natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Thermally sprayed ceramic coatings are utilized in various applications in industries, such as paper- and process, aerospace and energy production.
Termisesti ruiskutettuja keraamipinnoitteita käytetään useissa sovelluksissa eri teollisuudenaloilla, kuten paperi- ja prosessiteollisuudessa, avaruus- ja ilmailuteollisuudessa, sekä energiantuotannossa.
Furthermore, there lies a challenge in accurate and repeatable measurement of the damage tolerance.
Lisäksi vauriosietoisuuden mittaaminen tarkasti ja toistettavasti on haastavaa.
Current methodology includes testing in laboratory scale, giving information on the nature of the material and coating, and application-based testing, where the obtained information is not widely applicable in other conditions.
Nykymenetelmiin kuuluu laboratoriomittakaavan kokeet, jotka antavat tietoa materiaalin ja pinnoitteen luonteesta, sekä sovelluspainotteiset kokeet, joista saatu tieto ei ole laajasti hyödynnettävissä muissa ympäristöissä.
The possibility of such impacts is omnipresent in most applications where ceramic coatings are used, which makes the topic attractive to a wide range of industries.
Tämänkaltaisten iskujen mahdollisuus on jatkuvasti läsnä useimmissa sovelluksissa, missä keraamisia pinnoitteita käytetään, minkä vuoksi aihe herättää kiinnostusta laajassa skaalassa teollisuuden aloja.
The latter of these behaviors is highly preferred, as it gives time to react before the component fails in real conditions.
Näistä jälkimmäinen on vahvasti suositumpi, sillä silloin tosielämän tilanteissa jää aikaa reagoida ennen komponentin tuhoutumista.
The results of these tests correlated well with the concept of damage-tolerance as they measured the properties of the coating in a more general level.
Näiden testien tulokset korreloivat hyvin vauriosietoisuuden käsitteen kanssa, sillä ne mittasivat pinnoitteen ominaisuuksia yleisemmällä tasolla.
These methods provided insights into the effect of microstructure on the toughness of the coating.
Nämä menetelmät antavat tietoa mikrorakenteen vaikutuksesta pinnoitteen sitkeyteen.
The methods used to measure it are micro-impact fatigue, where a small indenter is repeatedly impacted on the surface with high frequency, and cavitation erosion, where a vast number of impacts from collapsing bubbles create a statistical approach to measuring coating cohesion in the micrometer scale.
Sen mittausmenetelmiin taas luetaan väsyttäminen mikrokoon iskuilla, joissa pieni painin iskeytyy pintaan toistuvasti korkealla taajuudella, sekä kavitaatioeroosio, jossa valtava määrä luhistuvista kuplista johtuvia iskeymiä tuottavat tilastollisen lähestymistavan mikrometriluokan pinnoitteen koheesion mittaamiseen.
This property of the coatings — named damage tolerance for the purposes of this thesis — additionally limits the number of possible applications.
Lisäksi tämä pinnoitteiden ominaisuus — tässä työssä nimetty vauriosietoisuudeksi — rajaa mahdollisten sovelluskohteiden määrää.
The low-energy impact approach is slightly more application-oriented, aiming to emulate impact damage conditions in real-life environments.
Matalaenergisten iskujen vastustuskyky on hieman enemmän sovelluslähtöinen tähdäten mukailemaan iskumaista vauriota tosielämän tilanteissa.
Oxide coatings, such as yttriastabilized zirconium oxide, aluminum oxide, titanium oxide and chromium oxide are commonly deposited by thermal spray processes using an atmospheric plasma, a high-velocity oxy-fuel or a flame spray torch.
Oksidipinnoitteet, kuten yttriastabiloitu zirkoniumoksidi, alumiinioksidi, titaanioksidi ja kromioksidi muodostetaan yleisesti termisen ruiskutuksen prosesseilla käyttäen atmosfääristä plasmaa, suurnopeusliekkiruiskutusta tai perinteistä liekkiruiskutusta.
The former is akin to fracture toughness, but aims to give a more transferable result.
Näistä edellinen on lähellä murtositkeyden määritelmää, mutta tähtää tuottamaan laajemmin sovellettavia tuloksia.
Damage tolerance was divided in two distinguishable properties: crack propagation resistance and resistance to low-energy impacts.
Vauriosietoisuus jaettiin kahteen selkeästi toisistaan eroavaan ominaisuuteen: särön etenemisen vastustuskykyyn ja matalaenergisten iskujen vastustuskykyyn.
Since these methods rely on small impacts, hardness of the coating was a determining factor of damage-tolerance until the energy of the impact rose past a coating-specific threshold.
Koska nämä mittaustavat hyödyntävät pieniä iskuja, pinnoitteen kovuus oli vauriosietoisuuden kannalta määräävä tekijä, kunnes iskujen energia ylitti tietyn raja-arvon.
The requirements for the coatings vary from wear resistance and chemical stability to functional properties, such as low surface energy or thermal conductivity.
Pinnoitteille asetetut vaatimukset vaihtelevat kulumisen ja korroosion kestosta funktionaalisiin ominaisuuksiin, kuten alhaiseen pintaenergiaan tai lämmönjohtavuuteen.
Multiple workarounds have been attempted in improving the damage tolerance of ceramic coatings, such as metallic additions, oxide mixtures and nanostructured coatings, but so far increases in performance have been modest or have deteriorated other beneficial functions of the coating.
Useita keinoja keraamipinnoitteiden vauriosietoisuuden parantamiseksi on kokeiltu, kuten metallin lisäystä pinnoitteeseen, oksidisekoituksia ja nanorakenteisia pinnoitteita, mutta toistaiseksi parannukset suorituskyvyssä ovat olleet varsin nimellisiä, tai ovat heikentäneet pinnoitteen muita hyödyllisiä ominaisuuksia.
The hybrid-spraying of Al2O3 powder and a zirconium acetate based precursor proved to still require further optimization of the spray process, as unmolten agglomerates of precursor-derived nanoparticles rather weakened the coating, instead of improving the cohesion.
Alumiinioksidijauheen ja zirkoniumasetaattiliuoksen hybridiruiskutus paljasti tarpeen ruiskutusprosessin lisäoptimoinnille, sillä sulamattomat, prekursorista peräisin olevat nanopartikkeliagglomeraatit heikensivät pinnoiterakennetta koheesion parantamisen sijaan.
Additionally, denser HVOF coatings proved more brittle than their plasma-sprayed counterparts as they did not have stress-relieving zones from pre-cracked areas.
Edelleen kokeet paljastivat, että tiiviimmät HVOF-pinnoitteet käyttäytyivät hauraammin kuin plasmaruiskutetut vastinparinsa, sillä niissä ei ollut esisäröytyneitä alueita, jotka voisivat vapauttaa pinnoitteeseen muodostuneita jännitystiloja.
In this study, the primary focus was to evaluate different methods of measuring the damage tolerance of thermally sprayed ceramic coatings.
Tämän tutkimuksen pääpaino oli arvioida eri menetelmiä termisesti ruiskutettujen keraamipinnoitteiden vauriosietoisuuden mittaamiseksi.
Interlamellar cohesion was shown to be the weakest link of toughness in that the weak interfaces provide the path of least resistance for crack propagation.
Lamellienvälinen koheesio paljastui sitkeyden kannalta heikoimmaksi lenkiksi, sillä heikko rajapinta luo helpoimman etenemisreitin särölle.
Nonetheless, promising potential is foreseen for the hybrid-spraying in the future due to its ability to tailor the coating composition rather seamlessly.
Tästä huolimatta, pinnoitteen saumattoman räätälöinnin lupaava potentiaali kannustaa tutkimaan myös hybridiruiskutusta tulevaisuudessa.
Measurement methods of crack propagation resistance evaluated include four-point bending with acoustic emission instrumentation and high-energy impacts from spherical projectiles with crack path tracing.
Särön etenemisen vastustuskyvyn mittausmenetelmiin luetaan nelipistetaivutus akustisella emissiolla instrumentoituna ja suuren energia iskut särön polun tutkimisella.
The biggest drawback of the oxide coatings is their susceptibility to catastrophic failure from sudden, unexpected impacts, consequently leading to the functional failure of the component.
Oksidipinnoitteiden suurin varjopuoli on niiden alttius katastrofaaliseen murtumiseen yhtäkkisestä, odottamattomasta iskusta johtuen.
Above this value, the coatings either failed catastrophically, or showed a more gradual failure propagation.
Tätä rajaa suurempienergiset iskut johtivat joko pinnoitteen katastrofaaliseen vaurioitumiseen tai vaiheittaiseen vaurion etenemiseen.
The suspension sprayed Cr2O3-coatings provided improvements in damage tolerance with similar or improved levels of wear resistance and hardness.
Suspensioruiskutetut kromioksidipinnoitteet osoittivat parannuksia vauriosietoisuudessa säilyttäen tai parantaen kulumisenkestoaan ja kovuuttaan.
The spray methods were suspension HVOF-spraying and solution-precursor -powder hybrid HVOF spraying.
Käytetyt ruiskutusmenetelmät olivat suspensiosuurnopeusliekkiruiskutus ja nestemäisen prekursorin ja jauheen syöttäminen samanaikaisesti nk. hybridisuurnopeusliekkiruiskutuksessa.
The secondary focus was to create ceramic coatings with increased damage tolerance through novel spray processes, as measured by the screened testing methods.
Toissijainen painopiste oli parannetun vauriosietoisuuden keraamipinnoitteiden valmistaminen uusia ruiskutusprosesseja käyttäen.
An algorithm for automatic detection of BSP was developed.
Automaattinen purskevaimentuman tunnistusmenetelmä kehitettiin.
The arterial concentrations of thiopental and propofol at the onset of BSP were determined.
Aivojen purskevaimentumaan tarvittavat veripitoisuudet ja annokset propofolilla ja tiopentaalilla määritettiin.
Propofol and thiopental have certain similarities in burst suppression pattern of EEG, but differences exist especially in the terminal parts of the bursts.
Propofolin ja tiopentaalin purskevaimentuman kuva EEG:ssä on erilainen kuin hengitettävillä nukutuskaasuilla.
Recovery was prolonged after thiopental and ketamine.
Sekä tiopentaali- että ketamiininukutuksen jälkeen herääminen oli hidasta.
In addition to propofol and thiopental, ketamine was used in study I. A comparison of ketamine, propofol, and thiopental in rabbits revealed propofol to be the best choice during non-noxious diagnostic procedures because recovery was rapid and breathing patterns were well preserved during infusion.
Kivuttomissa tutkimustoimenpiteissä propofoli oli paras nukutusaine kaneilla, koska herääminen oli nopeaa ja ongelmatonta suurtenkin annosten jälkeen.
Remifentanil infusion started before the infusion of propofol significantly reduced times and doses of propofol at the attainment of hypnotic, analgesic and BSP end-points.
Toinen synteettinen nopeavaikutteinen morfiinin sukuinen kipulääke ­ remifentaniili - annettuna ennen nukutusta pienensi annosriippuvaisesti tajuttomuuteen, kivun poistoon ja EEG:n purskevaimentumaan tarvittavia propofoliannoksia.
These results suggest that remifentanil is kinetically useful for loss of consciousness because it accelerates the hypnotic onset of propofol.
Lihaslamaus tekee mahdollisen hereilläolon kokemuksen vieläkin ahdistavammaksi, koska nukutettu ei pysty mitenkään ilmaisemaan hereilläoloaan.
It is obvious that neither propofol nor thiopental alone can totally block the cardiovascular response to tracheal intubation.
Tajuttomuuden lisäksi nukutuksen aikana pyritään vaimentamaan elimistön reaktiota kivuliaille ärsykkeille.
In this study, differences, effective doses, and concentrations of propofol and thiopental in hypnotic, analgesic, and EEG end-point were evaluated.
Tässä tutkimuksessa selvitettiin yleisimpien laskimoon annettavien nukutusaineiden ­ propofolin, tiopentaalin ja ketamiinin - annoksia tajuttomuuden ja kivuttomuuden aikaan saamisessa.
Neither infusion of propofol (12 mg/kg/h) nor infusion of thiopental (18 mg/kg/h) could attenuate the cardiovascular or catecholamine response to the insertion of the operating laryngoscope 10 min after alfentanil bolus.
Synteettinen morfiinin sukuinen kipulääke ­ alfentaniili - yhdistettynä propofoliin tai tiopentaaliin poisti tehokkaasti hengitysputken laittoon liittyvän verenkiertoreaktion.
In fact, CA response to tracheal intubation was almost totally blocked during burst suppression pattern (BSP) of EEG induced by propofol.
Propofolilla aikaansaadun EEG:n purskevaimentuman aikana hengitysputken laiton aiheuttama stressihormonivaste hävisi lähes kokonaan, mutta tiopentaalilla se ei hävinnyt.
This partially explains the differences in cardiovascular responses to tracheal intubation between propofol and thiopental.
Tämä osoittaa epäsuorasti, että laskimoanesteeteilla ja nukutuskaasuilla on erilaisia vaikutuksia aivoissa.
Alfentanil 17.5 microg/kg given 2 min before tracheal intubation with propofol 2.0 mg/kg or thiopental 5 mg/kg, followed by infusion attenuated arterial pressure response but not heart rate response.
EEG:n syväunivaihe vaimentaa verenkierto- ja stressihormonivasteita Kerta-annoksiin verrattuna verenkierto- ja steressihormonivasteet vaimenivat selvästi, kun potilaat nukutettiin EEG:n purskevaimentumaan propofolilla tai tiopentaalilla.
Our hypothesis that more precise information might be obtained on the reaction to tracheal intubation when unconsciousness is controlled by aid of the BSP instead of clinical signs was not supported.
Tajuttomuus tärkein nukutuksen osatekijä Nukutusaineiden tärkein tehtävä leikkauksen aikana on aiheuttaa tajuttomuus.
Infusions of propofol and thiopental were used in all studies (I-V); bolus doses were used as an induction of anaesthesia in study II before the infusion of the anaesthetic agent started.
Ihmisillä propofoli ja tiopentaali poistivat yksinään huonosti hengitysputken laittoon liittyvät verenkierto- ja stressihormonivasteet, kun niitä annosteltiin kerta-annoksena.
Levene s test showed insignificant differences of variance between BSP level anaesthesia compared with loss of reflexes level anaesthesia.
Nukutuksen syvyyttä on jo 30-luvulta lähtien mitattu mm. verenpaineen ja sydämen rytmin muutoksilla sekä silmän luomiheijasteen ja mustuaisen valoreaktion häviämisellä.
Remifentanil also affects the BIS value at BSP onset level.
Lisäksi EEG:n syväunivaihetta ilmaisevaa purskevaimentumaa käytettiin yhtenä mittauspisteenä.
However, we did find that at BSP level, thiopental attenuated the hemodynamic response to intubation nearly as well as propofol.
Annosteltaessa nukutusainetta pumpulla tasaisena infuusiona nukahtamiseen tarvittavat annokset pienenivät merkittävästi.
The main metabolites of ketamine in rabbits were norketamine and dihydronorketamine.
Ketamiini poisti huonosti kipureaktion kaneilta, vaikka on hyvä kipulääke ihmisillä ja joillakin muilla eläinlajeilla.
The study was performed in three phases over 2014–2017.
Tutkimus muodostui kolmesta osasta, vuosien 2014–2017 aikana.
The aim of the realistic synthesis was to identify who benefitted from the intervention, in what circumstances, and through which mechanisms.
Realistisen synteesin avulla tarkastellaan, keitä interventio auttaa, millaisissa olosuhteissa ja miten interventio tuottaa mekanismien avulla tuloksia.
In this study, the mechanisms and the outcomes were both considered to be intervention effects.
Intervention mekanismit ja tulokset ovat yhdessä intervention vaikutuksia.
The mechanisms across the three stages of the intervention manifested as the reduction of shame and experiences with peers.
Intervention mekanismit näkyvät intervention vaiheissa häpeän helpottumisena ja vertaisuuden kokemuksina.
Aligning with the purpose of the intervention, it resulted in positive changes in self-knowledge, such as respect for the self, possibil-ities to experience being good enough, courage to experience emotions, and acceptance of the past as a part of the presence.
Intervention tavoitteiden mukaisesti naisten itsetuntemuksessa tapahtuu positiivisia muutoksia: itsen arvostamisen lisääntymistä, riittämisen mahdollistumista, uskallusta tuntea tunteita ja menneisyyden hyväksymistä osana nykyisyyttä.
However, it was difficult for the women to get help for their family-violence perpetration.
Naisten on vaikea saada perheväkivatakäyttäytymiseensä apua.
The synthesis revealed three contexts: the self of the women who have perpetrated family violence, stages of the intervention, and society.
Synteesissä näyttäytyvät naisten kuvaamat kontekstit, jotka ovat perheväkivaltaa käyttäneiden naisten minuus, intervention vaiheet ja yhteiskunta.
The study results may be used to improve health care professionals’ knowledge of and ability to recognize women’s family-violence perpetration and to further develop the studied intervention to reach women in earlier stages.
Tutkimuksen tuottaman tiedon avulla voi kehittää terveydenhuollon ja sosiaalialan henkilöstön osaamista naisten perheväkivaltakäyttäytymisen tunnistamiseksi sekä edelleen kehittää tutkittua interventiota saavuttamaan naisia jo varhaisemmassa vaiheessa.
The contributed knowledge points to the need to examine social and cultural attitudes regarding female family-violence perpetration.
Lisäksi tuotettu tieto haastaa tarkastelemaan naisten perheväkivaltakäyttäytymiseen liittyviä yhteiskunnallisia ja kulttuurisia asenteita.
They benefitted from attending the intervention, and the results persisted after six months.
Naiset hyötyvät interventiosta, ja tulokset ovat pysyviä.
The aim of the second phase was to describe the women’s experiences of the intervention (N=19) and to assess its outcomes and its effectiveness by measuring changes in the women’s family-violence perpetration and self-knowledge in the beginning of the intervention (N=134), in the end of the intervention (N=128) and 6 months after it (N=110).
Toisen osan aineiston muodostivat naisten kokemukset interventiosta (N=19) ja naisten perheväkivaltakäyttäytymisessä ja itsetuntemuksessa tapahtuneet muutokset intervention aikana ja sen jälkeen (I mittaus N=134, II mittaus N=128 ja III mittaus N=110).
Women’s experiences were qualitatively analyzed with the inductive content analysis, and the effectiveness of the intervention at effecting changes in family-violence perpetration and self-knowledge were analyzed quantitatively with the Wilcoxon Signed test and Mann-Whitney U test.
Perheväkivaltakäyttäytymisen ja itsetuntemuksen muutokset analysoitiin tilastollisin menetelminkäyttämällä Wilcoxonin merkkitestiä ja Mann-Whitneyn U -testiä.
The aim of the first phase was to describe women’s (N=19) adulthood and childhood experiences of self, as well as describe what kind of violence the women had perpetrated (N=134).
Ensimmäisen osan aineiston muodostivat naisten kokemukset itsestä aikuisuudessa ja lapsuudessa (N=19) sekä naisten perheväkivaltakäyttäytymisen kuvaaminen (N=134).
The following hypothesis was developed as a result of the realistic synthesis: women who perpetrated family violence had childhood experiences of maltreatment that affected their adulthood experiences of self.
Realistisen synteesin tuloksena muodostui hypoteesi: Perheväkivaltaa käyttäneillä naisilla on lapsuudestaan kaltoinkohtelukokemuksia, jotka näyttäytyvät heidän aikuisuuden minuudessaan.
As an outcome of the intervention, the family interdependency improved as the women’s family-violence perpetration decreased significantly.
Intervention tuloksena on perheen vuorovaikutussuhteiden koheneminen naisten perheväkivaltakäyttäytymisen vähenemisen seurauksena.
The self of the female family violence perpetrator : Realistic synthesis of the intervention aiming to reduce female family violence perpetration
Perheväkivaltaa käyttäneen naisen minuus : Realistinen synteesi perheväkivaltakäyttäytymisen vähenemiseen tähtäävän intervention vaikutuksista
The purpose of this study was to explore women’s experiences related to their family violence perpetration and to develop a realistic synthesis of a group intervention intended to decrease female family-violence perpetration.
Tämän tutkimuksen tarkoituksena on kuvata naisten perheväkivaltakäyttäytymiseen liittyviä kokemuksia ja muodostaa realistinen synteesi naisten perheväkivaltakäyttäytymisen vähenemiseen tähtäävän intervention vaikutuksista.
Along with childhood experiences of maltreatment, the women had adulthood experiences of intimate-partner violence.
Naisilla on lapsuuden kaltoinkohtelukokemusten lisäksi aikuisuudesta parisuhdeväkivaltakokemuksia.
In the third phase, a realistic synthesis was developed based on the results from phases I and II.
Tutkimuksen kolmannessa osassa muodostettiin realistinen synteesi naisten perheväkivaltakäyttäytymisen vähenemiseen tähtäävän intervention vaikutuksista tutkimuksen I ja II osan tulosten avulla.
When participating in the intervention designed to decrease their family-violence perpetration, the women processed their past experiences.
Osallistuessaan perheväkivaltakäyttäytymisen vähenemiseen tähtäävään interventioon naiset työstävät kokemuksiaan itsetuntemustyöskentelyn menetelmin.
Woman as a family violence perpetrator is poorly acknowledged and recognized in society even though women use physical and emotional violence against their partners and children.
Naiset kuitenkin käyttävät perheissä fyysistä ja emotionaalista väkivaltaa kumppania ja lapsia kohtaan melkein yhtä paljon kuin miehet.
However, only a few interventions have been de-veloped for women who voluntarily seek help for their family-violence perpetration, and there is even less knowledge of the effectiveness of these programs.
Vapaaehtoisesti apua hakeville naisille perheväkivaltakäyttäytymisen vähenemiseksi on vielä vähän apua tarjolla.
Family-violence perpetration is often intergenerational.
Naisten perheväkivaltakäyttäytymiseen liittyy myös koettu parisuhdeväkivalta.
Adverse Reactions to Metal Debris in Metal-on-Metal Hip Resurfacings and Total Hip Arthroplasties: Screening, diagnostics and treatment
Metallireaktiot lonkan metalli-metalli-liukuparillisissa pinnoite- ja kokotekonivelissä: seuranta, diagnostiikka ja hoito
In future, it is important that the best possible treatments for various grades of ARMD lesions are determined and that stratified guidelines for treatment are created in order to ensure the best possible outcome.
Tulevaisuudessa on tärkeää arvioida eri hoitovaihtoehtojen hyötyjä ja haittoja MoM-tekonivelen saaneilla potilailla, ja kehittää nykyistä yksilöllisemmin räätälöityjä seuranta- ja hoitosuosituksia parhaan lopputuloksen saavuttamiseksi.
Both MRI and ultrasound provide good accuracy for imaging extracapsular pseudotumors and, based on our results, neither is superior over the other.
Toisessa ja kolmannessa osatyössä sekä magneetti- että ultraäänikuvantamisen todettiin olevan käyttökelpoisia menetelmiä metallireaktioiden havaitsemisessa, eikä omien tuloksiemme ja kirjallisuuden perustella kumpaakaan voida nostaa yksiselitteisesti toisen yläpuolelle.
On the other hand, over one year old cross-sectional imaging should not be used in surgical planning.
Vuotta vanhempien kuvantamistutkimusten totesimme olevan epäluotettavia, eikä niiden käyttöä suositella päätöksenteossa tai uusintaleikkauksen suunnittelussa.
In resurfacings, small femoral head size, high inclination and young age increased the risk for elevated ions, and in THAs the corresponding risk factors were female gender, large femoral head size and long time between surgery and ion measurement.
Varrellisissa MoM-tekonivelissä riskiä kohonneille metalli-ionipitoisuuksille lisäsivät naissukupuoli, suuri komponentin koko sekä leikkauksesta kulunut aika.
In study V, we noticed a clear decreasing trend towards normal levels in blood Co and Cr levels after the removal of MoM resurfacings and THAs, although Cr remained elevated for several years in a few patients.
Viidennessä osatyössä taas havaittiin, että metallireaktion vuoksi tehdyn uusintaleikkauksen jälkeen veren metalli-ionipitoisuudet pienenivät, mutta osalle potilaista jäi edelleen merkittävissä määrin oireita.
However, it is hard to estimate the true significance of this finding, as the natural history of ARMD is unclear, and it is not certain which patients would benefit most from the surgical intervention and revision of a MoM hip replacement and which patients would benefit from a conservative approach.
Ketkä potilaat hyötyvät uusintaleikkauksesta, keiden kohdalla seuranta olisi parempi vaihtoehto, ja mitkä ovat ne vaikeaa kudostuhoa ennustavat löydökset, joiden perusteella oireettomalle potilaallekin kannattaa tehdä uusintaleikkaus?