natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Secondly, Intensity of Interaction highlights qualitative elements in teacher-student work, which create musical and personal growth and development.
Toiseksi vuorovaikutuksen intensiteetin käsitteen käyttäminen korostaa ja arvostaa opettajien ja oppilaiden työn laadullisia piirteitä, jotka synnyttävät musiikillista osaamista, soittimen hallintaa ja persoonallista kasvua.
Articulation of the contradictions facilitates change as an outcome of relations in which the two polarities are not exclusive but are brought into accord through a dialogical process.
Nämä vastakkaisuudet eivät sulje toisiaan pois, vaan jännitteiden ja ristiriitojen artikuloinnin kautta tapahtuvassa muusikkouden kehittämisessä molemmat ovat mukana dialogisessa prosessissa.
The following twofold question guided the study: How does Intensity of Interaction constitute musical and pedagogical meaning construction in instrumental or vocal teaching and learning and to which features of verbal and musical communication is Intensity of Interaction connected?
Tutkimukseni pyrkii vastaamaan seuraavaan kysymykseen: Miten vuorovaikutuksen intensiteetti ilmentää ja on olennainen osa musiikillispedagogista ongelmanratkaisua musiikkipedagogiikassa soitto- ja laulutunneilla ja mikä yhteys vuorovaikutuksen intensiteetillä on soittotunnin tiedonvälityksen sanallisiin ja musiikillisiin piirteisiin?
This suggests the usefulness of Intensity of Interaction as a tool for self-observation and teacher education, elaborating more reflective teaching and learning contexts within instrumental pedagogy.
Tähän viittaa vuorovaikutuksen intensiteetin käyttö soitonopettajan koulutuksessa, oman työn havainnoinnissa ja sekä keskustelevamman viitekehyksen luomisessa instrumenttipedagogiikkaan.
Intensity of Interaction offers an overview of the dynamic character of the musical and pedagogical dialogue.
Tähän liittyy musiikillisen toiminnan ja soittotunnin vuorovaikutuksen välinen suhde, jonka kautta keskityn tutkimaan musiikillis-pedagogisen dialogin dynaamista luonnetta.
Previous research on one-to-one instrumental music lessons in higher education has shown asymmetrical relations between teachers and students and an emphasis on expression and technique in both implicit and explicit strategies of teaching and learning.
Intensiteetti tutkimukseni kohteena ilmentää opettajan ja oppilaan välisen vuorovaikutuksen dynaamista vaihtelua ja mm. musiikillisen ilmaisun ja soitto- tai laulutekniikan korostumista soittotunneilla.
This study gathered data during a period of 3 years, through interactive processes and events in 22 lessons, using observations, video and audio recordings, field notes, intensity ratings, and stimulated recall interviews.
Lisäksi aineisto sisältää intensiteettiarvioinnit, stimulated recall -haastattelut ja niihin liittyvät äänitallenteet ja muistiinpanot.
Consequently, Intensity of Interaction opens up prospects of development in lesson content and structure.
Näin ollen vuorovaikutuksen intensiteetillä on käytännöllistä arvoa opettajien ja oppilaiden työn kehittämisessä.
In all, this study highlights the sensitive nature of the teacher-student interactions and the pragmatic value of Intensity of Interaction in educating musicians and in developing the teacher-student work.
Kaiken kaikkiaan vuorovaikutuksen intensiteetin kautta tutkimuksessani korostuu opettajan ja oppilaan musiikillisen ja pedagogisen yhteistyön herkkyys.
In order to rethink the practice of instrumental and vocal pedagogy, to better understand such multivoiced musical and pedagogical interactions and to enhance musicianship, this study introduced and examined intensity as a relational phenomenon and as constituting a factor in interaction between teacher and student.
Analyysi tarkasteli aineistoa tutkimuksessa kehitellyistä toisiinsa kietoutuvista näkökulmista: aluksi tulkitsin musiikillista ja pedagogista merkityksen muodostusta, johon liittyi opettajien ja oppilaitten tulkinta soittotunnilla kokemastaan intensiteetistä.
The first perspective considered meaning construction in the lesson activity.
Seuraavassa vaiheessa yhdistin intensiteettiarvioinnin ja toiminnan teoriaan perustuvan merkityksen muodostuksen analyysin.
As an outcome, the increased awareness regarding meaning construction and diversity of problem solving in music lessons has implications for both instrumental pedagogy and future research.
Tutkimukseni valottaa merkityksen muodostusta ja ongelmanratkaisun moninaisuutta soittotunnilla neljästä näkökulmasta.
The third part is form-analytical.
Kirjan kolmas osa on analyyttinen.
The second part examines the critical editing of music.
Toinen osa esittelee musiikin kriittistä editointia.
The programmatic interpretations of critics and scholars are also discussed, as are Sibelius's own sporadic remarks.
Lisäksi kriitikkojen ja tutkijoiden ohjelmallisia tulkintoja on käsitelty kuten myös Sibeliuksen omia hajanaisia mainintoja aiheesta.
The first part sheds light on the genesis and revision of the work as well as on the reception of both versions.
Ensimmäinen osa valottaa teoksen syntyhistoriaa ja revisiota sekä molempien versioiden varhaista reseptiota.
First, it discusses Sibelius's studies in music theory and his musical influences before composing En saga; second, it provides the theoretical background for the form-analytical approach that is applied in this study.
Johdantona se käsittelee ensin Sibeliuksen musiikkiopintoja ja musiikillisia vaikutteita ennen En sagan säveltämistä ja esittelee sitten tutkimuksen muotoanalyyttisen näkökulman.
The present study examines the two versions of Jean Sibelius's tone poem En saga, Op. 9.
Wicklundin väitöskirja tarkastelee Jean Sibeliuksen sävelrunon En saga op. 9 kahta versiota kolmesta eri näkökulmasta.
The analysis focuses on the sonata form (through thematic events and harmonic aspects), which manifests on two levels: as a sonata form covering the entire work and as the four-movement sonata cycle appearing in the work's sections.
Sonaattimuoto ilmenee teoksessa kahdella tasolla: koko teoksen kattavana sonaattimuotona sekä sen jaksojen aikana esiintyvinä neliosaisen sonaatin osina.
The study then examines both versions of En saga from the perspective of critical editing.
En sagan versioihin perehdytään kriittisen editoinnin näkökulmasta.
The surviving sources for both versions are introduced, as are the editorial questions that arose during the editing process.
Teoksen säilyneet lähteet esitellään samoin kuin toimitustyön aikana nousseet kysymykset, joiden ratkaisuihin perehdytään molempien versioiden näkökulmasta.
The study examines such a two-dimensional sonata form in the two versions of En saga and traces the effects of the revision on the formal design.
Väitöskirja tarkastelee kaksitasoisen sonaattimuodon ilmenemistä En sagan versioissa ja sitä miten revisio vaikutti teoksen muotoon.
After that, special emphasis is placed on the complete critical edition Jean Sibelius Works (JSW): its principles and practices.
Aluksi on lyhyt katsaus tekstikriittisen lähestymistavan historiaan, minkä jälkeen pureudutaan kriittisen kokonaisedition Jean Sibelius Worksin periaatteisiin ja käytäntöihin.
My written thesis consists of two parts.
Kirjallinen työni koostuu kahdesta osasta.
Thus it was possible to find similarities and differences between them.
Näin oli mahdollista havaita niiden yhtäläisyyksiä ja eroja.
The second part is an application of the first part into practice.
Toinen osa on käytäntöön soveltava.
In my written thesis I analyse this application process and the basic questions related to it.
Työssäni tarkastelen tätä sovitusprosessia ja siihen liittyviä peruskysymyksiä.
The aim of the analysis of the transcription principles was basically to observe the slightest differences, and later to categorize them.
Sovitusanalyysi oli pohjimmiltaan kaikkein pienimpienkin erojen havainnointia ja myöhemmin niiden kategorisointia.
The smallest differences between Vivaldi's violin concertos and Bach's transcriptions after them are few deviating notes, sometimes only one differing note in a larger melodic context.
Pienimpiä eroja Vivaldin viulukonserttojen ja Bachin niistä tekemien sovitusten välillä ovat yksittäiset poikkeavat nuotit, joskus vain yksi ainoa ääni laajemmassa melodisessa kontekstissa.
Idiomaticity can be found in two basic forms: stylistic and technical.
Idiomaattisuuden voi jakaa karkeasti kahteen lajiin: tyylilliseen ja soittotekniseen.
The result is a so-called "stylistic transcription" which refers to the aim of following Bach's style of transcription as closely as possible.
Kyseessä on ns. "tyylisovitus", joka pyrkii olemaan mahdollisimman paljon Bachin sovitusten kaltainen.
Most of the transcriptional changes made by Bach are to be found in detail level.
Bachin tekemiä sovitusteknisiä muutoksia esiintyy eniten detaljitasolla.
Changes that are more significant in terms of transcription techniques include independent melodic, and at the same time contrapuntal lines to Vivaldi's simpler texture.
Sovitusteknisesti laajempia muutoksia ovat Bachin lisäämät kokonaan itsenäiset melodiset ja samalla kontrapunktiset äänet Vivaldin yksinkertaisempaan tekstuuriin.
I explore the transcription principles used by Bach.
Tarkastelen Bachin käyttämiä sovitusteknisiä periaatteita.
I made my own organ transcription after one of Vivaldi's violin concertos, based on the detailed analysis on Bach's transcribing principles.
Tein oman Vivaldi-urkusovitukseni Bachin sovitusten yksityiskohtaisen tarkastelun näyttämien periaatteiden pohjalta.
Changing some unidiomatic figurations, such as repetitions or broad arpeggios, into more suitable ones for the keyboard instruments can also be seen as idiomaticity of the playing technique.
Myös kosketinsoittimille epäluontevien kuvioiden, kuten repetitioiden tai laajojen arpeggioiden, muuttaminen johtuu ensisijaisesti soittoteknisestä idiomaattisuudesta.
A structural feature such as the compass of the instrument might require the arranger to change some patterns in order to make them playable on the instrument.
Esimerkiksi soittimen ääniala pakottaa sovittajan joskus muuttamaan kuvioita niin, että ne ovat soitettavissa.
The first part concentrates on Johann Sebastian Bach's organ and harpsichord transcriptions after Antonio Vivaldi's violin concertos.
Ensimmäinen osa keskittyy Johann Sebastian Bachin kosketinsoittimille (uruille ja cembalolle) tekemiin Antonio Vivaldin viulukonserttojen sovituksiin.
In the case of technical idiomaticity the changes are motivated expressly by the limitations of instrument.
Soittotekninen idiomaattisuus puolestaan perustuu soittimen tai soittotekniikan rajoituksiin.
These changes can mostly be motivated by the aiming for a more idiomatic solution than a literal transcription would produce.
Nämä muutokset ovat tavallisesti seurausta pyrkimisestä idiomaattisuuteen.
Further, at isolated points deviations from the original in the harmony or chord inversions are to be noted.
Merkille pantavaa on myös harmonioiden tai sointukäännösten eroavaisuus joissakin yksittäisissä kohdissa.
I compared Bach's organ and harpsichord transcriptions with the Vivaldi scores in a detailed way.
Vertasin yksityiskohtaisesti Bachin urku- ja cembalosovituksia Vivaldin konserttojen partituureihin.
In this thesis, I use the concept of idiomaticity in the meaning of a natural way of transcribing music for organ and harpsichord.
Idiomaattisuudella tarkoitan tässä työssä uruille ja cembalolle ominaista ja luontevaa sovittamistapaa.
In the case of stylistic idiomaticity (e.g. added contrapuntal lines or embellishments) the transcriptional changes are not dictated by the limitations of the instrument.
Tyylillinen idiomaattisuus on kyseessä silloin, kun sovitukseen tehdyt muutokset eivät olisi välttämättömiä.
Differences in sequence patterns are among deviations that are slightly more prominent.
Hiukan suurempia Bachin tekemiä muutoksia ovat yksittäisten kuvioiden muutokset, esimerkiksi sekvensseissä.
I wanted the end result to be the best representation of the songs I have written, and I also wanted my persona to come across clearly.
Halusin lopputuloksen olevan paras mahdollinen representaatio kappaleista, jotka olin säveltänyt, ja halusin, että persoonani välittyy levyllä selkeästi.
In the written part I explore and analyze my musical tastes, ambitions, my past in music and myself as an artist.
Kirjallisessa osuudessa pohdin ja analysoin omia musiikillisia mieltymyksiäni, kunnianhimojani, musiikillista menneisyyttäni ja itseäni artistina.
Sterner Stuff is an alternative rock album I have created under the name Joonas Holmén + The Lossy Codecs.
Sterner Stuff on vaihtoehtorocklevy, jonka olen tehnyt käyttäen nimeä Joonas Holmén + The Lossy Codecs.
Some additional instruments were also played by featuring artists.
Levyllä myös vieraili muutamia muita soittajia.
The music on Sterner Stuff is inspired by the artists I have listened to including The Smashing Pumpkins, Dinosaur Jr and Pedro the Lion, to name a few.
Musiikki Sterner Stuff levyllä on saanut vaikutteita artisteilta, joita olen kuunnellut, kuten The Smashing Pumpkins, Dinosaur Jr ja Pedro the Lion, mainitakseni muutaman.
I also sang and played all the instruments other than the drums.
Sen lisäksi lauloin levyllä, ja soitin kaikki instrumentit rumpuja lukuun ottamatta.
While creating the album I aimed to make an album with personality, excellent songs, heartfelt lyrics and interesting mixing decisions.
Tehdessäni levyäni yritin tehdä personaalista äänitettä, erinomaisilla sävellyksillä, vilpittömillä sanoituksilla ja mielenkiintoisilla miksausratkaisuilla.
I detail the composing, recording, mixing and mastering of Sterner Stuff and analyze the finished album.
Kirjoitan yksityiskohtaisesti Sterner Stuff levyn sävellyksestä, äänityksestä, miksauksesta ja masteroinnista, sekä analysoin valmista levyä.
I composed, recorded, mixed and produced all ten songs on the album.
Levyn kaikki kymmenen kappaletta ovat minun säveltämiäni, nauhoittamiani, miksaamiani ja tuottamiani.
The analysis method was content analysis of qualitative research.
Analyysimenetelmänä oli laadullisen tutkimuksen sisällönanalyysi.
The examined works numbered ten: Sallinen's Cadenze, Rautavaara's Dithyrambos, Rautavaara's Variétude, Englund's Arioso interrotto, Hiidenkari's Hommage à C.D., Kaipainen's L'anello di Aurora, Nevanlinna's Over the Bright, Kuusisto's Loisto, Salonen's Lachen verlernt and Saariaho's Tocar.
Tutkittuja teoksia on kymmenen: Sallisen Cadenze, Rautavaaran Dithyrambos, Rautavaaran Variétude, Englundin Arioso interrotto, Hiidenkarin Hommage à C.D., Kaipaisen L'anello di Aurora, Nevanlinnan Yli kirkkaan, Kuusiston Loisto, Salosen Lachen verlernt ja Saariahon Tocar.
The works include a large number of revealing violin techniques, but their details differed widely.
Aineiston teokset sisältävät runsaasti paljastavia viulutekniikoita, mutta yksityiskohdiltaan ne ovat keskenään hyvin erilaisia.
On the basis of the study, the violin techniques of which there were dozens, were divided into five main categories as follows: (1) bowing techniques, (2) harmonics, (3) pizzicatos, (4) double, triple and quadruple stops, and (5) trills.
Tutkimuksen perusteella viulutekniikat, joita on kymmeniä, on jaettu viiteen pääluokkaan seuraavasti: (1) jousitekniikat, (2) flageoletit, (3) pizzicatot, (4) moniäänisyys ja (5) trillit.
At the same time the criminal justice control of drug use has been intensified.
Samanaikaisesti huumeiden käytön rikosoikeudellinen kontrolli on tehostunut.
On the other hand, harm reduction policy has also been given other interpretations, relating, in particular, to human rights and social equality.
Haittojen vähentämisen politiikalle on toisaalta annettu myös muita, erityisesti ihmisoikeuksiin ja sosiaaliseen tasa-arvoon kytkeytyviä tulkintoja.
The doctoral study consists of five original articles and a summary article.
Väitöskirjatutkimus koostuu viidestä alkuperäisartikkelista ja yhteenvetoartikkelista.
The second article focuses on the concept of harm reduction and the international organisations and groupings involved in defining it.
Toisessa artikkelissa keskitytään haittojen vähentämisen käsitteeseen ja sitä määrittäviin kansainvälisiin järjestöihin ja ryhmittymiin.
The research material mainly consists of administrative documents and interviews with key stakeholders.
Keskeisimpinä tutkimusaineistoina ovat hallinnolliset asiakirjat ja avainhenkilöiden haastattelut.
The fourth article seeks to explain the relatively rapid diffusion of needle exchange programmes after 1996.
Neljäs artikkeli tarjoaa selityksen neulojenvaihto-ohjelmien verraten nopealle leviämiselle vuodesta 1996 alkaen.
The study draws on the constructionist tradition of research on social problems and movements, where the analysis centres on claims made about social problems, claim-makers, ways of making claims and related social mobilisation.
Tutkimus nojautuu sosiaalisten ongelmien ja liikkeiden konstruktionistiseen tutkimusperinteeseen, jossa analyysin kohteena ovat sosiaalisia ongelmia koskevat vaatimukset, niiden esittäjät ja vaatimusten esittämistavat sekä näihin kytkeytyvä yhteiskunnallinen mobilisaatio.
In Finland, harm reduction can also be seen to have its roots in criminal policy.
Suomessa haittojen vähentämisellä on myös kriminaalipoliittiset juuret.
The aim is, first, to analyse the content of harm reduction policy and the dynamics of its emergence and, second, to assess to what extent harm reduction undermines or threatens traditional drug policy.
Tavoitteena on ensinnäkin eritellä haittojen vähentämispolitiikan sisältöä ja sen ilmaantumisen dynamiikkaa ja toiseksi arvioida, missä määrin tämä heikentää tai uhkaa perinteisen huumepolitiikan asemaa.
The third article describes the process that in 1996 97 led to the creation of the first Finnish national drug policy strategy by reconciling mutually contradictory views of addressing the drug problem, at the same as the way was paved for harm reduction measures.
Kolmas artikkeli kuvaa prosessia, jonka tuloksena vuosina 1996 97 luotiin ensimmäinen kansallinen huumausainestrategia sovittamalla yhteen keskenään jännitteisiä näkemyksiä huumeongelman hoitamisesta ja samalla avattiin tietä haittojen vähentämiseen tähtääville toimille.
The increase in drug use and related harms in the late 1990s in Finland has come to be referred to as the second drug wave.
Huumeiden käytön ja tähän liittyvien haittojen lisääntyessä 1990-luvun jälkipuoliskolla alettiin Suomessa puhua toisesta huumeaallosta.
Some of the new regulation strategies were referred to as "harm reduction".
Osaa uusista sääntelystrategioista kutsuttiin haittojen vähentämiseksi (engl.
The most widely known practices of harm reduction include needle and syringe exchange programmes for intravenous drug users and medicinal substitution and maintenance treatment programmes for opiate users.
Tunnetuimpia haittojen vähentämisen käytännön sovellutuksia ovat neulojen ja ruiskujen vaihto-ohjelmat suonensisäisesti huumeita käyttäville ja lääkkeelliset korvaus- ja ylläpitohoito-ohjelmat opiaattien käyttäjille.
Accordingly, harm reduction has not entailed a shift to a more liberal drug policy nor has it undermined the traditional policy with its emphasis on total drug prohibition.
Haittojen vähentäminen ei siten ole merkinnyt siirtymää liberaalimpaan huumepolitiikkaan, eikä se ole heikentänyt perinteistä huumeiden totaalikieltoon perustuvaa politiikkaa.
The purpose of the study is to examine the change of drug policy in Finland and particularly the political struggle surrounding harm reduction in the context of this change.
Tutkimuksen aiheena on huumausainepolitiikan muutos Suomessa sekä erityisesti haittojen vähentämistä koskenut poliittinen kamppailu tämän muutoksen osana.
The concept of harm reduction is typically associated with a drug policy strategy that employs the public health approach and where the principal focus of regulation is on drug-related health harms and risks.
Haittojen vähentämisen käsite liitetään tyypillisesti kansanterveysnäkökulmaiseen huumepoliittiseen strategiaan, jossa sääntelyn ensisijaisena kohteena ovat huumeisiin liittyvät terveyshaitat ja -riskit.
The fifth article assesses substitution treatment as a harm reduction measure from the viewpoint of the associations of opioid users and their family members.
Viidennessä artikkelissa arvioidaan korvaushoitona toteutettua haittojen vähentämistä opioidien käyttäjien ja heidän läheistensä järjestöjen näkökulmasta.
The first article gives an overview of the strained process of change of drug policy and policy trends around the turn of the millennium.
Ensimmäisen artikkelissa luodaan yleiskuva huumausainepolitiikan jännitteisestä muutoksesta ja muutossuunnista vuosituhannen vaihteen molemmin puolin.
The implementation of harm reduction by setting up health counselling centres for drug users with the main focus on needle exchange and by extending substitution treatment has implied the creation of specialised services based on medical expertise and an increasing involvement of the medical profession in addressing drug problems.
Huumeiden käyttäjien terveysneuvontapisteinä joiden keskeisin osa neulojen vaihtotoiminta on ja laajentuneena korvaushoitona toteutettu haittojen vähentäminen on merkinnyt erikoistuneiden, lääketieteeseen pohjautuvien palveluiden syntyä ja lääkärikunnan lisääntynyttä panosta huumeongelmien hoitamisessa.
The general conclusion of the study is that rather than posing a threat to a prohibitionist drug policy, harm reduction has come to form part of it.
Tutkimuksen yleinen johtopäätös on, että haittojen vähentäminen ei ole luonut uhkaa huumeiden kieltolakipolitiikalle, vaan on asettunut sen osaksi.
Instead, harm reduction in combination with a prohibitionist penal policy constitutes a new dual-track drug policy paradigm.
Haittojen vähentäminen yhdistyneenä rankaisevaan kieltolakipolitiikkaan muodostaa uudenlaisen kahden raiteen huumepoliittisen paradigman.
Medicalising Prohibition : Harm reduction in Finnish and International Drug Policy
Haittojen vähentäminen Suomessa ja kansainvälisessä huumausainepolitiikassa.
In addition to using criminal justice as a basis of drug policy, new kinds of drug regulation were introduced.
Rikosoikeudellisiin keinoihin pohjautuneen huumausainepolitiikan rinnalle tuotiin uusia tapoja säännellä huumekysymystä.
This book and the website complement each other.
Tämä kirja ja verkkosivusto täydentävät toisiaan.
The website can be found here: http://sites.siba.fi/web/kantele [NB!
Sivusto on osoitteessa http://sites.siba.fi/web/kantele [HUOM!
Touch is an individual skill, but it is possible to parse different variables, parameters from it.
Kosketus on yksilöllinen taito, mutta siitä on mahdollista jäsentää eri muuttujia, parametreja.
Outdated URL, see https://sites.uniarts.fi/web/moniaistinen-liikkeellisyys-kanteleen-soittotekniikoissa ].
vanhentunut osoite, ks. https://sites.uniarts.fi/web/moniaistinen-liikkeellisyys-kanteleen-soittotekniikoissa ].
Other parts are a website called Moniaistinen liikkeellisyys kanteleen soittotekniikoissa (Multisensory Motility in Kantele Playing Techniques), a concert I held in 2008 and a written report.
Kokonaisuuden muut osat ovat verkkosivusto Moniaistinen liikkeellisyys kanteleen soittotekniikoissa, vuonna 2008 pitämäni konsertti sekä kirjallinen raportti.
The aim of my development project is to bring new perspectives into teaching of kantele: development of play techniques, the exposition of the importance of a balanced bodily function when playing, creation of learning materials which can be applied to different levels of kantele play and expansion of the concept ''touch'' and its meaning and to bring it to kantele players' common discussion.
Kehittäjähankkeeni tavoitteena on tuoda kanteleensoiton opetukseen uusia näkökulmia soittotekniikoiden kehittämisestä, valottaa kehon tasapainoisen toiminnan merkitystä soittamisessa, tuottaa oppimateriaalia, joka olisi sovellettavissa kanteleensoiton eri tasoille sekä laajentaa ''kosketus''-käsitteen merkityssisältöä ja tuoda se monine piirteineen kanteleensoittajien yhteiseen keskusteluun.