related to emotional life.
Hän kiinnitti erityistä huomiota kuvataiteen tehtäviin, jotka olivat monipuolisia ja vaihtelevia ja joissa yhdistyivät sekä kognitiiviset että tunne-elämään liittyvät seikat.
Liisa Rautiainen worked as an art teacher from 1953 to 1979 practicing an artist’s profession simultaneously.
Liisa Rautiainen työskenteli kuvaamantaidon opettajana vuodesta 1953 vuoteen 1979 asti harjoittaen samalla kuvataiteilijan ammattia.
Besides I interviewed photographer Detlef Trefz, the friend of Rautiainen.
Lisäksi haastattelin Rautiaisen ystävää, valokuvaaja Detlef Trefziä.
Liisa Rautiainen’s almost 30-year-long work was filled with enthusiasm, positivity, boldness, and creativity.
Liisa Rautiaisen lähes 30-vuotiasta työtä kuvaamataidon opettajana leimasi innostuneisuus, myönteisyys, rohkeus ja luovuus.
In his strictures against the 60th-anniversary exhibition of the Union of Finnish Art Associations Finland, Rautio (1998) wrote: "But isn’t that surprising to find such a skillful painter from Kemi!"
Suomen kuvataidejärjestöjen liiton 60-vuotisnäyttelystä kirjoittamassaan kritiikissä Rautio (1998) kirjoittaa: "Mutta että Kemistä löytyy vielä näin taitava maalari!"
Several Rautiainen’s students choose art as their profession.
Monet Rautiaisen oppilaat valitsivat taidealan ammatikseen.
How did Liisa Rautiainen become an abstract artist and what are the special characteristics of her abstract art?
Miten Liisa Rautiaisesta tuli abstraktin taiteen tekijä ja mitkä ovat hänen abstraktin taiteensa erityispiirteitä?
My main approach in this study was the theory of artistic development that is grounded on Kindler and Darras’s theory (1997).
Tutkimukseni päänäkökulmana on taiteellisen kehityksen teoria, joka perustuu Kindlerin ja Darrasin (1997) teoriaan.
Having language skills, Liisa Rautiainen found it easy to travel abroad and after coming back to Kemi she passed on her students all she had seen and experienced.
Kielitaitoisena Liisa Rautiaisen on ollut helppo matkustaa ulkomailla, ja palattuaan Kemiin hän välitti näkemäänsä ja kokemaansa oppilailleen.
Discussions with other artists always belonged to Rautiainen’s life and, in Germany and elsewhere, she has numerous friend artists who she is still in touch with.
Keskustelut toisten taiteilijoiden kanssa ovat aina kuuluneet Rautiaisen elämään, ja hänellä on Saksassa ja muualla lukuisia taiteilijaystäviä, joihin hän pitää yhteyttä.Hän on pitänyt myös useita yhteisiä näyttelyitä taiteilijaystäviensä kanssa.
In addition, Rautiainen’s 75 paintings and drawings, copies of 39 sketchbook pages, and 469 pieces of various documents, journal articles, and photographs of her life-span that related to her artistic action and work as an art teacher.
Lisäksi aineistona on Rautiaisen 75 maalausta ja piirustusta, kopiot 39 luonnoslehtiön sivuista sekä 469 erilaista taiteelliseen toimintaan ja kuvaamataidon opettajan työhön liittyvää dokumenttia ja lehtiartikkelia sekä valokuvia elämän varrelta.
In 1992, Rautiainen conferred the degree of doctor honoris causa at the University of Lapland.
Vuonna 1992 Rautiainen promovoitiin Lapin yliopiston kunniatohtoriksi.
This doctoral thesis is a micro-historical, biographical study of Kemi Artist, Art Teacher Liisa Rautiainen (b. 1919) who is called the Grand Old Lady of Northern Finnish art.
Väitöskirjani on mikrohistoriallinen elämäkertatutkimus kemiläisestä kuvataiteilijasta ja kuvaamataidon opettajasta Liisa Rautiaisesta (s.1919), jota on sanottu lappilaisen taiteen Grand Old Ladyksi.
How did Liisa Rautiainen become an artist and art teacher when studied in the light of the phases and turning points of her life?
Miten Liisa Rautiaisesta kehittyi kuvataiteilija ja kuvaamataidon opettaja hänen elämänvaiheidensa ja elämänsä käännekohtien valossa?
Thick descriptions that were acquired through interviews revealed these turning points in the detailed descriptions in the interviewee’s narration.
Niihin johdattavat haastattelussa ilmenneet tiheät kuvaukset, jotka ovat yksityiskohtaisia, seikkaperäisiä kuvauksia haastateltavan kerronnassa.
I analyzed Rautiainen’s artistic development in the light of Erben’s (1998) specific events and Denzin’s (1989) turning points of life or epiphanies.
Tarkastelen taiteellista kehitystä Erbenin (1998) merkittävien tapahtumien ja Denzinin (1989) teorian esittämien elämän käännekohtien valossa.
The micro-historical approach also meant that the spotlight was in the artist’s experiences.
Mikrohistoriallisuus tarkoittaa myös valokeilan suuntaamista kohti taiteilijan kokemusmaailmaa.
She introduced the world of fine arts to her students for example by taking them to art museums frequently.
Hän tutustutti oppilaansa kuvataiteen maailmaan muun muassa vierailuttaen oppilaita ahkerasti taidemuseossa.
A semiotic, socio-cultural, and pluri-media approach influenced in the background.
Tämän teorian taustalla vaikuttaa semioottinen, sosiokulttuurinen ja kokonaisilmaisullinen näkökulma.
In this research, I reviewed 91-year-old Liisa Rautiainen’s life and her development as a Northern Finnish artist, art teacher, and creative person from Kemi.
Tutkimuksessani tarkastelen 91-vuotta täyttäneen Liisa Rautiaisen elämää ja hänen kehitystään lappilaisena kuvataiteilijana, kuvataidekasvattajana ja luovana ihmisenä Kemissä.