natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The type A lantibiotic nisin produced by several Lactococcus lactis strains, and one Streptococcus uberis strainis a small antimicrobial peptide that inhibits the growth of a wide range of gram-positive bacteria, such as Bacillus, Clostridium, Listeria and Staphylococcus species.
Nisiini inhiboi useiden gram-positiivisten elintarvikepatogeenien, kuten Bacillus, Clostridium, Listeria ja Staphylococcus -sukujen kasvua.
The proteins responsible for nisin biosynthesis, and producer self-immunity are encoded by genes arranged into two inducible operons, nisA/Z/QBTCIPRK and nisFEG, which also contain internal, constitutive promoters PnisI and PnisR.
Nisiinin synteesiin ja nisiinituottajan immuniteetin kehittämiseen osallistuvat geenit ovat järjestäytyneet kahdeksi nisiini-indusoituvaksi operoniksi, nisA/Z/QBTCIPRK ja nisFEG.
Therefore, there is a demand for non-laborious and sensitive methods to identify and quantify nisin reliably from different food matrices.
Tästä syystä on tarpeellista kehittää nisiinimittausmenetelmiä, jotka ovat sekä luotettavia, herkkiä, yksinkertaisia suorittaa, että nisiinispesifisiä.
The transmembrane histidine kinase NisK and the response regulator NisR form a two-component signal transduction system, in which NisK autophosphorylates after exposure to extra cellular nisin, and subsequently transfers the phosphate to NisR.
Tämän työn kannalta keskeiset nisiinigeenit olivat nisRK: proteiinit NisRK muodostavat kaksikomponenttisen signaalivälitysjärjestelmän, jossa solukalvoassosioitunut histidiinikinaasi NisK fosforyloi NisR-proteiinin, kun solujen kasvuympäristössä on nisiiniä.
Both of these quantiﬁcation methods were based on NisRK mediated, nisin induced Green Fluorescent Protein (GFP) ﬂuorescence.
Molemmissa menetelmissä hyödynnetään NisRK signaalivälitysjärjestelmää siten, että solun ulkopuolinen nisiini aktivoi vihreän fluoresoivan proteiinin tuottoa.
The phosphorylated NisR then relays the signal downstream by binding to two regulated promoters in the nisin gene cluster, i.e the nisA/Z/Qand the nisF promoters, thus activating transcription of the structural gene nisA/Z/Q and the downstream genes nisBTCIPRK from the nisA/Z/Q promoter, and the genes nisFEG from the nisF promoter.
Fosforyloitunut NisR puolestaan toimii transkriptioaktivaattorina, aktivoiden nisiinioperonien sisältämien nisiini-indusoituvien nisA/Z/Q ja nisFEG promoottorien säätelemien geenien ekspressiota.
In addition, shelf life of nisin in cooked sausages and retainment of the induction activity of nisin in intestinal chyme (intestinal content) was assessed.
Lisäksi kehitettyjen menetelmien avulla määritettiin nisiinin puoliintumisaika sekä keitetyissä makkaroissa että suolisto-oloissa.
The horizontal inhibition assay, based on the inhibitory effect of nisin to Micrococcus luteus is the base for most quantification methods developed so far.
Nisiini on eräiden Lactococcus lactis -maitohappobakteerikantojen tuottama antimikrobinen peptidi.
A similar treatment could reduce the viscosity of any cereal porridge.
Vastaava käsittely voisi vähentää minkä tahansa viljapuuron viskositeettia.
These studies are the first in Finland to promote the advancement of scientific knowledge in African foods.
Nämä tutkimukset ovat ensimmäiset Suomessa edistääkseen afrikkalaisen ruuan tiedepohjaa.
C. procera was affected by monovalent (K+ and Na+) and divalent (Mg2+ and Ca2+) cations during coagulation.
Tämän juoksutteen ominaisuuksiin voitiin vaikuttaa monovalenteilla (K+ ja Na+) ja divalenteilla (Mg2+ ja Ca2+) ioneilla juoksettumisen aikana.
Increasing the incubation temperature to 70 °C increased the rennet strength 28-fold.
Lämpötilan nosto 70 °C:een nosti juoksetteen kykyä 28-kertaiseksi.
African indigenous foods have received limited research.
Paikallista afrikkalaista ruokaa on tutkittu varsin vähän.
Most of these indigenous foods are fermented and they form part of the rich nutritional culture of many groups in African countries.
Useimmat näistä paikallisista ruuista on käymisellä valmistettu ja muodostavat osan rikkaasta ruokakultuurista afrikkalaisissa maissa.
The rennet strength of this coagulant was found to be 7 % compared to animal rennet at 35 °C.
Tämän juoksetteen koagulointikyky oli 7 % vasikan juoksetteesta 35 °C.
Developments and Microbiological applications in African foods : Emphasis on Nigerian Wara cheese
Afrikkalaisten elintarvikkeiden kehittäminen ja mikrobiologisia sovelluksia keskittyen nigerialaiseen warajuuston
It was also possible to extend the shelf life of Wara cheese by a nisin producing lactic acid bacteria Lactococcus lactis LAC309.
Oli myös mahdollista lisätä warajuuston säilyvyyttä nisiiniä tuottavan Lactococcus lactis LAC309 -bakteerin avulla.
In addition, investigations were also carried out on the coagulant of the Calotropis procera plant used in traditional production of Nigerian Wara cheese and on the effects of adding a nisin producing Lactococcus lactis strain originating from human milk to Nigerian Wara cheese.
Lisäksi tutkimuksia tehtiin myös Calotropis procera kasvista peräisin olevaa juoksutetta, jota käytetään nigerialaisen warajuuston traditionaalisessa tuotannossa ja ihmisen äidinmaidosta eristetyn Lactococcus lactis -bakteerin lisäyksen vaikutuksia nigerialaiseen juustoon.
Fermented cereal-based food such as ogi utilize popular African and readily available grains maize, millet or sorghum as substrates and is popular as a weaning diet in infants.
Fermentoidut viljapohjaiset ruuat kuten ogi tehdään Afrikan suosituista ja yleisesti saatavista viljellyskasveista kuten maissi, hirssi tai durra.
Recognizing these indigenous food products and an efficient transfer of technology from the developed countries to industrialize them are necessary towards a successful realization of the United Nations Millenium Development Program.
Yhdistyneiden kansakuntien millenium kehitysohjelmien realisointi vaatii näiden paikallisten elintarvikkeiden arvostamista ja tehokkaan teknologiasiirron kehittyneistä maista teollistaakseen näiden ruokien valmistus.
The properties of the Sodom apple leaves (Calotropis procera) extract in cheesemaking were studied.
Calotropis procera -kasvin lehdistä puristetun nesteen ominaisuuksia juustovalmistuksessa tutkittiin.
The industrialization and commercialisation of these indigenous African fermented foods should be preceded by a thorough scientific knowledge of their processing which can be vital in the elimination of hunger and poverty.
Ennen näiden fermentoitujen ruokien kaupallistamista ja teollista tuotantoa niiden valmistusprosessi pitäisi tutkia tieteellisin menetelmin.
The levels of nisin in both whey and curd fractions of Wara were investigated, results showed a 3 log reduction of toxicogenic Bacillus licheniformis spiked on Wara after 3 days.
Nisiinipitoisuudet warajuustossa ja herassa tutkittiin ja osoitettiin myös, että nisiinipitoiseen juustoon lisätty toksinen Bacillus licheniformis väheni 3 log kolmessa päivässä.
In this study, the bulkiness caused by starch gelatinization was solved by amylase treatments in the investigation on cooked and fermented oat bran porridge.
Tässä tutkimuksessa ratkaistiin keitetyn ja fermentoidun ohrapuuron kiinteydestä aiheutuvia haittoja amylaasikäsittelyllä.
The molecular weight of the partially purified protease was determined by SDS-PAGE and was confirmed by Zymography to be approximately 60 kilodaltons.
Osittain puhdistetun proteaasin molekyylipaino määritettiin SDS-PAGE:lla ja varmistettiin zymografialla sen olven n. 60 kDa. Proteaasin korkea aktiivisuus 70 °C:ssa tuki entsyymin soveltuvuutta juoksutteena tulevassa nigerialaisen warajuuston teollisessa tuotannossa.
This study highlighted emerging developments and the microbiology of cereal-based and cassava-based food products that constitute a major part of the human diet in most African countries.
Tutkimukseni valotti näitä kehityssuuntauksia ja vilja- sekä maniokkipohjaisten tuotteiden mikrobiologiaa.
In addition, new methods detecting all the main producers of hepatotoxins could be developed.
Sen lisäksi kehitettiin uusia menetelmiä, joilla voidaan tunnistaa kaikki tärkeimmät maksamyrkkyjen tuottajat.
Mass occurrences (blooms) of cyanobacteria are common in aquatic environments worldwide.
Syanobakteerien massaesiintymät (kukinnat) vesistöissä ovat yleisiä kaikkialla maailmassa.
Potential microcystin producers were detected in 84% of the lakes, using general mcyE primers, and in 91% of the lakes with the three genus-specific mcyE primers.
Mahdollisia mikrokystiinin tuottajia havaittiin 84% järvistä käytettäessä yleisiä alukkeita ja 91% järvistä, kun käytettiin eri sukuja tunnistavia alukkeita.
Potential microcystin-producing Microcystis were detected in 70%, Planktothrix in 63%, and Anabaena in 37% of the lakes.
Microcystis-sukuun kuuluvia tuottajia havaittiin 70% järvistä, Planktothrix- ja Anabaena-sukuihin kuuluvia tuottajia taas 63% ja 37% järvistä.
Molecular biological methods based on microcystin and nodularin synthetase genes enable detection of potentially hepatotoxic cyanobacteria.
Sen sijaan mikrokystiini- ja nodulariinisyntetaasigeeneihin perustuvat molekyylibiologiset menetelmät mahdollistavat myrkyllisten syanobakteerien tunnistamisen.
In freshwaters, the main producers of microcystins are Microcystis, Anabaena, and Planktothrix.
Makeissa vesissä mikrokystiinejä tuottavat tavallisimmin Anabaena, Microcystis ja Planktothrix.
These blooms are often toxic, due to the presence of hepatotoxins or neurotoxins.
Kukinnat ovat usein myrkyllisiä johtuen syanobakteerien tuottamista maksa- ja hermomyrkyistä.
Nodularins are produced by strains of Nodularia spumigena in brackish waters.
Sen sijaan nodulariineja tuottavat vain Nodularia spumigena syanobakteerit, joita esiintyy murtovesissä.
The most common cyanobacterial toxins are hepatotoxins: microcystins and nodularins.
Yleisimmät syanobakteerien tuottamat maksamyrkyt ovat mikrokystiini ja nodulariini.
Protecting waters from eutrophication and restoration of lakes may thus decrease the prevalence of toxic cyanobacteria and the frequency of toxic blooms.
Maksamyrkkyä tuottavien syanobakteerien ja siten myös myrkyllisten kukintojen esiintymistä voitaisiin mahdollisesti ehkäistä suojelemalla järviä rehevöitymiseltä ja niiden kunnostamisella.
The PCR results could also be associated with various environmental factors by correlation and regression analyses.
Tutkimuksessa geenimonistustuloksia myös verrattiin tilastollisesti useisiin ympäristötekijöihin.
Toxic and nontoxic strains of cyanobacteria co-occur and cannot be differentiated by conventional microscopy.
Ongelmallista on, ettei myrkkyä tuottavia syanobakteerisoluja voida erottaa myrkkyä tuottamattomista soluista mikroskoopilla katsomalla.
The DNA-chip can be used to simultaneously detect all these potential microcystin/nodularin producers in environmental water samples.
Tutkimuksessa kehitettiin myös menetelmä, jolla kaikki vesinäytteessä olevat mikrokystiinin tai nodulariinin mahdolliset tuottajat voidaan tunnistaa yhdellä kertaa.
The frequency and composition of the microcystin producers in 70 lakes in Finland were studied by conventional polymerase chain reaction (PCR).
Tutkimme kuinka yleisiä eri sukuihin kuuluvat mikrokystiinin tuottajat olivat 70 suomalaisessa järvessä.
Interestingly, potential microcystin-producing cyanobacterial strains of Microcystis, Planktothrix, and Anabaena, co-occurred especially in eutrophic and hypertrophic lakes.
Mikrokystiiniä tuottavien Microcystis-, Planktothrix-, ja Anabaena-syanobakteerien havaittiin esiintyvän samanaikaisesti erityisesti runsasravinteisissa järvissä.
In addition, potential microcystin/nodularin producers were identified in lake and Baltic Sea samples by the DNA-chip almost as sensitively as by quantitative real-time PCR (qPCR), which was used to validate the DNA-chip results.
DNA-siruilla pystyttiin tunnistamaan ympäristönäytteissä olevat mahdolliset maksamyrkkyjen tuottajat lähes yhtä herkästi kuin kvantitatiivisella geenimonistusanalyysillä, jota käytettiin varmentamaan DNA-sirutuloksia.
General primers were designed to amplify the mcyE/ndaF gene region from microcystin-producing Anabaena, Microcystis, Planktothrix, and Nostoc, and nodularin-producing Nodularia strains.
Aluksi suunniteltiin yleiset alukkeet, jotka tunnistivat ja monistivat tämän geenin sekä mikrokystiinejä tuottavista Anabaena-, Microcystis-, Planktothrix- ja Nostoc-sukujen syanobakteereista (mcyE-geeni) että nodulariineja tuottavista Nodularia-suvun syanobakteereista (ndaF-geeni).
Further improvement of the DNA-chip assay was achieved by optimization of the PCR, the first step in the assay.
Optimoimalla menetelmän geenimonistusvaihetta DNA-sirumenetelmää voitiin parantaa.
The sequences were used for phylogenetic analyses to study how cyanobacterial mcy genes have evolved.
Monistettujen geenien avulla tutkittiin miten nämä geenit ovat kehittyneet syanobakteerien evoluution aikana.
The results also suggested that the sporadic distribution of biosynthetic genes in modern cyanobacteria is caused by repeated gene losses in the more derived lineages of cyanobacteria and not by horizontal gene transfer.
Tulokset tukivat myös oletusta, että mikrokystiinisyntetaasigeenit ovat periytyneet sukupolvelta toiselle eivätkä ole siirtyneet satunnaisesti solujen välillä nk. lateraalisessa geenisiirrossa.
Genus-specific probe pairs for microcystin-producing Anabaena, Microcystis, Planktothrix, and Nostoc, and nodularin-producing Nodularia were designed to be used in a DNA-chip assay.
Tätä nk. DNA-sirumenetelmää varten suunniteltiin Anabaena-, Microcystis-, Planktothrix-, Nostoc-, ja Nodularia-suvuille koetinparit, joilla niiden mcyE- tai ndaF-geenit voidaan tunnistaa.
In general, the results showed that higher nutrient concentrations increased the occurrence of potential microcystin producers and the risk for toxic bloom formation.
Tuloksista voidaan päätellä järvien korkeiden ravinnepitoisuuksien nostavan usean mikrokystiinin tuottajasuvun esiintymistodennäköisyyttä, jolloin myös myrkyllisten massaesiintymisten kehittymisen riski on suurempi rehevissä vesissä.
In these analyses, the total nitrogen concentration and pH were both associated with the presence of multiple microcystin-producing genera and partly explained the probability of occurrence of mcyE genes.
Lisäksi regressioanalyysissä typpipitoisuuden osoitettiin osaltaan selittävän mcyE-geenien ja siten myös mikrokystiinejä tuottavien syanobakteereiden esiintymistä.
Phylogenetic analysis also proposed that nda genes evolved from mcy genes.
Sukupuuanalyysin mukaan nodulariinisyntetaasigeenit kehittyivät mikrokystiinisyntetaasigeeneistä.
Analysis of the mcy and nda gene clusters from various hepatotoxin-producing cyanobacteria was rewarding; it revealed that the genes were ancient.
Useiden eri sukuihin kuuluvien maksamyrkyllisten syanobakteerien mikrokystiini- ja nodulariinisyntetaasigeenien tutkiminen oli palkitsevaa.
The probe pairs detected the mcyE/ndaF genes specifically and sensitively when tested with cyanobacterial strains.
Koetinparit osoittautuivat spesifisiksi ja herkiksi, kun niitä arvioitiin syanobakteerikannoilla sekä järvi- ja Itämeri-näytteillä.
The results showed that mcy genes and microcystin are very old and were already present in the ancestor of many modern cyanobacterial genera.
Evoluution aikana mikrokystiinisyntetaasigeenit ovat todennäköisimmin hävinneet joiltakin syanobakteereilta ja vastaavasti säilyneet muilla, mikä on johtanut siihen että näitä geenejä on vain osalla nykyisistä syanobakteereista.
The presence and co-occurrence of potential microcystin producers were more frequent in eutrophic lakes, where the total phosphorus concentration was high.
Myrkyllisten syanobakteerisukujen esiintyminen ja erityisesti usean suvun esiintyminen samanaikaisesti oli yleisempää rehevöityneimmissä järvissä.
Trichoderma tyrosinase was found to be superior compared to the Agaricus enzyme in its protein cross-linking efficiency and in the incorporation of a small molecule into a complex proteinaceous substrate.
Trichoderma tyrosinaasin havaittiin olevan tehokas ristisidosten muodostaja proteiinimatriiseissa, toisin kuin Agaricus entsyymin, joka suosi pienimolekyylisiä substraatteja.
Tyrosinase improved the firmness of the homogenate gels free of phosphate and with a low amount of meat.
Tyrosinaasi paransi fosfaatittoman ja alhaisen lihapitoisuuden sisältävän homogenaatin rakennetta.
With an excessive laccase dosage the gel formation declined due to protein fragmentation.
Lakkaasin proteiinia pilkkova ominaisuus havaittiin geelinmuodostuksen heikkenemisenä.
In this work it was shown that tyrosinase, laccase and TG affected the same myofibrillar proteins, i.e. myosin and troponin T. However, these enzymes had distinguishable effects on the gel formation of a myofibril system as well as on the textural and water-holding properties of the finely ground meat homogenates, reflecting distinctions at least in the reaction mechanisms and target amino acid availability in the protein substrates for these enzymes.
Tässä tutkimuksessa osoitettiin, että tyrosinaasi, lakkaasi ja TG reagoivat samojen myofibrilliproteiinien kanssa, vaikka näillä entsyymeillä on erilaiset reaktiomekanismit ja ne katalysoivat sidoksia osin eri aminohappotähteiden välille.
The study was focused on the effects of the enzymes on the gel formation properties of myofibrils, and on the textural and water-holding properties of the heated meat systems.
Kuitenkin nämä entsyymit aiheuttivat toisistaan selkeästi eroavia vaikutuksia myofibrillien geelin muodostukseen sekä jauhetun, kuumennetun lihan rakenne- ja vedensidontaominaisuuksiin.
Tyrosinase, laccase and TG all polymerised myofibrillar proteins, but laccase was also found to cause protein fragmentation.
Tyrosinaasi, lakkaasi ja TG polymeroivat samoja myofibrilliproteiineja, myosiinia ja troponiini T:tä.
Tyrosinase was the only enzyme capable of reducing the weight loss in the homogenates containing a low amount of meat and a low amount of NaCl.
Tyrosinaasin todettiin olevan entsyymeistä ainoa, joka pystyi parantamaan lihasysteemien vedensidontaa.
A positive connection between covalent cross-link and gel formation was observed with tyrosinase and TG.
Myofibrillien geelinmuodostus tehostui tyrosinaasin ja TG:n katalysoimien ristisidosten vaikutuksesta.
The cross-linking efficiency of a novel Trichoderma reesei tyrosinase was compared to that of the commercial Agaricus bisporus tyrosinase.
Lisäksi uuden Trichoderma reesei- ja kaupallisen Agaricus bisporus- tyrosinaasin ristisidontatehokkuutta verrattiin toisiinsa käyttäen substraatteina lyhyitä peptidejä, liukoisia proteiineja ja proteiinikuitua.
TG improved the firmness of all studied homogenates.
TG oli rakenteen kiinteyttäjänä selvästi tutkituista entsyymeistä tehokkain.
Tyrosinase, laccase and TG had different effects on the texture and water-holding of the heated chicken breast meat homogenates.
Mainituilla entsyymeillä todettiin olevan toisistaan poikkeavat vaikutukset broilerin rintalihasta valmistetun kuumennetun homogenaatin rakenteeseen ja vedensidontaan.
The effects of tyrosinase, laccase and transglutaminase (TG) were studied in different meat protein systems.
Tämän tuloksen perusteella oli perusteltua tutkia Trichoderman tyrosinaasin käyttäytymistä myös lihaproteiinisysteemeissä.
TG was the only enzyme that could positively affect the firmness of the homogenate gel containing both low NaCl and phosphate amounts.
TG paransi rakennetta lisäksi myös homogenaatissa, jossa oli alhainen suolapitoisuus.
Laccase was able to increase the gel formation only slightly.
TG:lla ja lakkaasilla vedensidontaominaisuus yleisesti heikkeni.
Increasining the amount of meat, salt and TG contents favoured the development of firmness of the test products.
TG:n rakennetta parantavat vaikutus on entuudestaan tunnettu ja sitä hyödynnetään teollisesti useissa liha- ja maitotuotteissa.
Feeding of the Finnish Army in 1939-1945
Rintamamiesten muonitus Suomessa sotavuosina 1939-1945
At the time farming in the country faced serious problems due to the shortage of labour, fuel, etc.
Jatkosodan aikana maan elintarviketuotanto pienentyi työvoima-, polttoaine- ja rehupulan vuoksi.
Only approximately 300 serious deficiency cases required hospital care during the three years time, out of a total of 400 000 soldiers.
Kokonaisuudessa tapauksia esiintyi vain runsaat 300 koko jatkosodan ajalla.
Butter was fortified with vitamin A and vitamin C tablets were also distributed, to compensate for the scant food sources.
Ravintoaineiden saantia lisättiin aika ajoin jaetuilla C-vitamiinitableteilla ja vitaminoimalla voita A-vitamiinilla.
Furthermore, importing food was generally not possible.
Elintarviketilanne ei sallinut annosten suurentamista.
Some additional material was from the historical literature, some from memoirs, or from the veterans who personally experienced the front.
Tietoja on jonkin verran myös historian kirjoista ja rintamamiesten muistelmateoksista.
The information concerning food and feeding is mainly based on the official documents found in the Military Archives.
Tutkimus perustuu pääosin Sota-arkiston ja puutossairauksien osalta Lääkintöarkiston asiakirjoihin.
However, importing food mainly from Germany saved the Finns from hunger.
Tuonti ja 50 000 suomalaisen sotilaan saksalaismuonitus Pohjois-Suomessa pelastivat suomalaiset nälältä.
In addition, the self activity of the soldiers on the front added somewhat to the food production.
Rintamamiehet kohensivat itse ruokatilannettaan monipuolisella tuotantotoiminnalla rintamalla ja sotasaaliilla.
Their energy values were consequently low, especially for the young men.
Nuorimmilla rintamamiehillä energia-aineiden saanti oli riittämätöntä.
During the Winter War, which took place from 30 November 1939 until 13 March 1940, ample food was available.
Talvisodan alkaessa maassa oli elintarvikkeita ja rintamamiesten muona-annokset olivat runsaita.
By contrast, during the Continuation War, which began in June, 1941 and ended in September, 1944, difficulties were experienced.
Tilanne oli vaikein talvella 1941 - 1942, jonka jälkeen useimmat sairaalahoitoa vaatineet puutossairaustapaukset tulivat esille.
The soldiers were fed, the cases of nutritional deficiency and epidemics caused by food were kept very limited and the morale of soldiers remained high.
Puutteistaan huolimatta muonitus näyttää täyttäneen tehtävänsä ja onnistuneen pitämään rintamamiehet taistelukelpoisina ja -tahtoisina eikä puutossairauksia tai epidemioita esiintynyt laajasti.
The main sources of protein, vitamins and minerals were the whole cereal foods.
Lähinnä Saksasta ja sen vaikutuspiiriin kuuluneista maista saatiin kuitenkin ostaa viljaa, perunoita, lihaa, suolaa, vitamiineja ym.
Food was monotonous and occasionally caused complaints.
Ruoka muuttui yksitoikkoiseksi ja muona-annoksi jouduttiin supistamaan.
Feeding the young soldiers during the war (1944 - 1945) in Lapland, which had been destroyed, was problematic but the increased rations also saved them from deficiencies.
Lapin sodassa muonituksen ongelmat olivat entistä suuremmat eikä mm. kenttäkeittiöitä voitu kuljettaa tuhotuilla, miinoitetuilla teillä.
The documents in the Archives of Military Medicine provided information on the soldiers' deficiencies.
Ongelmista huolimatta ilmeisesti Lapissa selvittiin hyvin, sillä puutostautipotilaita ei tullut pohjoisen sairaaloihin.
However, no severe deficiency cases were reported and the morale was high.
Vakavia ravitsemusongelmia ei lyhyen sodan aikana ehtinyt tulla esille.
The main objective was to determine the contents of the rations and how they affected the soldiers' nutrition and morale.
Käytännön ongelmia pyrittiin korjaamaan rintamamiesten omalla ammattitaidolla: rakentaen kellareita, kaivoja, uuneja ja valmistamalla välineitä puusta.
In spite of the severe difficulties experienced occasionally in feeding the soldiers during the wars, the system worked all the time.
Mielialan kohottamiseksi jaettiin ajoittain pieniä ylimääräisiä annoksia ja juhlapäivinä juhla-annoksia, välillä myös pieniä alkoholiannoksia, ei kuitenkaan, jos oli odotettavissa taistelutoimintaa.