natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By contrast, random short-range dispersal of detached vegetative fragments within populations at suitable habitat seems to be frequent.
Sen sijaan geenivirta esiintymien sisällä on satunnaista osoittaen, että irronneet versonkappaleet leviävät paikallisesti ja uusia kasvustoja syntyy suotuisan elinympäristön sisällä.
The results show that asexual reproduction by gemmae is the dominant mode of reproduction, whereas sexual reproduction is considerably infrequent.
Tutkimustulokseni osoittavat, että kantoraippasammal lisääntyy pääasiassa suvuttomasti, jonka tuloksena laji tuottaa runsaasti pieniä itujyväsiä.
In the long term, the substratum limitation is likely to restrict population sizes and cause local extinctions, especially in small-sized remnant populations.
Lajin rajoittunut levintäkyky ehkäisee lajin leviämistä uusille potentiaalisille kasvupaikoille, etenkin jos esiintymien välillä on lajille sopimatonta elinympäristöä.
Thus, the small-sized populations inhabiting stable habitats should not be neglected when establishing conservation strategies for the species and when considering the habitat protection of small spring sites.
Tutkimustulosten perusteella ehdotan mahdollisia suojelutoimia ja pohdin pienialaisten suojelualueiden merkitystä elintavoiltaan erilaisten maksasammalten elinvoimaisuudelle.
The populations possess relatively high levels of genetic diversity regardless of population size and of degree of isolation.
Lajin esiintymät ovat melko pieniä ja eristyneitä, mutta hyvinkin pitkäikäisiä elinympäristön pysyessä luonnontilaisen kaltaisena.
The relatively small populations are increasingly fragmented with a high risk for extinction for extrinsic reasons.
Sitä vastoin suvullinen lisääntyminen on lajilla huomattavasti harvinaisempaa, joka johtuu tiukoista populaatiorakenne- ja kasvualustavaatimuksista.
The area of intensively managed forests, in which required conditions for several liverwort species are seldom found, has expanded over the forest landscape during the last century.
Suvuton lisääntyminen ei vaadi erityisiä olosuhteita, ja itujyväsiä tuotetaan jo hyvin pienissä versoissa.
Polypores with a northern prevalence profile were in extreme cases totally absent from the Southeast, although almost uniformly present in the North.
Lähes puolet tutkituista kääpälajeista yleistyi pohjoista kohti, ja ääritapauksissa tällaisia lajeja ei tavattu lainkaan eteläisissä kohteissa.
Polypore assemblages in boreal old-growth forests, and associated Coleoptera
Käävät boreaalisissa luonnontilaisissa metsissä, ja kääpien kovakuoriaiset
82 (41%) polypore species were neither visited nor colonized by Coleoptera.
Toisaalta 82 kääpälajista ei tavattu koskaan kovakuoriaisten aikuisia, sen paremmin kuin toukkiakaan.
116 species (50% of Finnish polypore mycota) were found to host adults and/or larvae of 179 species from 20 Coleoptera families.
Käävistä löytyi 179 kovakuoriaislajia 20 heimosta, ja kuoriaisten todettiin hyödyntävän 116 kääpälajia.
11251 observations of fruit bodies from 153 polypore species were made in 789 forest compartments.
Kääpälajiston tiedot perustuvat yli 10000 havaintoon lähes 800 metsäkuviolta; lajeja löytyi 153.
The study area consists of eleven old-growth, mostly spruce- and pine-dominated, protected forests rich in dead wood in northern and southeastern Finland.
Tutkimusalueita oli yhteensä yksitoista, useimmat niistä luonnontilaisia havumetsiä kansallispuistoissa ja Natura-alueilla.
The total number of polyporicolous beetles in Finland is expected to reach 300 species.
Tämän tutkimuksen pohjalta arvioidaan, että käävät tarjoavat elinympäristön noin 300 kovakuoriaislajille Suomessa.
Almost a half of the polypore species demonstrated a distinct northern or southeastern trend of prevalence.
Toisaalta puolet lajeista runsastui etelään päin, tai ne puuttuivat Lapista kokonaan.
Adult beetles were collected from polypore basidiocarps in the wild, while their larvae were reared to adulthood in the lab. Spatial and temporal parallels between the properties of polypore fruit body and the species composition of Coleoptera in fungus beetle interactions were discussed.
Kääpäsukujen välillä havaittiin eroja sen suhteen, mitkä kovakuoriaislajit ja -heimot elivät niissä aikuisina tai toukkina.
198 (86%) species of Finnish polypores were examined for associated Coleoptera.
Tästä aineistosta, sekä Etelä-Suomen ja Ahvenanmaan vanhoista metsistä kerätystä vertailumateriaalista (kaikkiaan 198 kääpälajia) selvitettiin käävillä eläviä kovakuoriaisia.
New data on the biology of individual species of fungivorous Coleoptera were collected.
Tutkimus toi paljon uutta tietoa Suomen vanhojen luonnontilaisten metsien lajidiversiteetistä.
This thesis examines assemblages of wood-decaying fungi in Finnish old-growth forests, and patterns of species interactions between fruit bodies of wood-rotting Basidiomycetes and associated Coleoptera.
Tutkimuksessa verrattiin lahopuissa kasvavia sieniä (kääpiä) ja niissä eläviä kovakuoriaisia pohjoisboreaalisessa (pääosin Tunturi-Lappi) ja eteläboreaalisessa metsäkasvillisuusvyöhykkeessä (Saimaan ympäristöstä itärajalle).
The aim of this thesis work was to gain insight into the pathogenic mechanisms behind PLOSL.
Tämän väitöskirjatutkimuksen tavoitteena oli selvittää PLOSL:n tautimekanismeja.
The mechanism by which loss-of-function of the DAP12/TREM2 signalling complex leads to PLOSL is currently unknown.
Mekanismi, jolla DAP12/TREM2 puute johtaa PLOSL:n, on kuitenkin selvittämättä.
PATHOGENIC MECHANISMS OF PLOSL Polycystic lipomembranous osteodysplasia with sclerosing leukoencephalopathy (PLOSL), also known as Nasu-Hakola disease, is a recessively inherited disease of brain and bone.
PLOSL:N TAUTIMEKANISMIT Polykystinen lipomembranoottinen osteodysplasia ja sklerosoiva leukoenkefalopatia (PLOSL) on autosomissa peittyvästi periytyvä luuston ja aivojen sairaus.
These data underline the functional diversity of the molecules of the innate immune system and implies their significant contribution also in demyelinating CNS disorders, including those resulting in dementia.
Tutkimuksen tulokset korostavat synnynnäiseen immuniteettiin liittyvien molekyylien toiminnan monimuotoisuutta ja viittaavat siihen, että niillä on tärkeä rooli myös keskushermostoa rappeuttavissa sairauksissa.
Transcript profiles of the patient DCs showed differential expression of genes involved in immune response and for genes earlier associated with other disorders of the CNS as well as genes involved in the remodeling of bone, linking the findings with the tissue phenotype of PLOSL patients.
Eroja nähtiin sekä immuunipuolustukseen liittyvien geenien että keskushermostosairauksiin ja luun muodostukseen liittyvien geenien ilmentymisessä potilaiden ja kontrollien välillä.
PLOSL manifests as early-onset progressive dementia and bone fractures.
PLOSL aiheuttaa luuston heikkenemistä ja varhaisella iällä alkavan dementian.
Mutations in the TYROBP (DAP12) and TREM2 genes have been identified as the primary cause of PLOSL.
Mutaatiot TYROBP (DAP12) ja TREM2 geeneissä johtavat PLOSL:n. DAP12 ja TREM2 proteiinit ovat tärkeitä elimistön puolustusjärjestelmän solujen normaalille toiminnalle.
Dap12 and Trem2 expression was seen from embryonic stage to adulthood and microglial cells and oligodendrocytes were identified as the major Dap12/Trem2 producing cells of the CNS.
Havaittiin myös, että DAP12:ta ja TREM2:ta ilmennetään keskushermostossa erityisesti mikroglia- ja oligodendrosyytti-soluissa.
To analyze the effect of Dap12 deficiency in the CNS, genome wide expression analysis of Dap12 deficient mouse brain and Dap12 deficient microglia as well as functional analysis of Dap12 deficient microglia was performed.
Lopuksi tarkasteltiin DAP12:n puutoksen seurauksia keskushermostossa analysoimalla kaikkien geenien ilmentymistä sekä aivokudoksessa että mikroglia-soluissa.
Lack of Dap12 in the CNS also leads to synaptic abnormalities even before pathological changes are seen in the tissue level.This work further showed that loss-of-function of DAP12 or TREM2 leads to changes in morphology and gene expression in human dendritic cells.
DAP12:n ja TREM2:n puute johtaa lisäksi solujen rakenteen ja geenien ilmentymisen muutoksiin ihmisen dendriittisoluissa.
To first identify the central nervous system (CNS) cell types that express both Dap12 and Trem2, the expression patterns of Dap12 and Trem2 in mouse CNS were analyzed.
Tätä varten tarkasteltiin ihmisen kaikkien geenien ilmentymistä yhtäaikaisesti potilaiden dendriittisoluissa, joissa DAP12 ja TREM2 geenit eivät toimi.
Taken together, this thesis work showed that both Dap12 and Trem2 are expressed by CNS microglia and that Dap12 deficiency results in functional defects of these cells.
Tässä väitöskirjatyössä tunnistettiin PLOSL:n kannalta tärkeät solutyypit keskushermostossa ja havaittiin että DAP12:n puute johtaa näiden solujen vialliseen toimintaan, mikä puolestaan vaikuttaa koko keskushermoston toimintaan.
Wet Ni deposition of 2000 mg m-2 reduced growth and survival of pine seedlings, whereas deposition levels 200 mg m-2 or 20 mg m-2 caused no effects in a 2-y lasting experiment.
Nikkelin märkälaskeumaa jäljittelevässä kaksivuotisessa kokeessa 2000 mg Ni m-2 alensi taimien kasvua, sen sijaan altistustasot 20 tai 200 mg Ni m-2 eivät olleet taimien kasvulle haitallisia.
In addition, defoliation decreased nitrogen, diamine putrescine and glucose concentrations in the needles and increased the concentrations of several phenolic compounds, starch and sucrose.
Neulaspoisto alensi kehittyvien uusien neulasten typpi-, polyamiini- ja glukoosipitoisuuksia, mutta kohotti useiden fenolisten yhdisteiden, tärkkelyksen sekä sakkaroosin pitoisuuksia.
Addition of low levels of Ni in the soil appeared to benefit pine seedlings, which was seen as promoted shoot growth and better condition of the roots.
Pieni määrä nikkeliä maahan lisättynä näytti olevan jopa hyväksi versojen pituuskasvulle ja juuriston kunnolle.
Apoplastic peroxidase activity was elevated in the needles of pine in a Ni- , Cu- and SO2- polluted environment, which indicated an increased oxidative stress.
Ympäristön nikkeli-, kupari- ja rikkidioksidikuormitus lisäsi männyn neulasten solunulkoisten ja liukoisten peroksidaasien aktiivisuutta, mikä voi olla osoitus neulasten lisääntyneestä oksidatiivisesta stressistä.
The goal of this thesis was to examine the ecophysiological responses of Scots pine (Pinus sylvestris L.), with an emphasis on the oxidative enzyme peroxidase and plant phenolics to environmental stresses like elevated levels of nickel (Ni) and copper (Cu), and herbivory.
Tutkimuksen tavoitteena oli selvittää kahden raskasmetallin, nikkelin ja kuparin, sekä herbivorian vaikutuksia mäntyyn (Pinus sylvestris L.), mm. neulasten kemiaan.
Elevated Ni in the soil increased the concentration of foliar condensed tannins, which are able to bind heavy metals in the cells.
Nämä kasviin kohdistuvat rasitteet ovat luonteeltaan ja kestoltaan erilaisia, mutta sekä raskasmetallit että herbivoria voivat kohottaa hapen haitallisten, aktiivisten muotojen pitoisuuksia kasvien soluissa.
Artificial defoliation increased peroxidase activity in the Scots pine needles.
Hyönteistuhoja jäljittelevä neulaspoisto kohotti neulasten peroksidaasiaktiivisuutta.
In addition, the effect of previous defoliation on the growth of sawfly (Diprion pini L.) larvae was studied.
Kahden vuoden neulaspoiston jälkeen seurattiin pilkkumäntypistiäisen (Diprion pini L.) toukkien kasvua käsitellyissä ja käsittelemättömissä puissa.
Pine sawfly attack was simulated in the early season defoliation experiment, in which mature Scots pine were defoliated (100 %) during two successive years in a dry, nutrient-poor Scots pine stand.
Mäntypistiäisen tuhoja jäljiteltiin neulaspoistokokeessa, jossa 10 15 -vuotiaiden mäntyjen neulaset leikattiin uusinta vuosikeraa lukuunottamatta.
The effects of Ni and Cu were studied in a gradient survey at a sulphur dioxide contaminated site in the Kola Peninsula, and with experiments in which seedlings were exposed to Ni mist or to Ni and Cu amended into the soil.
Lisäksi selvitettiin maata peittävän jäkäläpeitteen mahdollista suojaavaa vaikutusta männyn taimiin, maaperän mikrobeihin sekä maan liukoisiin ravinteisiin nikkelialtistuksen yhteydessä.
The lichen mat on the forest floor did not act as an effective buffer against the adverse impacts of heavy metals on pine seedlings.
Maan jäkäläpeite ei suojannut taimia nikkelin haitallisilta vaikutuksilta, mutta jäkäläpeitteen läsnäolo edisti maahengitystä ja mikrobien metabolista aktiivisuutta.
Previous artificial defoliation led to poor growth of sawfly larvae reared on the pines, suggesting delayed induced resistance in Scots pine.
Muutokset yksittäisten fenoliyhdisteiden pitoisuuksissa eivät kuitenkaan selittäneet sahapistiäisen heikompaa kasvua neulaspoiston kärsineissä puissa.
No such response was found in peroxidase acitivity of the roots exposed to elevated Ni and/or Cu in the soil.
Kokeellisessa osuudessa männyn taimia altistettiin kasvualustaan tai suoraan kasvustoon lisätylle nikkelille ja kuparille.
Increased foliar peroxidase activity due to Ni contamination was shown in the experiment, in which Ni was added as mist.
Tässä tutkimuksessa männyn fysiologisia vasteita tutkittiin mittaamalla neulasten ja juurten peroksidaasi-entsyymin aktiivisuutta sekä fenolipitoisuuksia.
In addition, experimental Ni exposure was combined with disturbance of the natural lichen cover of the forest ground layer.
Kasvien sisältämät erilaiset kemialliset yhdisteet ja entsyymit voivat edistää kasvien selviytymistä stressitilanteissa.
However, the quality of management is commonly improper, particularly due to financial constraints.
Hoidon laatu on kuitenkin yleisesti riittämätön johtuen etenkin taloudellisista syistä.
Semi-natural grasslands are the most important agricultural areas for biodiversity.
Niityt ovat luonnon monimuotoisuudelle tärkeimmät maatalousalueet.
The species composition and richness in old (continuously grazed), new (grazing restarting 3-8 years ago) and abandoned (over 10 years) pastures differed consistently across a range of spatial scales, and was intermediate in new pastures compared to old and abandoned pastures.
Putkilokasvien lajimäärä ja koostumus vanhoilla (jatkuvasti laidunnetut), uusilla (laidunnus uudelleenaloitettu 3-8 vuotta aiemmin) ja umpeenkasvavilla (laidunnus loppunut yli 10 vuotta sitten) tuoreilla niityillä erosivat toisistaan kaikissa tutkituissa mittakaavoissa, ja olivat uuslaitumilla vanhojen ja umpeenkasvavien välillä.
Steep S-SW-facing slopes are the most suitable sites for many grassland plants and should be prioritized in grassland restoration.
Jyrkät paisterinteet ovat suotuisimpia paikkoja monille niittylajeille, ja tulisi siksi priorisoida niittyjen hoidossa.
The results of this Dissertation suggest that restoration of semi-natural grasslands by private farmers is potentially a useful method to manage biodiversity in the agricultural landscape.
Tulosten perusteella niittyjen hoito ja kunnostus maatalouden ympäristötuella on potentiaalisesti käyttökelpoinen menetelmä pitää yllä maatalousalueiden luonnon monimuotoisuutta.
It is emphasized that livestock grazing and mowing have partially compensated the suppression of major natural disturbances by humans and mitigated the negative effects of eutrophication.
Perinteinen karjan laidunnus ja niitto ovat osin korvanneet ihmisen aiheuttamaa luonnon häiriöiden vähenemistä sekä lievittäneet rehevöitymisen haitallisia vaikutuksia monille eliölajeille.
Indicator species of biologically valuable grasslands and rare species were more abundant in grazed than in abandoned grasslands.
Luonnoltaan arvokkaiden niittyjen indikaattorilajit ja harvinaiset lajit olivat runsaampia laidunnetuilla kuin umpeenkasvavilla niityillä.
For enhanced success of restoration, management regulations in the agri-environment scheme need to be defined more explicitly and the scheme should be revised to encourage management of biodiversity.
Onnistunut niittyjen hoito ja kunnostus edellyttävät nykyistä selkeämmin määriteltyjä sääntöjä sekä maatalouden ympäristötukijärjestelmän kehittämistä luonnon hoitoa kannustavaksi.
This hypothesis has important consequences for nature conservation: A large proportion of European species originally adapted to natural disturbances may be at present dependent on livestock grazing and / or mowing.
Suuri joukko alun perin luonnon häiriöihin sopeutuneita Euroopan eliölajeja on nykyisin riippuvaisia laidunnuksesta ja niitosta.
Grazing and mowing cause a shift towards the conditions that have occurred during the evolutionary history of European plant species by modifying key ecological factors (nutrients, pH and light).
Niitto ja laidunnus osin palauttavat ympäristöoloja (ravinteet, pH ja valo) sellaisiksi, jotka ovat vallinneet Euroopan kasvien evolutiivisen kehityksen aikana.
In mesic grasslands most plant species were shown to benefit from cattle grazing.
Tuoreilla niityillä pääosa kasveista hyötyi nautakarjan laidunnuksesta.
Particularly important for maintaining large scale plant species richness are evolutionary and mitigation factors.
Suuressa mittakaavassa erityisen tärkeitä ovat evolutiiviset ja ihmisen aiheuttamia haitallisia vaikutuksia lieventävät tekijät.
The proportion of species trait groups benefiting from grazing was higher in mesic semi-natural grasslands than in dry and wet grasslands.
Laidunnuksesta hyötyvien tietyn ominaisuuden omaavien kasvilajiryhmien osuus oli tuoreilla niityillä korkeampi kuin aiemmin tutkituilla kuivilla ja kosteilla niityillä.
Consequently, species trait responses to grazing and the effectiveness of the natural factors limiting plant growth may be intimately linked High plant species richness of traditionally mowed and grazed areas is explained by numerous factors which operate on different spatial scales.
Perinteisesti niitettyjen ja laidunnettujen alueiden korkeaa kasvilajimäärää selittää usea tekijä, joiden keskinäinen merkitys vaihtelee eri spatiaalisissa mittakaavoissa.
The present study investigates the effects of traditional livestock grazing and mowing on plant species richness, the main emphasis being on cattle grazing in mesic semi-natural grasslands.
Karjan laidunnuksen ja niiton vaikutuksia putkilokasvien lajimääriin ja koostumukseen tutkittiin tuoreilla niityillä sekä selvitettiin kirjallisuuden perusteella syyt miksi laidunnus ja niitto vaikuttavat kasvilajimääriä lisäävästi.
Maintaining plant species richness by cattle grazing : mesic semi-natural grasslands as focal habitats
Tietyn ominaisuuden aiheuttama vaste laidunnukseen riippuu luonnontekijöiden tehokkuudesta rajoittaa kasvien kasvua.
Energy conversion by living organisms is central dogma of bioenergetics.
Energian muuntaminen eliöissä on bioenergetiikan keskeisin dogmi.
Mainly with use of these methods we answered several questions that were controversial for many years: [i] the donor of H+ for dioxygen bond splitting was identified and [ii] the protolytic transitions of Glu-278 one of the key amino acid in proton translocation mechanism was shown for the first time.
Näiden uusien menetelmien avulla pystyimme vastaamaan vuosia kiistanalaisina olleisiin kysymyksiin: [i] hapen kaksoissidoksen H+ donori on nyt tunnistettu sekä [ii] Glu-278, joka on protonin siirtomekanismin tärkeimpiä aminohappoja, proteolyyttiset siirtymät on nyt ensimmäistä kertaa osoitettu.
The terminal complex of the respiratory chain is cytochrome c oxidase (CcO) - the subject of this study.
Hengitysketjun päätekompleksi on sytokromi c oksidaasi (CcO) entsyymi tämän tutkimuksen kohde.
The primary function of CcO is to reduce oxygen to water.
CcO toimii ensisijaisesti pelkistämällä happea vedeksi.
Although the structure of CcO is defined with a relatively high atomic resolution (1.8 Å), its function can hardly be elucidated from the structure.
Vaikka CcO entsyymin rakenne tunnetaan aina 1,8 Å tarkkuuteen saakka, sen toimintaa ei tuskin pelkän rakenteen perusteella voi päätellä.
Both oxygen reduction and proton translocation contributes to generation of transmembrane electrochemical gradient that is used for ATP synthesis and different types of work in the cell.
Sekä hapen pelkistyminen että protonien siirtyminen vaikuttavat sähkökemiallisen kalvojännitteen syntymiseen jota solu käyttää ATP valmistuksessa ja erityyppisissä solun toiminnoissa.
In this work we developed new methods to study CcO function based on FTIR (Fourier Transform Infrared) spectroscopy.
Tässä työssä kehitimme uusia FTIR spektroskopiaan perustuvia menetelmiä CcO:n toiminnan selvittämiseksi.
In aerobic organisms the final stage of energy conversion occurs in respiratory chain that is located in the inner membrane of mitochondria or cell membrane of some aerobic bacteria.
Energian muuntamisen loppuvaihe tapahtuu aerobisten eliöiden mitokondrioiden sisäkalvolla hengitysketjussa tai anaerobisten bakteereiden solukalvolla.
For this, CcO accepts electrons from a small soluble enzyme cytochrome c from one side of the membrane and protons from another side.
Tämä tapahtuu kun CcO vastaanottaa kalvon toiselta puolelta elektroneja pieneltä ja liukoiselta sytokromi c entsyymiltä sekä protoneja toiselta puolelta.
The effectiveness of the energy extraction by aerobic organisms is much greater than by anaerobic ones.
Energian otto on tehokkainta aerobisilla eliöillä verrattuna anaerobisiin eliöihin.
The electron transfer route within CcO and its steps are very well defined.
CcO entsyymin sisäinen elektronin siirtoketju välivaiheineen tunnetaan kuitenkin hyvin.
Moreover, CcO translocates protons across the membrane.
Tämän lisäksi CcO siirtää protoneja kalvon toiselle puolelle.
Meanwhile, the proton transfer roots were predicted from the site-specific mutagenesis and later proved by X-ray crystallography, however, the more strong proof of the players of the proton translocation machine is still required.
Toisaalta protonin siirtymisen perusteita entsyymissä on ennustettu kohdennetun mutageneesin avulla ja myöhemmin todistettu röntgensäde kristallografialla.
Our results indicate that coat structures and transport routes are more variable than it has been imagined.
Tutkimuksemme osoittaa hiivasolun proteiinikuljetusreittien olevan monimutkaisempi kuin aiemmin ajateltiin.
Alternate pathways of the early secretory route in yeast
Hiivasolun varhaisen eritysreitin vaihtoehdot
Hsp150 turned out to be an ATP phosphatase.
Hsp150:n loppupäässä on alue, joka purkaa korkeaenergistä yhdistettä, ATP:tä.
The COPII coat is formed by essential proteins; Sec13/31p and Sec23/24p have been thought to be indispensable for the ER exit of all exocytic proteins.
Tätä ominaisuutta Hsp150 tarvitsee kulkeakseen reitillä, mikä toimii osan COPII kuoresta (sec13-1, sec24-1) ollessa toimimaton, muiden proteiinien jäädessä solulimakalvostoon.
Polymerization of the COPI coatomer on the cis-Golgi membrane functions for the retrieval of proteins from the Golgi for repeated use in the ER.
COPII-kuori kuroo proteiineja sisältävän rasvarakkulan irti solukalvostosta ja se sulautuu seuraavaan osastoon Golgin laitteeseen.
Our results suggest that in yeast cells a fast track transport route operates in parallel with the previously described cisternal maturation route of the Golgi.
Lisäksi Hsp150:n kuljetusvauhti solulimakalvostosta läpi Golgin laitteen on nopeampi kuin muiden tutkittujen proteiinien, mikä viittaa toisenlaiseen Golgin läpi kuljetukseen kuin aiemmin hiivassa tunnettu Golgin osastojen kypsymisreitti (cisternal maturation).
We located a second active determinant to the Hsp150 polypeptide s N-terminal portion that guided also heterologous fusion proteins out of the ER in COPII coated vesicles under non-functional COPI conditions for several hours.
Olemme tutkineet perusaitotumallisen solun, leivinhiivan liukoisen proteiinin Hsp150:n kuljetusvaihtoehtoja solulimakalvoston ja Golgin laitteen välillä käyttämällä ylälämpötiloissa toimimattomia kuoriproteiinimuotoja.
Separation of exocytic proteins from those which remain in the endoplasmic reticulum (ER) casts the foundation for correct compartmentalization.
Laskostuttuaan oikeaan muotoon se erotetaan solulimakalvostoon jäävistä proteiineista kalvon ulkopuolelle rakentuvan proteiinikuoren (COPII) yhteyksillä kalvoproteiineihin.