natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Although the attitude towards them was neutral in the beginning, in 1844 there was a strong change.
Suomessa 1800-luvun alussa vallinnut myönteinen ilmapiiri ja asenne venäjän kielen opiskelua kohtaan muuttui vuonna 1844 ja hyödyllisestä venäjästä tuli "kirottu kieli".
After their studies, almost all of the scholars returned to Finland and did not continue their careers in Russia.
Työssä käsitellään lähes neljänsadan stipendiaatin opintoja ja elämää Venäjällä sekä urakehitystä Suomessa.
In 1917, the study of Russia and the Russian language ended and it was no longer possible to use the acquired knowledge of language and country in independent Finland.
Suomessa venäjän kieli ja sen opiskelu on aina ollut poliittista, enemmän kuin mikään muu kieli.
They worked mainly as teachers and civil servants, and managed to improve the Finnish people s weak knowledge of Russian and Russia through teaching, translations of literature and newspaper articles.
Venäjän kielen tarpeellisuus ja taito sekä heikko Venäjän tuntemus Suomessa olivat autonomiankin aikana yleisen pohdinnan aiheena.
The purpose of studying in Russia was to improve the student s practical language skills and overall knowledge of the customs and culture of the country.
Venäjän kielen pakko-opetuksen vaiheita on tarkasteltu ja pyritty analysoimaan pakollisuuden tehoa.
These scholarship students were called the Master s of Moscow ".
Stipendijärjestelmä oli ainutlaatuinen Venäjän imperiumissa.
With these scholarships the students could go and study the Russian language and acquire cultural knowledge in Russia.
Stipendiaattimatrikkelissa on lukuisia Suomen politiikan, talouden ja kulttuurin edustajia, jotka hyödynsivät Venäjän stipendiajan kokemuksiaan omalla urallaan.
Between the years 1812- 1917 a total of almost 400 students studied in Russia.
1890-luvulta lähtien stipendiaatit olivat joskus kahden tulen välissä, kun suomalaiset näkivät venäjän harrastajat isänmaallisesti epäilyttävinä ja venäjän kielen opiskelemattomuuden ansiona.
Through these scholars, it is possible to see how the attitudes towards the language have been closely related to the political history between Finland and Russia.
Myöhemminen kummankin maan kansallismieleisen ajattelun seurauksena suhde kieleen erosi kahtaalle.
In doing so, the Russians attempted to unify the Empire, while the Finns had the illusion that they had their own state.
Alussa heidän tehtävänään oli kahden maan "poliittinen ja sivistyksellinen lähentäminen", koska venäjä haluttiin yhdistäväksi tekijäksi kahden kansan välillä.
This study is based on a corpus of three million words of recent Finnish fiction from which all the occurrences of the coordinated verb pairs ([V ja V] -pairs]) containing one of the intransitive motion verbs 'lähteä' (to go), 'mennä' (to go), 'päästä' (to get into), 'nousta' (to get up), and 'laskea' (to go down), were extracted.
Käsittelen väitöskirjatyössäni "Coordinated Verb Pairs in Texts" suomen kielen rinnasteisia verbipareja, joissa joko ensimmäinen tai toinen jäsen on jokin seuraavista intransitiivisista liikeverbeistä: 'lähteä', 'mennä', 'päästä', 'nousta' tai 'laskea'.
The major premise adopted here is that grammatical structures are motivated both by semantic potential of words and by text-pragmatic demands.
Oletukseni on, että syntaktiset rakenteet muodostavat rajapinnan sanojen merkitysten ja tekstuaalisten rakenteiden välille.
The quantitative analysis of the [V ja V] -pairs was used to carry out a qualitative analysis of individual texts.
Yhdistän työssäni kvantitatiivisen korpustutkimuksen ja kvalitatiivisen tekstintutkimuksen.
One aspect was that those verb pairs including the verb 'nousta' tend to function as markers of textual boundaries and thus reflect the organisation of narrative substance.
Tästä on esimerkkinä mm. verbipari 'nousta ja lähteä', joka usein toimii kerronnan rajakohdan merkkinä tekstikappaleissa (esim. 1).
The verb 'mennä' has weakened literal meanings, but strengthened modal meanings when occurring in [V ja V] -pairs, and, in many cases, the verb 'lähteä' in [V ja V] -pairs function as an aspectual marker rather than a pure verb of motion.
Seuraava esimerkki havainnollistaa 'mennä'-verbin merkityksen muuttumista liikeverbistä modaalisuutta ilmaisevaksi verbiksi: 2) Vittu ne menee ja päästää Veko Hopean lomille, ja ne luulee ihan oikeesti että äijä palaa kiltisti tänne kiven sisään järsimään loppua viittä vuottaan.
From this point of view, grammatical structures are said to be 'well-formed' only in relation to the context they occur in.
Tällä tarkoitan, että syntaktiset rakenteet muotoutuvat toisaalta sanojen merkityssisällön, toisaalta tekstin rakenteellisten vaatimusten mukaan.
In other words, it is argued that grammatical structures form the interface between lexis and textual organisation, and that linguistic analysis should not concentrate on analysing grammatical structures in isolation, independent of context.
Kvantitatiivinen korpustutkimus paljastaa, mitkä kielen rakenteet ovat yleisiä, kvalitatiivinen tekstintutkimus puolestaan, miksi kyseiset rakenteet ovat yleisiä.
The final chapter deals with Mariengof’s first fictional novel, Cynics.
Tutkimus on ensimmäinen laaja tieteellinen selvitys Mariengofin imaginismista.
His Imaginist principles – in theory and practice – are applied to the study of his first fictional novel, Cynics (1928), which served as an epilogue for his Imaginist period (1918–1928).
Imaginistisen montaasin periaatteet ovat määrääviä hänen romaanissaan Kyynikot (1928, suom. 1998), jonka ilmestyminen kiellettiin Neuvostoliitossa aina vuoteen 1988.
The study is dedicated to the Russian poet and prose writer Anatolii Borisovich Mariengof (1897–1962).
Anatoli Mariengof (1897–1962) oli aikalaiskriitikoiden ja runoilijoiden mielestä imaginisti par excellence.
The Imaginist theatricalisation of life is juxtaposed with the thematic analysis of their poetry, and Imaginist dandyism appears as a catachrestic category in culture.
Runoudessa imaginistit harjoittivat radikaalia montaasia, näennäisesti irrallisten kuvien yhdistelyä.
The Imaginist montage can be divided into three main theoretical paradigms: S. Yesenin’s "technical montage" (reminiscent of Dadaist collage), V. Shershenevich’s "nominative montage" (catalogues of images) and Anatolii Mariengof’s "catachrestic montage".
Mariengof rakensi metaforista ketjuja, Jesenin teki niistä dadaistisen koneen ja Šeršenevitš niiden luettelon.
In the first chapter, the history, practice and theory of the Russian Imaginism are analyzed from the point of view of dandyism.
Väitöskirjassa Mariengofin vuosien 1918–1928 tuotantoa sekä erityisesti Kyynikot-romaani analysoidaan imaginistien historian ja dandyismin taustaa vasten.
Mariengof – "the last dandy of the Republic" – was one of the leaders and main theoreticians in the poetic group of the Russian Imaginists.
Meyerhold nimitti häntä "tasavallan viimeiseksi dandyksi", Oscar Wilde ja Aleksandr Blok olivat hänen kotijumaliaan.
The fragmentary play of the fictional and the documentary material follows the Imaginist montage principle.
Montaasiteoria ja semioottinen tekstienvälisyyden tutkimus ovat työn keskeisiä lähtökohtia.
The method used in the study is a conceptual and literary historical reading, making use of the contemporary semiotic understanding of cultural mechanisms and of intertextual analysis.
Huomio kiinnitettiin lukijaan, mekaanisesti tulkittuun "vastaanottimeen", jonka mielessä kuvien ja verbien oli määrä syntyä.
The second chapter examines the Imaginist poetic theory.
He julistivat verbit "runouden umpilisäkkeiksi".
The study begins with the complex history of publication of the novel, as well as its relation to the Imaginist poetic principles and to the history of the poetic movement.
He saivat nauttia bolševikkien suosiosta julistaessaan anarkiaa, taiteen erottamista valtiosta ja imaginismin diktatuuria.
It is discussed in the context of the montage principle, defining the post-revolutionary culture in Soviet Russia.
He kirjoittivat runoja luostarin muuriin, nimesivät Moskovan katuja uudelleen, haastoivat koko venäläisen kirjallisuuden oikeuteen ja pitivät meteliä julkaisuistaan.
There are three main concepts used throughout the study: dandy, montage and catachresis.
Metafora-akrobatia, dandyna keikarointi, elämänteatteri ja ristiriidoilla šokeeraaminen olivat Mariengofille arkipäivää.
In addition, the work contains an exhaustive morphological classification of the nouns and adjectives that occur in canonical Old Church Slavic.
Tutkimus tarkastelee muinaiskirkkoslaavin substantiivien ja adjektiivien taivutuspäätteistön historiallista kehitystä.
In this context I address the perhaps most disputed and the most important question of the Slavic nominal inflectional morphology: whether there was in Proto-Slavic an Auslautgesetz (ALG), a law of final syllables, that narrowed the Proto-Indo-European vowel */o/ to */u/ in closed word-final syllables.
Esimerkiksi suurimman indoeurooppalaisen maskuliinityypin yksikön nominatiivimuodon pääte *-os tuottaa tavallisten, tunnettujen äännelakien puitteissa latinan, kreikan, sanskritin, liettuan ja gootin vastineet -us, -os, -as, -as ja -s. Analogialla tarkoitetaan tässä yhteydessä äännelakien synnyttämän, historiallisesti säännöllisen morfologisen elementin korvautumista sellaisella, joka on lainattu jostakin muusta paradigmaattisesta muodosta tai jostakin toisesta paradigmasta.
This conclusion is based on the impossibility of finding credible analogical (as opposed to phonological) explanations for the forms supporting the ALG hypothesis, and on the survival of the neuter gender in Slavic.
Kirjassa esitetään, että nykyään jo laajahkosti hylätty ajatus kantaslaavilaisesta lopputavulaista, indoeurooppalaisen vokaalin *o säännöllisestä muuttumisesta *u:ksi sananloppuisessa umpitavussa, on oikea, koska analogiset selitykset niille muodoille, jotka tukevat lopputavuhypoteesia, ovat typologisen empirian valossa epäuskottavia.
Extra-Slavic, as well as intra-Slavic evidence suggests that phonologically-triggered mergers between two semantically opaque genders do not tend to be prevented, but rather that such mergers lead to the loss of the gender opposition in question.
Tämän vuoksi muinaiskirkkoslaavia käytetään yleisesti kaikkien slaavilaisten kielten edustajana historiallisvertailevassa indoeuropeistisessa kielentutkimuksessa, joka tutkii indoeurooppalaiseen kieliperheeseen kuuluvien kielten ja kielihaarojen keskinäisiä suhteita sekä niitä äänteellisiä, muoto-opillisia ja muita muutoksia, joita nämä kielet ja haarat ovat kokeneet yhteisen, indoeurooppalaisen kantakielen hajoamisen jälkeen.
The usually stated motivation for such an analogical borrowing, i.e. a need to prevent the merger of */o/-stem masculines with neuters of the same class, is not tenable.
Analogian syynä voi olla esimerkiksi se, että säännölliset äännelait tuottavat sanalle taivutusmuodon, joka ei enää riittävän selkeästi tai lainkaan kontrastoi sanan muiden taivutusmuotojen kanssa.
A new explanation is given for the most apparent piece of evidence against the ALG hypothesis, the nominative-accusative singular of the */es/-stem neuters, e.g. nebo 'sky'.
Slaavilaisten kielten historiallisessa muoto-opissa on runsaasti tapauksia, joissa ei ole selvyyttä, onko muoto tiettyyn ympäristöön, lopputavuun, sidottujen äännelakien vai analogian synnyttämä.
Problems of Proto-Slavic Historical Nominal Morphology : On the Basis of Old Church Slavic
Työn tavoitteena on selvittää muinaiskirkkoslaavin nominien kieliopillisten morfeemien suhdetta sukukielten vastaaviin elementteihin ja periytymistä indoeurooppalaisesta kantakielestä.
I argue that it arose in late Proto-Slavic dialects, replacing regular nebe, under the influence of the */o/- and */yo/-stems where a correlation had emerged between a hard root-final consonant and the termination -o, on the one hand, and a soft root-final consonant and the termination -e, on the other.
800-luvulla luotu kirjakieli syntyi vain joitakin vuosisatoja kantaslaavin, kaikkien slaavilaisten kielten yhteisen kantakielen hajoamisen jälkeen ja on niin äänteellisesti kuin muoto-opillisestikin vielä hyvin lähellä kantaslaavia.
In this way the propensity of an individual translator to opt for certain types of shift could be linked with the overall artistic effect of the target text.
Näin yksittäisen kääntäjän taipumus turvautua tietyntyyppisiin käännössiirtymiin voitiin liittää kohdetekstin taiteelliseen kokonaisvaikutelmaan.
To test the method and to establish the nature of the proposed personal imprint empirically, extracts from four English-language literary source texts (two novels by James Joyce and two by Ernest Hemingway) were first compared with their translations into Finnish (by four different translators) in order to identify changes, or shifts, that had taken place at the formal linguistic level in the translation process.
Menetelmän toimivuuden selvittämiseksi ja kääntäjän tyylin väitetyn vaikutuksen osoittamiseksi verrattiin tutkimuksen ensi vaiheessa otteita neljästä englanninkielisestä kaunokirjallisesta tekstistä (kahdesta James Joycen teoksesta ja kahdesta Ernest Hemingwayn teoksesta) niiden suomenkielisiin (neljän eri kääntäjän) käännöksiin.
The Duet between the Author and the Translator : An Analysis of Style through Shifts in Literary Translation
Kirjailijan ja kääntäjän duetto : kaunokirjallisen kääntäjän tyylin analysointi käännössiirtymien avulla
In-depth analysis of the types of shifts made most frequently by the individual translators revealed further intersubjective differences, and the shifts were used to construct translation profiles for each of the translators.
Usein toistuvien siirtymien tarkempi analyysi toi esiin lisää eroja kääntäjien välillä, ja kunkin kääntäjän suosimia siirtymiä käytettiin kääntäjän tyyliä luonnehtivan kääntäjäprofiilin luomiseen.
In the second phase, extracts by different authors rendered into Finnish by the same translator were compared in order to gauge the extent of the potential impact of the author's style on the translator's work.
Tutkimuksen toisessa vaiheessa verrattiin saman kääntäjän kahden eri kirjailijan tekstistä tekemiä käännöksiä, jotta nähtäisiin, miten suuressa määrin kirjailijan tyyli vaikutti kääntäjän siirtymävalintoihin.
In order to determine the potential effects of frequently occurring shifts on the target text, some central concepts of narratology were adapted and used to establish an intermediate link between microlevel choices and macrolevel effects.
Usein toistuvien siirtymien kokonaisvaikutusta käännettyyn tekstiin selvitettiin keskeisten narratologisten käsitteiden avulla, joita käytettiin kääntäjän mikrotasolla tekemien valintojen vaikutuksen selvittämiseen makrotasolla.
The initial assumption was that the style of a target text is not determined solely by the literary style of the author but also by features of its translator s idiolect.
Lähtöoletuksen mukaan kohdekieliseen tekstiin vaikuttavat kirjailijan tyylin lisäksi kääntäjän tyylin ominaispiirteet.
The study proposes a method for identifying the personal imprint of literary translators in translated works of fiction.
Tutkimuksessa selvitettiin metodia kirjallisuuden kääntäjän henkilökohtaisen tyylin määrittämiseksi kaunokirjallisissa käännöksissä.
To allow individual propensities to manifest themselves, only optional shifts in which the translators had a range of choices available to them were included in the study.
Jotta kääntäjien ominaispiirteet saataisiin esiin, tutkittiin vain sellaisia siirtymiä, joissa kääntäjällä oli ollut valittavana useampi käännösvaihtoehto.
A method was developed for identifying the idiolectal features of individual translators, which were then used to describe personal translation styles.
Tutkimuksessa kehitettiin menetelmä yksittäisen kääntäjän tyylillisten ominaispiirteiden määrittämiseksi, ja kääntäjän tyyliä kuvattiin näiden ominaispiirteiden avulla.
The data comes from six radio broadcasts transmitted by different French radio stations between 1948 and 1973.
Ohjelmat on lähetetty eri radiokanavilla Ranskassa vuosina 1948–1973.
The speakers of the broadcasts are famous French 20th–century philosophers: Jean-Paul Sartre, Albert Camus, Michel Foucault, Maurice Merleau-Ponty and Gaston Bachelard.
Aineisto koostuu radio-ohjelmista, joissa puhuu viisi suurta ranskalaista 1900-luvun filosofia: Gaston Bachelard, Albert Camus, Michel Foucault, Maurice Merleau-Ponty ja Jean-Paul Sartre.
More precisely, the work is focussed on seven "marked figures", which consist of the salient changes of one or more prosodic parameters.
Työssä keskitytään seitsemään prosodisesti merkittyyn kuvioon, jotka koostuvat yhden tai usean parametrin silmiinpistävistä muutoksista.
"The contextualization of radio discourse by prosodic means.
"Radiodiskurssin kontekstualisointi prosodisin keinoin.
The example of five great French philosophers of the 20th century" This PhD thesis treats the contextualization of radio discourse by prosodic means.
Esimerkkinä viisi suurta ranskalaista 1900-luvun filosofia" Väitöskirja käsittelee puheen kontekstualisointia prosodisin keinoin.
The phenomena are studied here both from the angle of their acoustic forms and from the angle of their typical contexts of occurrences and discursive functions.
Ilmiöitä käsitellään sekä niiden akustisten muotojen että tyypillisten esiintymisyhteyksien ja diskursiivisten tehtävien näkökulmasta.
In addition to a general presentation of the phenomena, the thesis includes contrastive studies in which the two main phenomena of the work (the so-called "figure HB" and the so-called "undulating figure") are compared with a melodic figure occurring in classical piano music and with a prosodic phenomenon of Finnish (the so-called "figure of familiarity").
Väitöskirja sisältää myös kontrastiivisia osia, joissa ilmiöitä verrataan erääseen klassisessa pianomusiikissa esiintyvään melodiseen kuvioon sekä erääseen suomen kielen prosodiseen ilmiöön.
The results of this work, based on seven original publications, suggest that the "marked figures" constitute multidimensional phenomena of speech having an important and a complex role in the contextualization of radio discourse.
Väitöskirjan tulokset osoittavat, että prosodisesti merkityt kuviot ovat moniulotteisia puheen ilmiöitä, joilla on keskeinen rooli sanotun kontekstualisoinnissa: ne voivat esimerkiksi nostaa tai laskea sanotun informaatioarvoa, ilmaista puhujan voimakasta tai heikkoa sitoutumista sanomaansa, ilmaista rakenteellisen kokonaisuuden jatkumista tai päättymistä, jne.
Methodologically, the work falls within the scope of conversation analysis (CA), and it is inspired by the interaction-based approach to prosody, the "theory of contextualization" of Gumperz and by numerous linguistic and phonetic works directed towards French.
Toisin sanottuna työssä käsitellään sitä, miten puheen prosodiset piirteet (kuten sävelkulku, intensiteetti, tauot, kesto ja rytmi) ohjaavat puheen tulkintaa vanhastaan enemmän tutkittujen sana- ja lausemerkitysten ohella.
In addition to presenting the phenomena under consideration, the work includes some methodological and theoretical discussion concerning the study and the nature of the process of the contextualization of speech.
Yksi väitöskirjan osa käsittelee pisteen ja pilkun prosodista merkitsemistä puheessa.
DA was also the most common response to information with affective implications.
DA oli yleisin vastaus myös affektia herättävään tietoon.
In affective contexts, DA expressed, depending on its more spesific context, not only agreement but also other functions, such as giving up arguing or prior knowledge on the topic being discussed.
Samanmielisyyden lisäksi DA-vastaukset ilmaisivat kontekstista riippuen myös muita tehtäviä, kuten argumentoinnista luopumista ja aiempaa tietämystä asiasta.
The use of DA, NU and TAK was analyzed by applying the method of ethnomethodological conversation analysis from the point of view of the type of the context, the sequential placement of the response and its manner of production.
Tutkimuksessa DA-, NU- ja TAK-partikkelien käyttöjä spesifioitiin etnometodologisen keskustelunanalyysin keinoin analysoimalla partikkelivastauksen kontekstityyppiä, sekventiaalista asemaa ja tuottamistapaa.
NU was also used by the recipient after her or his own contribution as a continuer.
Vastaanottaja saattoi käyttää NU-partikkelia jatkamiskehotuksena myös oman kontribuutionsa jälkeen.
Only NU was used as a response that invited the main speaker to continue a turn that she or he had offered as possibly complete.
Ainoastaan NU-vastauksella kehotettiin puhujaa jatkamaan potentiaalisesti loppuun saatettua vuoroakin.
When it was used in affective contexts, it displayed agreement with the co-participant or just registered an assessment by her or him.
Tällöin sillä joko ilmaistiin samanmimelisyyttä keskustelukumppanin kannanoton kanssa tai ainoastaan rekisteröitiin se ilman samanmielisyyden implikaatiota.
As a response to parenthetical information NU responded to information that was only loosely connected with the mainline of talk.
Puheen päälinjalta poikkeava, parenteettinen tieto, johon NU vastasi, oli löyhästi sidoksissa puheen päälinjaan.
NU, by contrast, was seldom used as a response to a turn that expressed affect.
NU-partikkelilla vastattiin harvoin asennetta ilmaisevaan vuoroon.
DA and TAK, by contrast, treated the information as one that could be followed and was sufficient in its local context.
TAK ja DA käsittelivät annettua informaatiota yleensä riittävänä ja implikoivat samalla asian seurattavuutta.
The particles were analyzed both in contexts in which they responded to an informing and in affective contexts.
Partikkeleita tarkasteltiin vastauksina sekä puhdasta informaatiota sisältäviin että asennetta ilmaiseviin vuoroihin.
The particle DA, by contrast, was used as a response to such parenthetical information, which was more crucial for the larger on-going activity.
Sen sijaan DA:ta käytettiin vastauksena sellaiseen parenteettiseen tietoon, joka oli oleellinen koko puhetoiminnan kannalta ja teki relevantiksi ymmärryksen osoituksen.
The study investigates actions by recipients in spontaneous Russian conversations by focusing on DA, NU and TAK, when they are used as responses to the main speaker's larger on-going turn.
Pääasiallisen huomion kohteena olivat DA-, NU- ja TAK-vastaukset silloin, kun ne vastaanottivat pääpuhujan kehitteillä olevaa vuoroa.
In addition DA responses were used to display empathy and identification with the state of affairs expressed by the co-participant.
Lisäksi niillä osoitettiin empatiaa ja samastumista puhujan esittämään asiaintilaan, mikä tehtävä puuttui NU- ja TAK-partikkeleilta.
The particles NU and TAK were used by the speakers almost exclusively in informing contexts, whereas DA was the central response type in affective contexts.
NU- ja TAK-partikkeleita käytettiin lähinnä vain informointikontekstissa.
The database for the study consists of some 7 hours of spontaneous conversations.
Tutkimusaineisto sisälsi 7 tuntia spontaaneja, ääni- ja/tai videonauhoitettuja venäjänkielisiä keskusteluja, joihin osallistujat olivat kotoisin eri puolilta Venäjää.
The information, to which the particle NU provided as response, was often unspesific and projected a spesification or explanation by its speaker as the next action.
NU:lla vastaanotettiin spesifioimatonta, selitystä ennakoivaa tietoa.
In addition, 52 native speakers of English were asked to rate the intelligibility of the Finnish pupils English with respect to speech rhythm and give their attitudes on what the pupils sounded like.
Lisäksi 52:ta äidinkielenään englantia puhuvaa aikuista ja nuorta pyydettiin arvioimaan koehenkilöiden puheen ymmärrettävyyttä puherytmin kannalta ja omia reaktioitaan koehenkilöiden puheeseen.
The stories were analysed acoustically and auditorily with respect to interstress intervals, weak forms, fundamental frequency, pausing, and speech as well as articulation rate.
Tutkittavia parametreja olivat mm. puhetahtien kesto, painottomien vokaalien laatu, perussävelen korkeus tavuittain sekä puhenopeus ja taukojen kesto.