natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Systematic research is needed to study the effects of non-Saccharomyces yeasts on the chemical composition of berry wines.
Systemaattisia tutkimuksia tarvitaan selvittämään Saccharomyces-sukuun kuulumattomien hiivojen vaikutuksesta marjaviinien kemialliseen koostumukseen.
Development of berry wines may present an approach to increase the utilization of berries.
Marjaviinien kehittäminen voi olla yksi mahdollinen tapa lisätä marjojen hyötykäyttöä.
The specific purposes were: 1) to characterize the volatile and/or non-volatile compositions of blue (BB) and white bilberries (WB) juices and their corresponding wines produced by conventional fermentation with Saccharomyces cerevisiae; 2) to study the effect of non-Saccharomyces yeast and inoculation type on the chemical profiles of BB wines; 3) to compare the dynamic changes in volatile compounds during alcoholic fermentation of BB wines using diverse non-Saccharomyces yeasts; 4) to monitor the evolutions of pyranoanthocyanins and their precursor anthocyanin monomers during aging of BB wines fermented with Saccharomyces and non-Saccharomyces yeasts.
Erityisinä tavoitteina oli: 1) karakterisoida sinisen (BB) ja valkoisen (WB) mustikkamehun ja niistä Saccharomyces cerevisiae -hiivalla valmistettujen marjaviinien haihtuvien ja haihtumattomien yhdisteiden koostumusta; 2) tarkastella Saccharomyces-sukuun kuulumattomien hiivojen ja hiivan ymppäystavan merkitystä mustikkaviinin (BB) kemiallisessa koostumuksessa; 3) vertailla Saccharomyces-sukuun kuulumattomilla hiivoilla valmistettujen mustikkaviinien (BB) haihtuvien yhdisteiden dynaamisia muutoksia käymisen aikana; 4) seurata pyranoantosyaniinien ja niiden monomeeristen antosyaniiniesiasteiden muodostumista Saccharomyces-sukuun kuuluvilla ja kuulumattomilla hiivoilla valmistettujen mustikkaviinien (BB) kypsymisen aikana.
Methylation in B-ring stabilized the structures of monomeric anthocyanins and pyranoanthocyanins.
B-renkaan metylaatio vakautti monomeeristen antosyaniinien ja pyranoantosyaniinien rakenteita.
Galactosides and glucosides delphinidin and cyanidin were the major anthocyanins among the 15 detected monomeric anthocyanins.
Delfinidiinin ja syanidiinin galaktosidit ja glukosidit olivat pääasiallisimmat antosyaniinit 15:n havaitun yhdisteen joukossa.
Pyranoanthocyanins were more stable than their corresponding monomeric anthocyanins, therefore contributing to the stabilization of the color of the berry wines.
Pyranoantosyaniinit olivat vakaampia verrattuna vastaaviin monomeerisiin antosyaniineihin vaikuttaen siten viinien värin säilyvyyteen.
During fermentation, dynamic changes in volatile compounds were determined simultaneously with the development of ethanol concentration.
Haihtuvien yhdisteiden dynaamisia muutoksia tarkasteltiin samanaikaisesti etanolin määrän muodostumisen kanssa käymisen aikana.
Further improvements of aroma intensity were confirmed in sequential and simultaneous fermentations with S. cerevisiae and T. delbrueckii or S. pombe strains.
Aromien intensiteetin parantumista havaittiin myös näytteissä, joissa S. cerevisiae ja T. delbrueckii tai S. pombe -hiivakantoja lisättiin peräkkäisesti tai samanaikaisesti.
Non-volatile compounds of phenolic compounds were qualitatively and quantitatively analyzed using liquid chromatography coupled with a diode array detector and a mass spectrometer, while ethanol, sugars, and organic acids by gas chromatography-flame ionization detection.
Haihtumattomat fenoliset yhdisteet määritettiin laadullisesti ja määrällisesti nestekromatografilla yhdistettynä diodirividetektoriin ja massaspektrometriin, ja puolestaan etanoli, sokerit ja orgaaniset hapot määritettiin kaasukromatografi– liekki-ionisaatiodetektori-laitteistolla.
Fifteen vAPs were identified in aged bilberry wines.
Kypsytetyistä mustikkaviineistä havaittiin 15 vAP-yhdistettä.
The potential of non-Saccharomyces yeasts is increasingly recognized and explored in wine fermentation, whereas little has been done in berry wine production using non-Saccharomyces yeasts.
Saccharomyces-sukuun kuulumattomia hiivoja tarkastellaan ja käytetään kasvavissa määrin viinien valmistuksessa, mutta niiden hyödyntäminen marjaviineissä on ollut vähäistä.
In general, fermentation kinetics of non-Saccharomyces yeasts was less vigorous than that of S. cerevisiae as indicated by low ethanol production or poor sugar consumption.
Saccharomyces-sukuun kuulumattomilla hiivoilla käymisen kinetiikka oli yleisesti hillitympi verrattuna S. cerevisiae -kantoihin, mikä havaittiin alhaisemmasta etanolin muodostumisesta ja huonommasta sokerien hyödyntämisestä.
In this work, our aim was to study inoculation with different yeast species/strains and fermentation methods on composition of bilberry (Vaccinium myrtillus L.) wines.
Tämän työn tavoitteena oli tutkia erilaisten hiivalajien, -kantojen ja käymismenetelmien vaikutusta mustikasta (Vaccinium myrtillus L.) valmistettujen viinien koostumukseen.
BB wines produced from pure, sequential, and simultaneous inoculations involving Schizosaccharomyces pombe 70572 possessed higher contents of total and most individual monomeric anthocyanins than those with Torulaspora delbrueckii and S. cerevisiae strains.
Mustikkaviineissä (BB), jotka valmistettiin ymppäämällä joko yksin, peräkkäin tai samanaikaisesti Schizosaccharomyces pombe -hiivan kantaa 70572, oli enemmän kokonaismäärältään antosyaniineja ja suurinta osaa yksittäisiä monomeerisia antosyaniineja verrattuna Torulaspora delbrueckii ja S. cerevisiae -hiivakantojen avulla valmistettuihin viineihin.
The quality of berry wines is determined by the composition analysis, including the profile and content of both volatile and non-volatile compounds.
Marjaviinien laatu voidaan määrittää haihtuvien ja haihtumattomien yhdisteiden koostumuksen ja pitoisuuksien analyyseilla.
p-Coumaroyl monotropeins and quercetin glycosides both were the most predominant compounds in the groups of phenolic acids and flavonols, respectively, whereas the major flavan-3-ols were procyanidin B-type dimer and (−)-epicatechin.
Kversetiinin glykosidit ja p-kumaroyylimonotropeiinit olivat merkittävimmät fenolisten happojen ja flavonolien yhdisteet näytteissä, kun taas prosyaniidien B-tyypin dimeeri ja (–)-epikatekiini olivat pääasiallisimmat flavan-3-oli-yhdisteet.
Yeast fermentation significantly enhanced aroma intensity and volatile complexity of BB juice, particularly the groups of higher alcohols and esters.
Hiivakäyminen paransi merkitsevästi mustikkamehun aromien intensiteettiä ja haihtuvien yhdisteiden monimutkaisuutta vaikuttamalla erityisesti korkeampien alkoholien ja esterien yhdisteryhmiin.
The content of monomeric anthocyanins reduced considerably after fermentation.
Monomeeristen antosyaniinien määrä laski merkittävästi käymisen aikana.
The residual pyruvic acid in fresh bilberry wines consecutively reacted with anthocyanin monomers during aging, and the content of vAPs reached the maximum after 6 months of aging.
Mustikkaviinien vapaa palorypälehappo reagoi monomeeristen antosyaniinien kanssa kypsymisen aikana ja vAP-yhdisteiden määrä saavutti huippunsa kuuden kuukauden kypsymisen kohdalla.
The high generation of pyruvic acid from the metabolism of S. pombe strains boosted the formation of vAPs in the wine products.
S. pombe -hiivakannan korkea palorypälehapon muodostuskyky paransi vAP-yhdisteiden muodostumista.
Volatile compounds were measured using headspace-solid phase microextraction gas chromatography-mass spectrometry methods.
Haihtumattomia yhdisteitä mitattiin viinien ilmatilasta kiinteäfaasimikrouutolla ja kaasukromatografi–massaspektrometri-laitteistolla.
Pure fermentations with T. delbrueckii and Metschnikowia pulcherrima strains were characterized by the high productions of higher alcohols, Saccharomycodes ludwigii by esters, and Zygosaccharomyces bailii by fatty acids, while fermentations with S. pombe, Hanseniaspora uvarum, and Issatchenkia orientalis strains yielded more off-flavor compounds than that with S. cerevisiae.
Käyminen pelkillä T. delbrueckii and Metschnikowia pulcherrima -kannoilla sai aikaan korkeampien alkoholien määrän, kun taas Saccharomycodes ludwigii -hiivakannalla esterien määrä kasvoi ja Zygosaccharomyces bailii -hiivakannalla rasvahappojen määrä erottui muista.
There were also strain-dependent variations with regard to generation and degradation of volatile compounds.
Näissä muutoksissa havaittiin myös hiivakannasta riippuvia haihtuvien yhdisteiden muodostumisia ja hajoamisia.
Among the 42 nonanthocyanin phenolic compounds detected in BB and WB juices and wines, the levels of most individual compounds in nonpigmented bilberry products were significantly lower than those in pigmented ones.
Sinisistä (BB) ja valkoisista (WB) mustikkamehuista ja –viineistä määritettiin 42 antosyaniineihin kuulumatonta fenolista yhdistettä ja useampien niiden määrät olivat alhaisemmat pigmentoimattomissa tuotteissa kuin pigmentoiduissa.
Moreover, co-fermentation affected volatile profiles of particularly higher alcohols, esters, and carbonyl compounds of BB wines.
Useamman hiivakannan ymppääminen yhdessä (peräkkäisesti tai samanaikaisesti) vaikutti erityisesti korkeampien alkoholien, esterien ja karbonyyliyhdisteiden profiileihin mustikkaviineissä.
In BB juice, monomeric anthocyanins dominated among the phenolic compounds.
Sinisessä mustikkamehussa monomeeriset antosyaniinit olivat merkittävin fenolisten yhdisteiden ryhmä.
The content of monomeric anthocyanins in BB wines declined significantly during 12 months of aging, and a fraction of the reduction were formed vitisin A-type pyranoanthocyanins (vAPs).
Monomeeristen antosyaniinien yhdisteiden määrä mustikkaviineissä (BB) laski merkitsevästi 12 kuukauden kypsymisen aikana.
The contribution to volatile composition of bilberry wines was yeast and inoculation type dependent.
Haihtumattomien yhdisteiden merkitys oli riippuvaista hiivasta ja ymppäysmenetelmästä.
During fermentation with S. cerevisiae, the changes in content of nonanthocyanin phenolic compounds depended on the mutation of color.
S. cerevisiae -hiivakäymisen vaikutus näiden yhdisteiden koostumukseen oli riippuvainen marjan värin mutaatiosta: käyminen lisäsi flavonolien ja fenolisten happojen kokonaismäärää valkoisesta mustikasta valmistetuissa näytteissä.
The results varied remarkably among the species and age groups.
Tuloksissa ilmeni merkittäviä lajien ja ikäryhmien välisiä eroja.
The very same factors determine which parts of the AO defense system are used for self-maintenance.
Samat tekijät vaikuttavat myös siihen, mitkä eri AO-puolustuksen osat ovat käytössä elimistön ylläpidossa.
In healthy tissues most of the RS are produced by normal metabolism, however, several stressors can enhance RS production.
Terveissä kudoksissa RS syntyvät pääasiassa normaalin aineenvaihdunnan sivutuotteena, mutta useat eri stressitekijät voivat lisätä RS tuotantoa.
TL was also found to correlate positively with some of the AOs.
Havaitsin myös että telomeerien pituus korreloi positiivisesti osan AO:ien kanssa.
Furthermore, unfavorable early life experiences, like growth stress can have longlasting negative consequences for individuals’ future fitness and survival.
Lisäksi, varhaisiän epäedulliset kokemukset, kuten kasvustressi, voivat aiheuttaa muutoksia, jotka voivat pidemmällä aikavälillä heikentää yksilöiden jäljellä olevan elinajan kelpoisuutta ja elossasäilyvyyttä.
Overall, the results indicate that a variety of environmental stressors can accelerate biological ageing via oxidative stress and telomere attrition.
Kokonaisuudessaan väitöskirjan tulokset tukevat käsitystä, että erilaiset ympäristön stressitekijät voivat kiihdyttää biologista ikääntymistä oksidatiivisen stressin ja telomeerien lyhenemisen seurauksena.
Biological ageing, i.e. the loss of physiological functioning leading to increased frailty and mortality risk with advancing age, is influenced both by genotype and environmental factors as well as their interactions.
Biologinen ikääntyminen, eli ikääntymisen myötä tapahtuva fysiologisten toimintojen heikkeneminen ja kuolleisuusriskin kasvu, määrittyy perimän ja ympäristötekijöiden, sekä näiden yhdysvaikutusten seurauksena.
Redox status is a dynamic state composed of reactive species (RS) induced oxidative damage and antioxidant (AO) defense.
reactive species, RS) aiheuttamista oksidatiivisista vaurioista ja antioksidanttipuolustuksesta (engl.
Taken together the results highlight that changes in redox status and telomeres are highly dependent on the species, sex, the phase of life and the experienced stress.
Kaiken kaikkiaan tämän väitöskirjan tulokset korostavat, että muutokset redox-tasapainossa ja telomeereissä ovat lajikohtaisia ja vaihtelevat lisäksi sukupuolesta, elinkierron vaiheesta sekä koetusta stressistä riippuen.
Telomeres are protective DNA sequences at the end of chromosomes, which shorten with each cell division and advancing age.
Telomeerit ovat suojaavia alueita kromosomien päissä, jotka lyhenevät jokaisen solunjakautumisen ja ikääntymisen myötä.
Most of the measured AOs increased from the age of 8 weeks to 6 months, and females had, in general, higher AO-levels than males.
Useimmat mitatut AO:it lisääntyivät 8-viikon iästä 6-kuukauden ikään.
In this thesis I studied redox metabolism and telomere attrition, which have been suggested to be molecular mechanisms of biological ageing across species.
Tässä väitöskirjassa tutkin redox-tasapainoa ja telomeerejä, joiden oletetaan toimivan biologisen ikääntymisen molekyylitason mekanismina.
Both of these passerine species showed pollution induced redox status alterations, but great tits, especially at an early age were more vulnerable to pollution induced oxidative stress and telomere attrition.
Saasteet aiheuttivat molemmilla varpuslinnuilla muutoksia redoxtasapainossa, mutta talitiaiset olivat, erityisesti poikasina, herkempiä saasteiden aiheuttamalle oksidatiiviselle stressille sekä telomeerien lyhenemiselle.
Parasite load was not directly associated with either AOs or with TL, but some AO-activities were lower in fish with severe disease symptoms than in fish with modest symptoms.
Loisen määrä ei vaikuttanut suoraan AO:eihin, eikä telomeerien pituuteen, mutta eräät AOaktiivisuudet olivat matalampia kaloilla, joilla oli vakavia infektio-oireita verrattuna kaloihin, joilla oli lievempiä oireita.
It seems that TL may reflect individuals’ ability to tolerate infection, as the fish which were less sensitive to parasite-induced impaired growth had longer TLs and lower levels of certain AOs than the more sensitive fish.
Telomeerien pituus saattaa heijastaa yksilön kykyä selviytyä loisinfektiosta huolimatta, sillä kaloilla joiden kasvu ei hidastunut loisista huolimatta oli myös pidemmät telomeerit ja vähemmän tiettyjä AO:eja verrattuna loisinfektiolle herkempiin kaloihin.
The leading evolutionary hypothesis is that the resource allocation from self-maintenance and repair to growth and reproduction is the cause for this detrimental process.
Biologisen ikääntymisen evolutiivisena syynä pidetään resurssien allokaatiota elimistön ylläpidosta ja korjausmekanismeista kasvuun ja lisääntymiseen.
In addition to pollution, within-brood competition induced growth stress was also found to cause TL attrition and alterations in AO-defense in great tit nestlings.
Saastevaikutusten lisäksi havaitsin, että poikueen sisäisestä kilpailusta johtuva kasvustressi aiheutti talitiaispoikasilla telomeerien lyhenemistä ja muutoksia AOpuolustuksessa.
Telomeres are vulnerable to RS and short telomere length (TL) is linked with increased mortality and age-related disease risk.
Telomeerit ovat alttiita oksidatiivisille vaurioille ja lyhyiden telomeerien on havaittu olevan yhteydessä lisääntyneeseen kuolleisuusriskiin ja kasvaneeseen alttiuteen sairastua ikääntymiseen liittyviin sairauksiin.
Short TL group males showed drastic reduction in cell respiration, and yet high AO defense activity.
Lyhyt telomeeri-ryhmän uroksilla oli huomattavasti alentunut aineenvaihdunta, mutta siitä huolimatta korkea AO-aktiivisuus.
In the first two studies, the main interest was to elucidate the impacts of different stressors on TL and redox status in free-living vertebrates.
Kahdessa ensimmäisessä osatyössä kiinnostuksen kohteena olivat erilaisten stressitekijöiden vaikutus telomeerien pituuteen ja redox-tasapainoon luonnonvaraisilla selkärankaisilla.
Males in the long TL group had considerably lowered AO-defense although their cell respiration was relatively high and comparable to control TL males.
Pitkä telomeeri-ryhmän uroshiirillä oli huomattavasti madaltunut AO-puolustus, huolimatta siitä että niiden aineenvaihdunta oli suhteellisen korkea ja samalla tasolla kuin kontrolli-uroksilla.
In the second study, the potential roles of TL and AO defense in pathogen resistance and disease severity were investigated in Tetracapsuloides bryosalmonae-parasite infected brown trout.
Toisessa osatyössä selvitin taimenilla telomeerien pituuden ja antioksidanttipuolustuksen mahdollista yhteyttä Tetracapsuloides bryosalmonae loisinfektioon ja infektio-oireiden ilmenemisen vakavuuteen.
In the first study, the effects of heavy metal pollution on TL and on redox status were investigated in adult and nestling great tits and pied flycatchers.
Ensimmäisessä osatyössä tutkin talitiais- ja kirjosiepponaarailla sekä poikasilla raskasmetallien vaikutuksia telomeerien pituuteen ja redox-tasapainoon.
Half of the experimental mice were exposed to short-term exercise in order to magnify the possible among TL selection group differences.
Toteutin lyhytkestoisen rasituskokeen puolella koehiiristä voimistaakseni mahdollisia telomeeri-valintaryhmien välisiä eroja metaboliassa ja AO-tasoissa.
In addition, there was a delayed negative effect of sibling competition on females’ AO defense in later life.
Tämä osatyö osoitti myös poikueen sisäisen sisaruskilpailun aiheuttavan naarailla myöhemmällä iällä ilmeneviä negatiivisia vaikutuksia AO-puolustukseen.
In the third study, the age and sex-depended alterations in AOs in relation to TL were examined with a longitudinal approach.
Kolmannessa osatyössä selvitin iästä ja sukupuolesta riippuvia telomeerien pituuden vaikutuksia redox-tilaan yksilöiden sisällä tehdyissä AOtoistomittauksissa.
In the last two studies, experimentally produced selection lines of wild house mice with divergent TLs were used to obtain better understanding of the relationship between redox status and TLs in constant laboratory conditions.
Ymmärtääkseni paremmin redox-tasapainon ja telomeerien välistä yhteyttä käytin kahdessa viimeisessä osatyössäni villeistä kotihiiristä telomeerin pituuteen kohdistuneen valinnan avulla tuotettuja hiiriä kontrolloidussa laboratorioympäristössä.
In the last study, the differences in metabolism and redox status were examined in relation to experimentally selected divergent TLs.
Viimeisessä osatyössä tutkin telomeerien pituudesta riippuvia muutoksia hiirien aineenvaihdunnassa ja redox tasapainossa tarkastelemalla eroja keinotekoisen valinnan avulla tuotettujen toisistaan telomeerien pituudeltaan eroavien hiirien välillä.
The early elevation (< 24h) of circulating totalPAPP-A in patients who remained cardiac troponin I negative and highly elevated (>10 mIU/L) totalPAPP-A already at admission in patients with STEMI were predictive of higher risk of death or cardiac adverse events.
Totesimme, että varhainen (<24t) kokonais-PAPP-A:n pitoisuuden lisääntyminen troponiini negatiivisilla potilailla sekä jo tulovaiheessa huomattavasti (>10 mIU/L) lisääntynyt kokonais-PAPP-A:n pitoisuus ST-nousuinfarktipotilailla ennustivat korkeampaa kuoleman sekä uusinta sydäntapahtuman riskiä.
Mortality data and data on other cardiac adverse events of nonfatal myocardial infarction, revascularization or hospitalization due to unstable angina, worsening heart failure or stroke, were collected during the 12 months follow up.
Tiedot kuolleisuudesta, sairastetuista sydäninfarkteista, suoritetuista sydäntoimenpiteistä sekä sairaalahoidoista sydämen vajaatoiminnan, epävakaan rintakivun tai aivoinfarktin vuoksi kerättiin 12 kuukauden seuranta-aikana.
After observing that the elevated PAPP-A concentration in ACS was almost entirely due to the free fraction of PAPP-A (freePAPP-A), a comparison of prognostic performance was done between freePAPP-A and totalPAPP-A measurements (study III, n=267).
Havaittuamme, että akuutissa sepelvaltimotapahtumassa PAPP-A:n veripitoisuuden nousu johtui lähes täysin PAPP-A:n vapaan muodon lisääntymisestä, vertasimme osatyössä III (n=267) vapaan ja kokonais-PAPP-A:n ennustearvoa toisiinsa.
Clinical signs, electrocardiogram and cardiac troponins, as markers of myocardial ischemia or damage, give an accurate diagnosis, prognostic information and guidance for optimal treatment choices.
Potilaan oireet, sydänfilmi ja sydänlihakselle spesifisen troponiinin lisääntynyt veripitoisuus ilmentävät sydänlihassolujen hapenpuutetta ja solutuhoa ja tarjoavat täsmällisen diagnoosin, ennustearvion sekä ohjaavat hoitovalintoja.
The basic study population comprised 541 consecutive patients who were admitted to the emergency department for symptoms consistent with ACS.
Tutkimusaineisto koostui 541 peräkkäisestä, epäillyn akuutin sepelvaltimotautikohtauksen takia ensiapuun hakeutuneesta potilaasta.
The useful marker of unstable plaque or the early stage plaque rupture is still missing.
Merkkiaine, jolla voitaisiin jo edeltävästi ennustaa epävakaan sepelvaltimoplakin repeämistä, ei toistaiseksi ole kliinisessä käytössä.
The major initial mechanism of acute coronary syndrome (ACS) is the rupture of the atherosclerotic coronary artery plaque.
PAPP-A epäillyn akuutin sepelvaltimotautikohtauksen ennustemerkkiaineena Sepelvaltimoplakin repeäminen on tavallisin akuuttiin sepelvaltimotautikohtaukseen johtava mekanismi.
In patients with STEMI the concentration of totalPAPP-A elevated early during the first hours of attack and normalized rapidly.
Kokonais-PAPP-A:n veripitoisuus lisääntyi ST-nousuinfarktin yhteydessä ensimmäisten tuntien aikana ja väheni tämän jälkeen nopeasti ja pitoisuus 48 tunnin kohdalla korreloi infarktisuonen aukeamiseen.
FreePAPP-A showed superiority as a prognostic marker compared to totalPAPP-A, giving independent and additive prognostic information when measured at the time of admission in patients hospitalized for non-ST-elevation ACS.
Tulovaiheessa määritetty vapaan PAPP-A:n veripitoisuus osoittautui kokonais-PAPP-A:ta paremmaksi merkkiaineeksi ennustamaan kuolemaa ja sydäntapahtumia potilailla, joilla todettiin akuutti sydäntapahtuma ilman ST-nousua.
The blood samples for PAPP-A and other measurements were obtained at admission, 12 h, 24 h and in patients representing with ST-elevation myocardial infarction (STEMI) also at 48 h. The PAPP-A analyses were performed by measuring the total fraction of PAPP-A (totalPAPP-A) in studies I (n=136) and II (n=62).
Osatyössä I (n=136) määritettiin veren kokonais-PAPP-A:n pitoisuus potilailla, joilla ei todettu veren troponiinipitoisuuden lisääntymistä sekä osatyössä II (n=62) potilailla, joilla todettiin akuutti ST-nousuinfarkti.
FreePAPP-A is the most prominent form in the circulation during ACS, and its prognostic performance is superior compared to totalPAPP-A.
Vapaa PAPP-A:n pitoisuus, selittäen valtaosan veripitoisuuden noususta akuutissa sepelvaltimotapahtumassa, osoittautui kokonais-PAPP-A:n määritystä paremmaksi ennustemerkkiaineeksi.
This study provides evidence of the prognostic performance of PAPP-A, a potential plaque instability marker, in patients representing with ACS.
Yhteenvetona voidaan todeta, että akuutin sepelvaltimotautikohtauksen yhteydessä todettava PAPP-A:n lisääntynyt veripitoisuus, potentiaalisena epästabiilin plakin merkkiaineena, liittyy korkeampaan kuolleisuuteen sekä uusinta sydäntapahtuman riskiin.
There were no significant differences between the groups in terms of the students’ knowledge levels about ageing.
Ryhmien välillä ei ollut eroja ikääntymistä koskevassa tiedon tasossa.
In both phases, statistical and narrative methods are applied in the data analysis.
Molemmissa vaiheissa käytettiin sekä tilastollisia että narratiivisia analyysimenetelmiä.