natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Sculptor's Work: Emil Wikström and the Infrastructure of Sculpture 1890-1920 This doctoral dissertation examines a sculptor´s work in the context of the formation of art infrastructures, collaborations, and the practice and profession of sculpture.
Kuvanveistotyö: Emil Wikström ja kuvanveiston rakenne 1890-1920 Tutkimuksen kohteena on 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun kuvanveistotyö, jota tarkastellaan taidemaailman infrastruktuurin, yhteistyön, käytännön ja ammatin kontekstissa.
Wikström played a decisive part in forming the image of the sculptor's profession and building up the infrastructures of sculpture in Finland.
Wikström vaikutti merkittävästi siihen, että maahan kehittyi infrastruktuuri, rakenne, joka tuki kuvanveistäjän työtä.
In this study, Emil Wikström (1864-1942) is a major exemplary case through which to understand the practice and profession of sculpture in Finland.
Emil Wikström (1864-1942) on esimerkki ajan ammattikuvanveistäjästä, ja tutkimus sijoittaa Wikströmin taidemaailman rakenteisiin ja kilpailun kenttään.
This study also underlines the fact that, as stated by Wikström, sculpture is connected with place.
Wikströmin mielestä kuvanveisto oli myös sidoksissa paikkaan.
Wikström is especially famous for his monuments, and he has had a reputation as a 'dominant master' in the Finnish sculpture at the turn of the 19th and 20th centuries.
Wikström tunnetaan etenkin muistomerkkien tekijänä, ja häntä on pidetty aikansa kuvanveistokentän "hallitsevana mestarina".
Wikström entered the difficult and undervalued profession of sculpture in the end of 19th century.
Wikström aloitti kuvanveistoalalla 1800-luvun lopussa, ja hänestä tuli vuosisadan vaihteessa ammattikuvanveistäjän ihanne.
This autoimmune subtype of adult-onset diabetes is termed latent autoimmune diabetes in adults (LADA).
Tätä autoimmuuniperäistä diabeteksen alamuotoa kutsutaan LADA:ksi (Latent Autoimmune Diabetes in Adults).
However, type 1 diabetes-associated autoantibodies are present in up to 11% of European patients diagnosed with type 2 diabetes.
Tyypin 1 diabetekselle tyypillisiä autovasta-aineita löytyy lisäksi jopa 11%:lta tyypin 2 diagnoosin saaneista potilaista.
LADA shared a genetic predisposition with both type 1 (HLA-DQB1, PTPN22, and CTLA4) and type 2 diabetes (SLC30A8 and TCF7L2).
LADA-potilailla todettiin piirteitä sekä tyypin 1 (HLA-DQB1, PTPN22 ja CTLA4) että tyypin 2 (SLC30A8 ja TCF7L2) diabeteksen perimästä.
Furthermore, in both LADA and type 2 diabetes patients type 1 diabetes-risk variants were associated with reduced insulin secretion.
Myös LADA- potilailla ja tyypin 2 diabeetikoilla tyypin 1 riskigenotyypit merkitsivät heikentynyttä insuliininerityskapasiteettia.
The aims were to compare LADA and type 1 diabetes patients diagnosed at >35 years, focusing on gene variants predisposing to type 1 or type 2 diabetes and zinc transporter type 8 autoantibodies (ZnT8A), as well as to assess genetic heterogeneity in LADA.
LADA-potilailla, yli 35 vuoden iässä diagnostisoiduilla tyypin 1 diabeetikoilla ja tyypin 2 diabeetikoilla tutkittiin tunnettujen tyypin 1 tai tyypin 2 diabetekselle altistavien geenimuotojen (varianttien) sekä sinkki-transportteri-vasta-aineiden (ZnT8-va) esiintymistä sekä näiden yhteyttä kliinisiin piirteisiin.
GADA reactivity was associated with higher frequencies of the type 1 diabetes-risk variants (HLA-DQB1, PTPN22, and CTLA4) and lower frequency of the type 2 diabetes-risk variants (SLC30A8 and FTO).
Potilailla, joilla oli korkea GAD-vasta-ainetaso, oli useammin tyypin 1 diabetekseen liittyviä riskigeenityyppejä (HLA-DQB1, PTPN22 ja CTLA4) ja harvemmin tyypin 2 diabetekseen liittyviä riskigeenityyppejä (SLC30A8 ja FTO).
For childhood-onset type 1 and type 2 diabetes several disease-associated genetic regions have been identified, whereas much less is known about the genetic predisposition to LADA and adult-onset type 1 diabetes.
On tunnistettu useita kromosomialueita ja geenejä, jotka liittyvät tyypin 2 diabetekseen tai lapsuusiässä alkavaan tyypin 1 diabetekseen mutta LADA:n ja aikuisiällä alkavan tyypin 1 diabeteksen geenitausta on huonosti tunnettu.
In non-diabetic adults, HLA-DQ and PTPN22 were associated with GADA positivity.
Myös ei-diabeettisessa aikuisväestössä GAD-vasta-ainepositiivisuus liittyi HLA-DQ- ja PTPN22-riskigeenityyppeihin.
Family history of type 1 diabetes was associated with increased frequencies of HLA-DQB1-risk genotypes and reduced frequencies of TCF7L2-risk genotypes.
Samaten potilailla, joilla oli suvussa tyypin 1 diabetesta, oli useammin HLA-DQB1-riskigenotyyppejä ja harvemmin tyypin 2 diabetekseen liittyviä TCF7L2-riskigenotyyppejä.
Diabetes is a complex disease often subdivided into type 1 diabetes, characterized by autoimmune destruction of the insulin-producing beta-cells, and type 2 diabetes, characterized by insulin resistance and some degree of reduced insulin secretion.
Tyypin 2 diabetekseen puolestaan liittyy suuri insuliinintarve insuliinin huonon vaikutuksen vuoksi (insuliiniresistenssi) mutta myös jonkinasteinen insuliinin erityksen häiriö.
Genetic heterogeneity in LADA was attributed to both GADA reactivity and family history of type 1 diabetes.
LADA:ssa todettiin geneettistä heterogeenisyyttä, joka liittyi sekä GAD-vasta-ainetasoon että tyypin 1 sukutaustaan.
Moreover, phenotypic associations of type 1 diabetes risk variants were assessed in LADA patients and in non-diabetic adults.
Lisäksi tutkittiin tyypin 1 diabetekselle altistavien geenimuotojen merkitystä vasta-ainepositiivisuuden ja diabeteksen kehittymisriskin suhteen ei-diabeetikoilla.
Compared with adult-onset type 1 diabetes LADA differed genetically, with respect to both type 1 and type 2 diabetes-risk variants, and immunologically, with respect to prevalence and persistence of ZnT8A.
LADA-potilaat poikkesivat aikuisiällä diagnostisoiduista tyypin 1 diabeetikoista sekä geneettisesti (vähäisempi tyypin 1 riskigenotyyppikasauma, suurempi tyypin 2 genotyyppikasauma) että immunologisesti (ZnT8-vasta-aineiden yleisyys ja säilyminen).
Our data suggest that LADA is a slowly progressive form of autoimmune diabetes distinct from type 1 diabetes, and that type 1 diabetes-risk variants signify a mild reduction in beta-cell function in non-diabetic adults as well as in LADA and type 2 diabetes patients.
Tulokset viittaavat siihen, että LADA on klassisesta tyypin 1 diabeteksesta erillinen hitaasti etenevä autoimmuunidiabeteksen muoto.
Even though the type 1 diabetes-risk genotypes were not associated with progression to non-insulin-dependent diabetes in these individuals, those individuals carrying a higher number of type 1 diabetes-risk genotypes were unable to increase the insulin secretion to a level similar to carriers of a lower number of risk genotypes in response to reduced insulin sensitivity over time.
Kuitenkin henkilöt, joilla oli useita riskigenotyyppejä, pystyivät huonommin lisäämään insuliinieritystään ikääntymisen ja painonnousun mukanaan tuoman insuliiniresistenssin myötä.
The study cohort is the Helsinki Birth Cohort Study, which comprises 13,345 individuals born 1934-1944.
Tutkimuskohorttina toimi Helsingin Syntymäkohortti, johon kuuluu 13345 vuosina 1934-1944 syntynyttä suomalaista.
In the current study cohort, there were 1,781 individuals who had been separated from their parents in childhood.
Vanhemmistaan eroon joutuneita sotalapsia kohortissa oli 1781.
There were 202 subjects who had been hospitalised for personality disorders, and 77 individuals with dramatic personality disorders.
Tänä aikana 202 kohortin jäsentä oli joutunut sairaalahoitoon persoonallisuushäiriön takia.
Data on early life growth, on childhood evacuations, and on the diagnoses of personality disorders were drawn from birth- and child welfare records and national registers.
Tiedot kasvusta, lapsuusiän erokokemuksista, sekä persoonallisuushäiriödiagnooseista saatiin terveydenhuollon korteista ja kansallisista rekistereistä, mikä mahdollisti tutkimuksen pitkittäisotteen.
These longitudinal study findings strongly support an etiological role for early life, both pre- and postnatal, environmental adversity in the development of severe personality disorders, especially dramatic personality disorders.
Varhaiskehitykselliset tekijät ennustavat vakavien persoonallisuushäiriöiden riskiä aikuisiällä Tämän pitkittäistutkimuksen tulokset tukevat vahvasti varhaiskehityksen vaikeuksien ennustavaa roolia vakavien persoonallisuushäiriöiden kehittymisessä.
However, most of this evidence is based on studies with retrospective accounts of early adversity.
Tämän väitöskirjan tulosten perusteella ennustavia tekijöitä on tunnistettavissa useita jo varhaislapsuudessa.
Vulnerability to severe personality disorders is developmentally programmed in early life.
Tulokset varhaiskehityksen vaikeuksien vaikutuksista persoonallisuushäiriöiden kehittymiseen ovat kansanterveydellisesti tärkeitä.
Slower height growth between two and seven years of age predicted an increased risk of personality disorders among women.
Myös hidastunutta aivojen kasvua sikiöaikana heijastava pienempi päänympärys syntymähetkellä ennusti miehillä kohonnutta vakavien persoonallisuushäiriöiden riskiä aikuisiällä.
Temporary separation from parents, particularly in the first five years of life, predicted an increased risk of severe personality disorders, and among men, of dramatic personality disorders.
Lisäksi kasvupoikkeamat painoindeksissä ja painossa sekä ensimmäisen elinvuoden aikana että kouluiässä ennustivat vakavia persoonallisuushäiriöitä miehillä, kun taas naisilla niitä ennusti hitaampi pituuskasvu leikki-iässä.
Previous studies suggest that a suboptimal early life environment may predict an increased risk of adult personality disorders.
Persoonallisuushäiriöt ennustavat kohonnutta ennenaikaisen kuolleisuuden riskiä, ja ovat yhteydessä suurempaan itsemurhien ja sydän- ja verisuonitautien riskiin.
The effects of early parental separation were specific to personality disorders, since they emerged in comparisons to both healthy control participants and to individuals with other mental disorders.
Persoonallisuushäiriöiden kehityksellisten ennustajien tunnistamisen kautta voidaan kehittää häiriöitä ennaltaehkäiseviä interventioita ja tunnistaa juuri ne lapset, ketkä voisivat hyötyä interventiosta.
In the octave illusion, dichotic tones separated by an octave alternate rapidly between the ears so that when the left ear receives the low tone, the right ear receives the high tone and vice versa.
Oktaavi-illuusiossa vasempaan ja oikeaan korvaan annetaan yhtä aikaa erilaiset, oktaavin päässä toisistaan olevat äänet, jotka sen jälkeen vaihtavat nopeasti paikkaa puolelta toiselle.
All auditory illusions emerging in healthy individuals rely on normal neurophysiology, and thus illusions elicited by binaural sounds can be valuable in revealing auditory binaural processing.
Koska terveillä henkilöillä esiintyvät illuusiot pohjautuvat normaaliin aivotoimintaan, binauraaliseen vuorovaikutukseen liittyvät illuusiot voivat olla hyödyllisiä aivomekanismien selvittämisessä.
Study I demonstrated that in dyslexic individuals who carry a weakly expressing haplotype of the ROBO1 gene, binaural interaction is strongly impaired as compared with healthy, age- and sex-matched controls.
Tutkimustulokset osoittivat, että lukivaikeudesta kärsivillä henkilöillä, joilla ROBO1-geeni toimii heikosti, binauraalinen vuorovaikutus on merkittävästi heikompaa kuin terveillä verrokkihenkilöillä.
Moreover, the observed impairment correlated with the expression level of the ROBO1 gene: the weaker the expression, the more abnormal was the binaural interaction.
Lisäksi havaittiin, että binauraalinen vuorovaikutus oli sitä heikompaa, mitä heikommin ROBO1-geeni toimi.
Study IV demonstrated that natural sounds with carefully selected sound parameters can also be used as reliable stimuli in future steady-state studies, and therefore to scrutinize the role and mechanisms of binaural interaction.
Neljännessä osatyössä havaittiin, että myös luonnolliset äänet, kuten musiikki ja puhe synnyttävät MEG:llä mitattavissa olevia jatkuvaisvasteita, joita voitaneen käyttää binauraalisen vuorovaikutuksen tutkimiseen sekä mahdollisesti myös erilaisten kuulo-ongelmien tutkimisessa.
Two functioning ears provide clear advantages over monaural listening.
Kahdesta toimivasta korvasta on selvää hyötyä ihmiselle, vaikka monien äänien havaitseminen onnistuukin varsin hyvin yhden korvan avulla.
However, the neural mechanisms and significance of binaural interaction and the development of crossed auditory pathways are poorly known.
Tämän ns. binauraalisen vuorovaikutuksen merkitys ja hermostollinen perusta tunnetaan toistaiseksi kuitenkin varsin huonosti.
During natural binaural listening, robust brain-level interaction occurs between the slightly different inputs from the left and the right ear.
Esimerkiksi äänten paikallistaminen sekä puheen ymmärtäminen meluisassa ja kaikuvassa ympäristössä pohjautuvat pitkälti vasemmasta ja oikeasta korvasta tulevien hieman erilaisten viestien väliseen vuorovaikutukseen aivoissa.
This thesis aimed to expand, by means of magnetoencephalography (MEG), knowledge about binaural cortical processing and midline crossing of auditory pathways in subjects with the defective dyslexia susceptibility gene ROBO1 and in healthy individuals.
Tässä väitöskirjassa tutkittiin aivoissa tapahtuvaa binauraalista vuorovaikutusta sekä vuorovaikutukselle välttämätöntä kuuloratojen risteämistä aivojen keskilinjan yli magnetoenkefalografian (MEG) avulla.
Study II demonstrated that transient 100-ms responses (N100m), generated in the auditory cortices, follow the sound location perceived during the illusion.
Tulosten perusteella aivojen nopea 100-ms vaste liittyy havaittuun paikkaan ja poikkeava binauraalinen vuorovaikutus havaittuun äänen korkeuteen.
On the basis of previous animal studies and the quite well known anatomy of the subcortical auditory system, we suggest that the normally extensive crossing of auditory pathways is defective in ROBO1-deficient dyslexic subjects.
Näin ollen tutkimuksessa havaittu poikkeavan heikko binauraalinen vuorovaikutus johtunee kuuloratojen puutteellisesta risteämisestä.
Studies II and III examined the neural basis of peculiar pitch perception and sound localization during the auditory octave illusion originally described by Diana Deutsch in 1974.
Terveiden henkilöiden binauraalisia mekanismeja tutkittiin lisäksi ns. oktaavi-illuusion avulla.
Currently, binaural interaction can be studied non-invasively in detail by means of cortical steady-state responses and MEG-based frequency-tagging.
Toistaiseksi binauraalista vuorovaikutusta on tutkittu tarkasti vain puhtailla äänillä.
Without these background elements, it will not be possible to change the entire organisational culture.
Ilman näitä taustaedellytyksiä koko organisaatiokulttuurin uudistuminen ei onnistu.
This was a qualitative study.
Tutkimus toteutui laadullisena tutkimuksena.
Threat or possibility : developping interprofessional collaboration
Uhka vai mahdollisuus : moniammatillista yhteistyötä kehittämässä
The contribution of these professions and trade unions is required for the development of the work community.
Professiot ja ammattijärjestöt tarvitaan mukaan työyhteisön kehittämiseen.
Because work and training in the sector is regulated by legislation, genuine and more extensive cultural change in the operations of organisations and the training of experts requires decisions also from social and political decision-makers.
Koska alan toimintaa ja koulutusta säätelee lainsäädäntö, todellinen ja laajempi kulttuurinen muutos organisaatioiden toiminnassa ja asiantuntijoiden koulutuksessa edellyttää päätöksiä myös yhteiskunnallisilta ja poliittisilta päättäjiltä.
Summary In recent years, the world of work has changed in many ways.
Tiivistelmä Työelämässä on tapahtunut viime aikoina monia muutoksia.
Applying the ideal of interprofessional collaboration in practice has proved challenging.
Moniammatillisen yhteistyön ideaalin soveltaminen käytäntöön on osoittautunut haasteelliseksi.
Organisations have become team-based and their structures are flatter than before.
Organisaatiot ovat kehittyneet tiimipohjaisiksi ja rakenteeltaan aiempaa matalammiksi.
Despite the opportunities provided by modern technology, the organisation constituted a border that was difficult to cross when aiming for patient-driven work.
Nykytekniikan tarjoamista mahdollisuuksista huolimatta organisaatio osoittautui vaikeasti ylitettäväksi rajaksi pyrittäessä potilaslähtöiseen työskentelyyn.
The organisation and its entire management need a common understanding, joint goals and continuous support in order to implement such changes that enable a patient-driven approach to break the organisation s old operating culture, structures and limits.
Organisaatiossa ja sen koko johdossa tarvitaan yhteistä näkemystä ja tavoitetta sekä jatkuvaa tukea muutokseen, jossa potilaslähtöisyys rikkoo organisaation vanhaa toimintakulttuuria, rakenteita ja rajoja.
Interviews were conducted with a total of 81 experts; 41 in the expert groups and 40 in the teams.
Haastatteluihin osallistui kokonaisuudessaan 81 eri asiantuntijaa; asiantuntijaryhmissä 41 ja tiimeissä 40 henkilöä.
These teams developed social capital, which promoted well-being at work.
Niissä kehittyi sosiaalista pääomaa, joka auttoi työssä jaksamista.
Customer-driven, flexible teams are quite independent in evaluating and improving their own work.
Asiakaslähtöiset, joustavat tiimit toimivat varsin itsenäisesti omaa toimintaansa arvioiden ja kehittäen.
The development of information technology enables the required transfer and gathering of information across boundaries between experts and organisations.
Tietotekniikan kehittyminen mahdollistaa tarvittavan tiedon liikkumisen ja kokoamisen yhteen yli asiantuntija- ja organisaatiorajojen.
This doctoral thesis studied the challenges and phenomena faced by various experts when their organisation starts to develop interprofessional collaboration.
Tämä väitöskirjatutkimus kartoitti niitä haasteita ja ilmiöitä, joita eri asiantuntijat kohtaavat, kun heidän organisaatiossaan lähdetään kehittämään moniammatillista yhteistyötä.
Skilful debate and dialogue and reflective assessment were found to be important interaction skills when developing interprofessional collaboration.
Taitavan keskustelun ja dialogin sekä reflektiivisen arvioinnin taidot todettiin tärkeiksi vuorovaikutustaidoiksi moniammatillista yhteistyötä kehitettäessä.
At the individual level, the model discloses challenges related to experts' collective work skills and shortcomings in the required communicative skills.
Yksilötasolla mallissa tulee esiin haasteita asiantuntijoiden valmiudessa yhteisölliseen työtapaan ja puutteita tarvittavissa kommunikointitaidoissa.
The social and health care sector includes many strongly established professions.
Sosiaali- ja terveysalalla toimii myös vahvoja professiota.
On the basis of the results of the analysis, a theoretical model was created that describes the challenges and requirements of the development of interprofessional collaboration in the social services and health care sector.
Analyysin tulosten pohjalta muodostui teoreettinen malli, joka kuvaa moniammatillisen yhteistyön kehittämisen haasteita ja edellytyksiä sosiaali- ja terveysalalla.
The analysis of the data was based on dialogue between theory, earlier research data and the present data.
Aineisto analysoitiin käyden vuoropuhelua teorian, aikaisemman tutkimustiedon ja aineiston kesken.
According to the study, the main challenges were seen in roles involving agreed flexibility, the specification of responsibilities, the practices of developing shared knowledge, as well as learning teamwork and interaction skills.
Tutkimuksen mukaan keskeisiksi haasteiksi osoittautuivat sovitusti joustavat roolit, vastuukysymysten määrittely, yhteisen tiedon luomisen käytännöt sekä tiimityön ja vuorovaikutustaitojen oppiminen.
In the focus groups, interviews were conducted with doctors, registered nurses, enrolled nurses, occupational therapists, physiotherapists and social workers.
Fokusryhmissä haastateltiin lääkäreitä, sairaanhoitajia, lähi/perushoitajia, toimintaterapeutteja, fysioterapeutteja ja sosiaalityön-tekijöitä.
The study mainly focused on a large hospital that provides acute treatment.
Tutkimuksen kohteena oli pääasiassa akuuttihoitoa antava suuri sairaala, jonka potilaista enemmistö on vanhuksia.
They were carried out with separate groups of various experts and with five teams that worked together.
Tutkimusaineisto kerättiin fokusryhmähaastatteluina, jotka suoritettiin erikseen eri asiantuntijaryhmille ja lisäksi viidelle yhdessä työskentelevälle tiimille.
In addition, focus groups of nursing officers and medical directors were included in the study as representatives of the management.
Lisäksi tutkimuksen otettiin mukaan johdon edustajina ylihoitajien ja ylilääkäreiden muodostamat fokusryhmät.
The team members appreciated working in such teams.
Tällaisissa tiimeissä haluttiin työskennellä.
A positive finding in the study was the mutual support and trust between experts in smoothly functioning interprofessional teams.
Positiivisena löydöksenä tutkimuksessa tuli esiin, että moniammatillisesti hyvin toimivissa tiimeissä oli asiantuntijoiden keskinäistä tukea ja luottamusta.
In the social services and health care sector, team-based, customer-oriented collective expertise is called interprofessional collaboration.
Asiantuntijatyö on näin muuttunut aiempaa yhteisöllisemmäksi ja asiakaslähtöisemmäksi.Sosiaali- ja terveysalalla tiimipohjaista, asiakaslähtöistä ja yhteisöllistä asiantuntijatyötä kutsutaan moniammatilliseksi yhteistyöksi.
They do not always support the development of shared knowledge and a joint operating model.
Viidentenä haasteena olivat organisaation rakenteet, jotka eivät aina mahdollista yhteisen tiedon luontia ja yhteisen toimintamallin kehittämistä.
Consequently, the knowledge of both the formation and the growth rate of particles are crucially important when assessing the health and climate effects of atmospheric new particle formation.
Näin ollen sekä hiukkasten muodostumisen että kasvun tunteminen on ensiarvoisen tärkeää arvioitaessa ilmakehässä tapahtuvan hiukkasmuodostuksen vaikutusta ilmastoon ja terveyteen.
Dynamics of neutral and charged aerosol particles
Neutraalien ja varattujen aerosolihiukkasten dynamiikka
The methods were found to be able to provide reasonable estimates on the growth rate and proportion of particles formed via ion-induced nucleation, provided that the growth rate is high enough and that the charged particles do not grow much more rapidly than the neutral ones.
Testissä havaittiin, että menetelmillä pystyttiin arvioimaan hiukkasten kasvunopeutta ja varattuina muodostuneiden hiukkasten osuutta, mikäli hiukkasten kasvunopeus oli riittävän korkea ja varatut hiukkaset eivät kasvaneet huomattavasti nopeammin kuin neutraalit.
Combined with the current field and chamber measurements of neutral and charged particles, the analytical tools provided here can be used to study the atmospheric new particle formation and growth more comprehensively and, eventually, to decrease the uncertainty related to climate effects of aerosol particles.
Yhdistämällä tässä työssä tuotettuja analyyttisiä menetelmiä ja tämänhetkisiä kenttä- ja laboratoriomittauksia voidaan ilmakehän aerosolihiukkasten kasvua ja muodostumista tutkia aikaisempaa perusteellisemmin ja siten vähentää aerosolihiukkasten ilmastovaikutuksiin liittyviä epävarmuuksia.
Freshly-formed particles are not large enough to impact neither health nor climate and they are most susceptible to removal by collisions with larger pre-existing particles.
Vastamuodostuneet hiukkaset ovat liian pieniä vaikuttaakseen ilmastoon tai terveyteen ja pienimmät hiukkaset ovat kaikkein alteimpia poistumaan yhdistymällä suurempiin hiukkasiin.
A new model, Ion-UHMA, which simulates the dynamics of neutral and charged particles, was developed for this purpose.
Tätä tarkoitusta varten kehitettiin uusi malli, Ion-UHMA, joka simuloi neutraalien ja varattujen aerosolihiukkasten dynamiikkaa.