natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Elevated levels of all the risk factors examined among the participants in midlife led to a diminished life expectancy.
Täyden hyödyn saamiseksi riskitekijöiden tunnistamisen ja hoidon tulisi tapahtua riittävän varhaisessa vaiheessa, keski-iässä tai nuoruudessa.
Cutaneous porphyrias : Clinical and histopathological study
Ihoporfyriat : kliininen ja histopatologinen tutkimus
Four mutations (751delGAGAA, 1122delT, C286T, C343T) in the FECH gene were characterised in four of 15 families with EPP.
Väitöskirjatyössä löydettiin neljä ferrokelataasigeenin mutaatiota (751delGAGAA, 1122delT, C286T, C343T) neljässä eri EPP-suvussa.
The estimated incidence of PCT was 0.5:1 000 000.
PCT:n sairastavuus oli 0.5:1 000 000.
These results suggest that the alterations of the vessel walls are a consequence of the repeated damage and the repairing process in the vessel wall.
Havaitut muutokset kehittyvät todennäköisesti toistuvien seinämävaurioiden seurauksena.
Transient correction of porphyrin metabolism using eight haem arginate infusions within five weeks had no effect on the skin symptoms in three of four patients with VP.
Koska PV:n iho-oireisiin ei ole hoitoa tarjolla, tutkimme toistuvien hemiarginaatti-infuusioiden tehoa viiden viikon aikana neljällä iho-oireisella potilaalla.
Clinical manifestations and associated factors of PCT were similar in the sporadic and familial types of PCT.
PCT:ssä iho-oireet sekä taudille altistavat tekijät olivat samanlaisia hankitussa (tyyppi I) ja periytyvässä (tyyppi II) tautimuodoissa.
The majority of the patients with PCT had one to three precipitating factors: alcohol intake (78%), mutations in hemochromatosis associated gene (50%), use of oestrogen (25% of women) and hepatitis B or C infections (25 %).
Yleisimmät altistavat tekijä olivat alkoholin käyttö (78%) ja hemokromatoosigeenin mutaatiot (50%).
In direct immunofluorescence study homogenous IgG deposits in the vessel walls of the upper dermis of the sun-exposed skin were demonstrated in each type of porphyria.
Valolle altistuneen ihon histopatologisessa tutkimuksessa keskeisin löydös kaikissa ihoporfyrioissa oli ylädermiksen verisuonten seinämän paksuuntuminen, joka tuli parhaiten esiin PAS-värjäyksessä.
The prevalence of porphyria cutanea tarda (PCT) was 1.2:100 000 (in 2006 n=63), which is only one fourth of the numbers reported from other European countries.
PCT:n esiintyvyys oli 1.2:100 000 (63 potilasta), mikä on huomattavasti alhaisempi kuin muualla Euroopassa.
The prevalence of variegate porphyria (VP) (2.1:100 000, in 2006 n=108) was higher in Finland than elsewhere in European countries due to a founder effect (R152C).
PV:n esiintyvyys oli 2.1:100 000 (108 potilasta), mikä on korkeampi kuin muissa Euroopan maissa.
The incidence of EPP was estimated at 0.1:1 000 000.
PV:n sairastavuus oli 0.2:1 000 000.
The microscopic alterations could be demonstrated even in the normal looking but sun-exposed skin of the patients with EPP during the symptom-free phase suggesting that vascular change can be chronic.
Ihon mikroskooppiset muutokset olivat osoitettavissa EPP:ssä myös oireettomana kautena ja PCT:ssä muutokset säilyivät myös sen jälkeen kun tauti oli hoidettu remissioon.
Based on measurements of the uroporphyrinogen decarboxylase activity in erythrocytes, the proportion of familial PCT was 49% of the cases.
Punasolujen uroporfyrinogeenidekarboksylaasin aktivisuus todettiin alentuneeksi 49 %:lla potilaista, mikä viittaa suvussa esiintyvään tautimuodon (tyyppi II PCT) olevan oletettua tavallisemman.
EPP was characterised by amorphous perivascular deposits extending also to the extravascular space.
EPP:ssä havaittiin huomattavia ylimääräisen materiaalin kertymiä myös verisuonten seinämän ulkopuolella.
Fragility (95%) and blistering (46%) of the skin in the backs of the hands were the most common skin symptoms.
Valoherkkyys ilmeni yleisimmin kädenselkien ihon haaavautumisalttiutena (95 % potilaista) ja rakkulointina (46 % potilaista).
Burning pain (96%) and swelling (92%) of the sun-exposed skin were the major skin symptoms.
Yleisimmät iho-oireet 25:lla valoherkkyydestä kärsivällä potilaalla olivat ihon polttelu (96 % potilaista) ja turvotus (92 % potilaista) heti auringolle altistumisen jälkeen.
Frequency of skin symptom as only clinical sign was stable before or after 1980 (22% vs. 21%), but acute attacks became infrequent (29% vs. 7%).
Kun vertailtiin oireiden esiintymistä ennen vuotta 1980 ja sen jälkeen diagnosoiduilla potilailla, akuuttien kohtausten tiheys oli vähentynyt oleellisesti (51 %:vs 18 % potilaista), kun taas iho-oireiden esiintyminen oli lähes ennallaan (44 % vs 30 % potilaista).
Fatty liver disease (67%) and siderosis (67%) were commonly found in their liver biopsies.
Maksabiopsiassa, joka oli tehty 21 potilaalle, yleisin löydös oli maksan rasvoittuminen (67%) sekä sideroosi (67%).
Of the symptomatic patients 30% had both acute attacks and skin symptoms and 80% had skin symptoms.
Lähes kaikilla oireisilla potilailla (80 %) esiintyi iho-oireita.
The fine structure of the vessel walls was similar in VP, EPP and PCT consisting of the multilayered basement membrane and excess of finely granular substance between the layers which were surrounded by the band of homogenous material.
PCT:n iho-oireet olivat samanlasia kuin PV:ssä, jonka johdosta oikea diagnoosin määritys plasman, virtsan ja ulosteen porfyriinien mittauksella on tärkeä.
In EPP the excess material around vessel walls consisted of other proteins such as serum amyloid protein, and kappa and lambda light chains in addition to the basement membrane constituents such as collagen IV and laminin.
Näissä kertymissä sekä verisuonten seinämissä osoitettiin osoitettiin verenkierrosta peräisin olevien proteiinien sekä tyvikalvon rakenneaineiden kasautumista.
The prevalence of erythropoietic protoporphyria (EPP) was at 0.8:100 000 (in 2006 n=39) including asymptomatic carriers of a mutation in the ferrochelatase (FECH) gene.
EPP:n esiintyvyys oli 0.8:100 000 (39 potilasta) ja sairastavuus 0.1:1 000 000.
After 1980 the penetrance was 37% among patients with VP.
Maksan toiminta kuvaavat transaminaasi-arvot olivat koholla 80 %:lla potilaista.
The stability of vascular changes in the patients with PCT after treatment indicates that circulating porphyrins are not important for the maintenance of the changes.
Todetut histopatologiset muutokset eivät ole spesifisiä porfyrialle, jonka johdosta porfyriadiagnoosin tulee aina perustua veren, virtsan ja ulosteen porfyriinimittauksiin.
The I12T mutation was detected in both of his alleles in the protoporphyrinogen oxidase gene.
Immunofluoresenssitutkimuksessa todettiin IgG:n kertyminen verisuonten seinämään kaikissa ihoporfyrioissa.
One patient with homozygous VP had severe photosensitivity since birth.
Yhdelle potilaalle kehittyi maksavaurio taudin komplikaationa.
Their plasma levels of protein C (PC) and activated protein C (APC), and monocyte HLA-DR expression were studied during the treatment period in the intensive care unit; 13 of these patients developed OF.
Totesimme, että luonnollisen antikoagulaatiojärjestelmän osan, proteiini C (PC) ja aktivoitunut proteiini C (APC) järjestelmä, puutokset esiintyivät haimatulehduksen vaikeassa tautimuodossa ja näyttivät liittyvän elinvaurion kehittymiseen.
The aim of the present study was to investigate inflammatory and coagulation disturbances in AP and to find inflammatory and coagulation markers for predicting severe AP, and development of OF and fatal outcome.
Väitöstyön tavoitteena oli tutkia tulehdus- ja hyytymisjärjestelmän muutoksia akuutissa haimatulehduksessa ja niiden yhteyttä akuutin haimatulehduksen vaikeusasteeseen ja elinvaurion kehittymiseen.
The high CD59 levels on admission to the hospital seemed to be predictive for severe AP and OF.
Korkeat CD59 pitoisuudet sairaalaan tulovaiheessa näyttivät liittyvän elinvaurion kehittymiseen ja korkeat sRAGE pitoisuudet ensimmäisen 12 vuorokauden aikana näyttivät liittyvän kuolleisuuteen.
About half of the deaths occur within the first week of hospitalization and thus, early identification of patients likely to develop OF is important.
Koska akuutin haimatulehduksen vaikeaan tautimuotoon liittyy korkea kuolleisuuden riski ensimmäisen viikon aikana, on mahdollisimman aikainen elinvaurion ennustaminen hoidon optimoimisen ja potilaan ennusteen kannalta tärkeää.
In patients who developed OF, the levels of serum CD59 and plasma sRAGE, but not of HMGB1, were significantly higher than in patients who recovered without OF.
Elinvauriopotilailla myös komplementtisysteemin estäjäproteiinin CD59 pitoisuudet ja tulehdusvälittäjäproteiinin HMGB1 yhden reseptorin liukoisen muodon sRAGE:n pitoisuudet olivat merkitsevästi korkeammat kuin muilla potilailla.
Acute pancreatitis (AP), a common cause of acute abdominal pain, is usually a mild, self-limited disease.
Akuutti haimatulehdus on tavallinen akuutin vatsakivun aiheuttaja.
OF mimics the condition seen in patients with sepsis, which is characterized by an overwhelming production of inflammatory mediators, activation of the complement system and systemic activation of coagulation, as well as the development of disseminated intravascular coagulation (DIC) syndrome.
Näissä tiloissa systeeminen kontrolloimaton tulehdussolujen ja välittäjäaineiden aktivaatio tapahtuu samanaikaisesti hyytymisjärjestelmän ja komplementtisysteemin aktivoitumisen kanssa ja johtaa edelleen elinvaurioon.
The PC pathway defects seemed to be associated with the development of OF.
Haimatulehdukseen liittyvät elinvauriot näyttävät liittyvän näihin muutoksiin.
However, some 20-30% of patients develop a severe disease manifested by pancreatic necrosis, abscesses or pseudocysts, and/or extrapancreatic complications, such as vital organ failure (OF).
Suurin osa akuuteista haimatulehduksista on lieviä, mutta noin 20-30 % tapauksista on vaikeita ja edelleen 50 %:lle näistä potilaista kehittyy elinvaurio.
Patients with AP develop systemic inflammation, which is considered to play a role in the pathogenesis of multiple organ failure (MOF).
Vaikean akuutin haimatulehduksen patofysiologia muistuttaa muita tiloja, joihin liittyy elinvaurio, kuten sepsis tai monivamma.
Vital OF is the major cause of mortality in AP, along with infectious complications.
Suomessa alkoholi on tavallisin haimatulehduksen syy.
The flat curve in combination with free TFPI seemed to be predictive for a fatal outcome in AP.
Vaikeassa tautimuodossa myös kudostekijäalkuisen trombiinin muodostuksen viivästyminen, johtuen kudostekijäestäjän vapautumisesta, näytti liittyvän elinvaurion kehittymiseen ja kuolleisuuteen.
Our results showed significant PC deficiency and decreased APC generation in patients with severe AP.
Tulokset osoittavat akuuttiin haimatulehdukseen liittyvän tulehdusreaktion laukaisevan aktivaatioreaktioita ja erityisiä säätelyvasteita, jotka kohdistuvat erityisesti hyytymisjärjestelmään.
Most often mentioned coping strategies were 1) the presence of parents and other family members, 2) the help of the personnel, 3) positive images and humour, 4) play, and 5) the child s own safety toy.
Useimmiten ilmaistut selviytymiskeinot olivat: vanhempien läsnäolo, henkilökunnan apu, positiiviset mielikuvat ja huumori, leikkiminen ja lapsen oma turvalelu.
The results revealed that more than 90 % of the children said they were afraid of at least one thing in hospital.
Haastatellut lapset ilmaisivat yhteensä 29 erilaista sairaalaan liittyvää pelkoa, ja yli 90% lapsista kertoi pelkäävänsä ainakin yhtä asiaa sairaalassa.
The purpose of this study was to describe the experience of hospital-related fears and the experience of coping with hospital-related fears of 4-6-year-old children.
Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli kuvata 4 6 vuotiaan lapsen kokemusta sairaalan liittyvästä pelosta ja hänen selviytymistään sairaalapelosta.
Most of all, children need the possibility to play and experience pleasure.
Turvallisuuden ja huolenpidon lisäksi lapset tarvitsevat omia aktiivisia selviytymiskeinoja ja erityisesti mahdollisuutta leikkiin ja mielihyvän kokemiseen.
Hospital-related fears and coping strategies in 4-6-year-old children
Leikki-ikäisen 4-6-vuotiaan lapsen sairaalaan liittyvät pelot ja pelosta selviytyminen
Children need the help of adults to express their hospital-related fears, the objects of the fears, and to cope with the fears.
Lapsi tarvitsee aikuisen apua ilmaistakseen pelkonsa sekä rohkaisua ja ohjausta käyttämään hänelle itselleen luonteenomaisia selviytymiskeinoja.
Most of the fears could be categorized as nursing interventions, fears of being a patient, and fears caused by the developmental stage of the child. Children interviewed in the hospital expressed substantially more fears than children interviewed in kindergarten.
Pelosta selviytymisen kokemus merkitsee lapselle mielihyvää ja turvallisuutta sekä tunnetta siitä että hänestä pidetään huolta, hän ymmärtää tilanteen merkityksen ja saa osallistua siihen sekä itsensä suojaamista pelolta Sekä sairailla että terveillä leikki-ikäisillä lapsilla on paljon sairaalan liittyviä pelkoja, jotka voivat heijastua heidän turvallisuudentunteeseensa ja käyttäytymiseen, ja lapsen voi joskus olla vaikea ilmaista pelkoaan.
Ninety children were interviewed in order to describe the hospital-related fear and the experience of fear, and 89 to describe their coping with the fear and the experience of coping.
Pelon selviytymiskeinoista haastateltiin 89 lasta; 40 sairaalassa ja 49 päiväkodeissa.
Children s meanings of hospital-related fears were placed into four main clusters: 1) insecurity, 2) injury, 3) helplessness, 4) and rejection.
Sairaalapelon kokemus merkitsee lapselle turvattomuuden, haavoitetuksi tulemisen ja avuttomuuden tunteita sekä pelon torjuntaa.
The children interviewed in the hospital mentioned statistically significantly more often play, positive imagination and humour as their coping strategy than children interviewed in kindergarten.
Sairaalassa haastatellut lapset ilmaisivat päiväkotilapsia vähemmän selviytymiskeinoja ja erityisesti heille leikkiminen oli tärkeä keino hallita pelkoaan.
The results also showed that children have plenty of coping strategies, to deal with their fears, especially such strategies in which the children themselves play an active role.
Haastatellut lapset kuvasivat yhteensä 75 erilaista sairaalapelon selviytymiskeinoa, erityisesti sellaisia keinoja, joissa hänellä itsellään on aktiivinen rooli ja jotka ovat hänelle tuttuja jokapäiväisestä elämästä.
The data were collected by interviewing 4-6-year-old children from a hospital and kindergarten settings in Finland from 2004 to 2006.
Aineisto kerättiin haastattelemalla 179 leikki-ikäistä lasta pääkaupunkiseudulla.
There is only little information available on the 4-6-year-old child s hospital-related fears, and on the coping with such fears, as expressed by the children themselves.
Leikki-ikäisen lapsen sairaalaan liittyvistä peloista ja hänen selviytymisestään pelosta, lapsen itsensä kertomana, on vain vähän tutkimustietoa.
Being admitted to a hospital is an event which may increase the fears of a 4-6-year-old child. Children who have personal experience of being admitted to a hospital describe more fears than healthy children in kindergarten.
Aikuisilta saadun tiedon mukaan sairaalaan joutuminen aiheuttaa pelkoja pienelle lapselle, ja yli 80 % lapsista kärsii erilaisista peloista ja ahdistusoireista pienenkin sairaalassa tehdyn toimenpiteen jälkeen.
The data about hospital-related fears and on strategies for coping with hospital-related fears were reviewed by qualitative and quantitative methods.
Muita usein mainittuja pelkoja olivat yksin jäämisen ja perheestä eroon joutumisen pelot, sairaalan henkilökuntaan ja fyysisen ympäristöön, esim. instrumentteihin liittyvät pelot sekä tiedon puutteesta johtuvat pelot.
Children can sometimes find it difficult to admit their fear.
Tulosten mukaan pienellä lapsella voi olla useita sairaalaan liittyviä pelkoja.
Migraine is the 19th most severe disease in terms of disability-adjusted life years, and 9th among women.
Migreeni on 19. vakavin elämänlaadun laskija maailmassa ja yhdeksänneksi pahin naisten keskuudessa.
Identification of genetic susceptibility loci for migraine
Migreenin sairastuvuuteen vaikuttavien geneettisten tekijöiden tunnistaminen
In this thesis, we report the results of genetic linkage and association analyses on a Finnish migraine patient collection as well as migraineurs from Australia, Denmark, Germany, Iceland and the Netherlands.
Tässä väitöskirjatutkimuksessa esittelemme uudenlaisen lähestymistavan, oirekomponenttianalyysin, migreenin luokitteluun sekä sovellamme sitä uusien geneettisten alttiusalueiden tunnistamiseen suomalaisissa ja kansainvälisissä potilasaineistoissa.
Traditionally, ion channels have been thought to play a role in migraine susceptibility, but we were able to exclude any significant role for common variants in a candidate gene study of 155 ion transport genes.
Migreenin perinnöllisen alttiuden taustalla on pitkään ajateltu olevan muutoksia solun ionikanavissa, mutta pystyimme tutkimuksessamme poissulkemaan niiden osuuden migreenin alttiustekijänä.
Altogether we studied genetic information of nearly 7,000 migraine patients and over 50,000 population-matched controls.
Suoritimme ensimmäisen migreenin kokogenomiassosiaatiotutkimuksen (käsittäen n. 5 700 potilasta ja 50 000 populaatioverrokkia) jossa tunnistimme genominlaajuisesti merkittäviä variantteja, jotka muodostavat vahvan pohjan geneettisille ja funktionaalisille jatkotutkimuksille.
It is characterized by attacks of headache accompanied by sensitivity to external stimuli lasting 4-72 hours, and in a third of cases by neurological aura symptoms, such as loss of vision, speech or muscle function.
Migreenillä on kaksi päätyyppiä: esioireellinen (aurallinen) ja esioireeton (auraton) migreeni, jossa edellisessä kohtaukseen liittyy kivun lisäksi erilaisia neurologisia oireita, kuten näkö- ja puhevaikeuksia.
The aim of this study was to identify genetic factors associated with the hereditary susceptibility to migraine, in order to gain a better understanding of migraine mechanisms.
Nykykäsityksen mukaan kansantautien perinnöllinen alttius perustuu ympäristötekijöiden ohella lukuisten eri perimänvaihteluiden yhteisvaikutukseen ja siksi vaihteluiden tunnistaminen vaatii suuria potilasaineistoja.
Overall, we found several promising genetic loci for migraine providing a promising base for future studies in migraine.
Sitä käyttämällä tunnistimme kaksi uutta migreenille altistavaa geenialuetta sekä kykenimme vahvistamaan useita aikaisemmin havaittuja.
The underlying pathophysiology, including what triggers migraine attacks and why they occur in the first place, is largely unknown.
Monitekijäisten kansantautien - kuten migreenin, diabeteksen ja masennuksen - tautimekanismien ymmärtäminen on yksi nykylääketieteen ja -genetiikan vaikeimmista haasteista.
Long-term Outcome of DSM-IV Major Depressive Disorder in Psychiatric Care
DSM-IV vakavan masennustilan pitkäaikaisennuste psykiatrisessa hoidossa
Although a history of previous attempts and poor social support also indicated risk, time spent depressed was the central factor determining overall long-term risk.
Vaikka aikaisemmat yritykset ja vähäinen sosiaalinen tuki lisäsivät myös itsemurhayritysten riskiä, oli pitempi masentuneena vietetty aika keskeisin riskitekijä.
The aim was to investigate the long-term outcome of MDD and risk factors for poor recovery, recurrences, suicidal attempts and diagnostic switch to bipolar disorder, and the association of a family history of different psychiatric disorders on the outcome.
Tavoitteena oli tutkia vakavan masennustilan pitkäaikaisennustetta ja kulkua sekä huonoon toipumiseen ja masennuksen uusiutumiseen, itsemurhayrityksiin ja kaksisuuntaiseen mielialahäiriön puhkeamiseen vaikuttavia riskitekijöitä, ja tutkia eri psykiatristen häiriöiden sukuhistorian yhteyttä ennusteeseen.
The incidence rate of suicide attempts varied robustly de¬pending on the level of depression, being 21-fold during major depressive episodes (MDEs), and 4-fold during partial remission compared to periods of full remission.
Itsemurhayritysten ilmaantuvuus oli 21-kertainen vakavan masennustilan aikana ja 4-kertainen osittaisen toipumisen aikana verrattuna täysin oireettomiin jaksoihin.
MDD was also highly recurrent in these settings, but the recurrent episodes seemed shorter, and the outcome was unlikely to be uniformly chronic.
Vakava masennustila oli myös näissä puitteissa helposti uusiutuva, mutta uudet masennusjaksot olivat lyhyempikestoisia ja masennuksen pitkittymistä tapahtui harvemmin.
The present study forms a part of the Vantaa Depression Study (VDS), a regionally representative prospective and naturalistic cohort study of 269 secondary-level care psychiatric out- and inpatients (aged 20-59) with a new episode of DSM-IV MDD, and followed-up up to five years (n=182) with a life-chart and semistructured interviews.
VDS on alueellisesti kattava etenevä ja naturalistinen seurantatutkimus, jossa on tutkittu 269 iältään 20 59 vuotiasta uuteen vakavan masennustilan jaksoon sairastunutta psykiatrista avo- ja sairaalahoitopotilasta.
According to this study, the long-term outcome of MDD appears to be more variable when its outcome is investigated among modern, community-treated, secondary-care outpatients compared to previous mostly inpatient studies.
Tutkimuksen mukaan vakavan masennustilan ennuste näyttää olevan vaihtelevampi tutkittaessa psykiatristen enemmistöltään avohoitopotilaiden ennustetta verrattuna aikaisempiin valikoidumpiin ja vanhempiin tutkimusaineistoihin.
Much of what we know regarding the long-term course and outcome of major depressive disorder (MDD) is based on studies of mostly inpatient tertiary level cohorts and samples predating the era of the current antidepressants and the use of maintenance therapies.
Vallalla oleva käsitys vakavan masennustilan pitkäaikaisennusteesta perustuu paljolti Yliopistoklinikoiden sairaalapotilaista koostuviin tutkimusaineistoihin ja nykyisiä masennuslääkkeitä ja ylläpitohoitosuosituksia edeltävään aikaan.
Higher severity of MDD predicted significantly the number of recurrences and longer time spent ill.
Vaikeampi masennus tutkimuksen alussa ennusti merkittävästi masennustilan uusiutumista ja uusiutumisjaksojen lukumäärää sekä pidensi masentuneena vietettyä aikaa.
Having a positive family history of severe mental disorders was likely to be clinically associated with a significantly more adverse outcome.
Suvun mielenterveyshäiriöt olivat yhteydessä vakavan masennustilan huonompaan ennusteeseen.
In addition, longer episode duration, comorbid dysthymic disorder, cluster C personality disorders and social phobia predicted a worse outcome.
Masennuksen pitempi kesto ennen tutkimuksen alkua sekä psykiatrinen monihäiriöisyys huononsivat ennustetta.
In addition, there is a lack of studies investigating the comprehensive significance of comorbid axis I and II disorders on the outcome of MDD.
Lisäksi psykiatrisen monihäiriöisyyden kokonaisvaltaista merkitystä ennusteeseen on tutkittu vähän.
Higher severity of MDD, comorbid social phobia, obsessive compulsive disorder, and cluster B personality disorder features predicted the diagnostic switch.
Vaikeampiasteinen masennustila ja psykiatrinen monihäiriöisyys ennustivat myös sairastumista kaksisuuntaiseen mielialahäiriöön.
Early diagnosis of breast cancer
Rintasyövän varhainen toteaminen
Eight readers with different kinds of experience with mammography screening read the films of 200 women with and without CAD.
Testitilanteessa kahdeksan eritasoista röntgenlääkäriä tulkitsi 200 naisen mammografiakuvat ilman CAD:a ja sen kanssa.
Because none of those eight readers found exactly same cancers, two reading methods were compared: summarized independent reading (at least a single cancer-positive opinion within the group considered decisive) and conference consensus reading (the cancer-positive opinion of the reader majority was considered decisive).
Kun erikokoisten lukijaryhmien kaikkien lukijoiden syöpäepäilyt yhteenlaskettiin, löytyi syöpiä enemmän kuin saman lukijamäärän konsensusluennalla, jossa vain ryhmän enemmistön syöpäepäilyt huomioidaan, tarkkuuden kuitenkin pysyessä riittävän korkeana.