natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The purpose of the study is to find out why the foreign policy-makers in Finland wanted to send peacekeepers during the Cold War, why Finland was selected for the missions and how the image of peacekeeping has been built into Finnish society.
Tutkimuksen tarkoituksena on selvittää, miksi Suomen ulkopoliittinen johto on halunnut lähettää rauhanturvaajia kylmän sodan aikana, miten Suomi valikoitui tehtäviin ja miten rauhanturvaamisen kuvaa on rakennettu suomalaisessa yhteiskunnassa.
In this respect, peacekeeping and UN policy are different from other foreign policy areas and above all, the Fenno-Soviet relations, where President Urho Kekkonen in particular was regarded as an almost exclusive foreign policy-maker in Finland.
Tässä asiassa rauhanturvaaminen ja YK-politiikka poikkeavat muista ulkopolitiikan aloista ja ennen kaikkea idänpolitiikasta, jossa erityisesti presidentti Urho Kekkosta pidetään lähes yksinvaltaisena ulkopolitiikan muotoilijana Suomessa.
Peacekeeping became an important part of Finland’s foreign and security policy since the early 1960s, but it was seen in slightly different light in different sectors of government.
Rauhanturvaaminen kehittyi Suomessa erityisesti 1960-luvun alun jälkeen tärkeäksi osaksi Suomen ulko-ja turvallisuuspolitiikkaa, mutta se nähtiin eri hallinnon sektoreilla hieman eri valossa.
The Finnish Defence Forces approached peacekeeping primarily through the homeland defence and initially saw it as an additional task detrimental to military capability.
Puolustusvoimissa rauhanturvaamista lähestyttiin ennen kaikkea kotimaan puolustuksen kautta, jolloin se alkuun nähtiin ennen muuta omaa puolustusta haittaavana lisätehtävänä.
On the other hand, dissertation offers perspectives that are also rare in international research, namely interconnection between peacekeeping and military intelligence.
Toisaalta tutkimus tarjoaa myös kansainvälisessä tutkimuksessa harvinaisen näkökohdan rauhanturvaamisen ja sotilastiedustelun sekoittumisesta toisiinsa.
The change in this comprehension started already in the early 1960s, as it became clear that peacekeeping came with positive things that enhanced the armed forces’ capabilities, mainly in the form of Nordic cooperation and a cheap "refresher training exercises".
Tässä kuvassa tapahtunut muutos lähti käyntiin jo 1960-luvun alussa, jolloin rauhanturvaamisen katsottiin tuovan myös joitain positiivisia asioita puolustusvoimien toimintakykyyn lähinnä Pohjoismaisen yhteistyön ja halvan "kertausharjoituksen muodossa".
The social importance of peacekeeping was at its peak in Finland in the 1970s and 1980s, but a pacifist understanding about the nature of Finnish peacekeeping did not sit any longer in the concept of "wider peacekeeping" nor military crisis management of post-Cold War world.
Rauhanturvaamisen yhteiskunnallinen merkitys oli Suomessa huipussaan 1970-ja 1980-luvuilla, mutta pasifistinen käsitys suomalaisen rau¬hanturvaamisen luonteesta ei istunut enää kylmän sodan jälkeiseen laajentuneeseen eauhanturvaamiseen sekä sotilaalliseen kriisinhallintaan.
However, the final breakthrough of peacekeeping in the Finnish Defence Forces came in the 1970s with positive experiences in the field and in the 1980s the armed forces were even more prepared than other sectors of government to engage in operations that were considered difficult or dangerous.
Lopullinen rauhanturvaamisen läpimurto tapahtui kuitenkin 1970-luvulla positiivisten kokemusta myötä ja 1980-luvulla puolustusvoimissa oltiin jopa muita hallinnon sektoreita valmiimpia osallistumaan hankalina pidettyihin operaatioihin.
For this reason, dissertation reveals the interaction between Finnish peacekeeping and military plans against the Soviet Union and problems in Finnish peacekeeping that were deliberately played down in public, for the sake of retaining the positive image of peacekeeping.
Tästä syystä väitöskirjassa nousee esiin uusia puolia suomalaisen rauhanturvapolitiikan vuorovaikutuksesta sotilaallisiin suunnitelmiin erityisesti Neuvostoliittoa vastaan ja suomalaisessa rauhanturvaamisessa vallinneista ongelmista, joita tarkoituksellisesti vähäteltiin julkisuudessa, jotta rauhanturvaamisen positiivinen kuva ei kärsisi.
The Finnish research has fallen behind the international research tradition on peacekeeping and one purpose of this study is narrowing that gap.
Suomen tapaus on jäänyt jälkeen kansainvälisestä rauhanturvaamisen tutkimusperinteestä ja tätä tutkimuksellista aukkokohtaa väitöskirja paikkaa.
In the 1970s, the perception of Finnish peacekeeping rose above the ideological and political contradictions that had been present in the previous decade and positive image of Finland as a "peacekeeping superpower" developed into a general belief.
Suomalaisen rauhanturvaamisen suosio ylitti 1970-luvulla myös ideologiset ja poliittiset jakolinjat, joita oli esiintynyt vielä edellisen vuosikymmenen keskusteluissa ja positiivinen käsitys suomesta "rauhanturvaamisen suurvaltana" kehittyi yhteisesti jaetuksi kokemukseksi.
The Ministry for Foreign Affairs built an image of Finland as part of the West and the Nordic countries through peacekeeping, and peacekeeping was first and foremost viewed in a relation of international status or peer groups and through the promotion of the image of Finland.
Ulkoministeriössä rauhanturvaamisen kautta rakennettiin kuvaa Suomesta osana länttä ja Pohjoismaita, jolloin rauhanturvaamista tarkasteltiin ennen kaikkea viiteryhmäpolitiikan, Suomi-kuvan luomisen ja tunnetuksi tekemisen kautta.
Peacekeeping and the Cold War 1956–1990: Peacekeeping as part of Finland's Foreign and Security Policy and UN Policy This study examines the significance of peacekeeping activity for Finland’s foreign and security policy and the UN policy in 1956–1990.
Suomi, rauhanturvaaminen ja kylmä sota 1956–1990 : Rauhanturvaaminen osana Suomen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa sekä YK-politiikkaa
Instead of focusing merely on the homeland defence, the Ministry of Defence, and the UN Office in particular, developed a new kind of approach with the emergence of a Finnish Rapid Deployment Force in the late 1960s, focusing on the development of peacekeeping capability rather than pure interests of Finland.
Puolustusministeriössä, ja erityisesti YK-toimistossa, sen sijaan kehittyi 1960-luvun lopulla perustetun valmiusjoukon myötä myös oman maan puolustamisen ensisijaisuudesta poikkeava lähestymistapa, jossa rauhanturvaamista lähestyttiin ennen kaikkea toiminnan luonteen eikä Suomen edun kautta.
Dharamsala is a home of around 14,000 Tibetans, including their religious leader, the 14th Dalai Lama.
Dharamsalassa asuu noin 14 000 tiibetiläistä, mukaan lukien heidän hengellinen johtajansa 14.
I used ethnographic methods, such as observations and interviews; the majority of the fieldwork was conducted in Dharamsala where I stayed around ten months between the years 2009–2015.
Tein suurimman osan kenttätöistä vuosien 2009–2015 välillä Dharamsalassa, ja olin kentällä yhteensä noin kymmenen kuukautta.
Finally, it is demonstrated that unequal (post)colonialism-related power structures, such as unequal distribution of wealth or limited access to mobility and opportunities, manifest in the Tibetan migration to India and onwards.
Lisäksi tutkimukseni osoittaa, että (post)kolonialistiset valtasuhteet, kuten heikko sosioekonominen asema ja rajalliset mahdollisuudet liikkuvuuteen, vaikuttavat tiibetiläisten poismuuttohalukkuuteen sekä Tiibetissä että Intiassa.
The findings demonstrate that the journey of Tibetan-born Tibetans via Nepal to India can be considered as transit migration and that their difficult journey over the Himalayas tends to have an important collective meaning for the diaspora Tibetans in general.
Tulokseni osoittavat, että erityisesti tiibetiläisten muuttoliikettä Nepalin kautta Intiaan voidaan pitää kauttakulkuna ja että pakolaismatkalla Intiaan on myös tärkeä merkitys diasporassa asuville tiibetiläisille; matka Himalajan yli Intiaan on osa heidän kollektiivista identiteettiään pakolaisena.
It explored their migration from various yet complementary theoretical and conceptual viewpoints, most importantly from the angles of transit migration, refugee or forced migrant journeys and postcolonial studies on migration with an emphasis on postcolonial geography of migration.
Väitöskirjani keskeisimmät käsitteet ovat kauttakulku (transit migration), pakolaismatka ja postkolonialistinen muuttoliiketutkimus erityisesti postkolonialistisen maantieteen kontekstissa.
This PhD dissertation offers a novel example of transit migration type of migration in the context of Tibetan-born Tibetans.
Väitöskirjani nostaa esiin uudenlaisen esimerkin muuttoliikkeestä yhden tai useamman paikan läpi kohti muuttajan päämäärää Tiibetissä syntyneiden tiibetiläisten kontekstissa.
Hence, Dharamsala hosts organisations, which assist Tibetans from Tibet in India but also provide qualifications for them to migrate further by teaching them English and other foreign languages, for instance.
Dharamsalassa on Tiibetistä saapuneita pakolaisia avustavia kansalaisjärjestöjä, jotka opettavat heille taitoja, kuten Englantia ja muita vieraita kieliä, joita tarvitaan myös mikäli he muuttavat eteenpäin.
However, this is a more complex phenomenon as they come to India in order to see the Dalai Lama who is banned by the People’s Republic of China (PRC), seek education from the Tibetan premises and find opportunities that are not available in Tibet, not only in order to migrate further.
Muutto Intian kautta eteenpäin on kuitenkin monimutkaisempi ilmiö, sillä tiibetiläiset muuttavat Intiaan myös esimerkiksi halusta nähdä Dalai lama, saada koulutusta tiibetiläisten omista lähtökohdista käsin ja etsiä mahdollisuuksia itselleen, vaikka he myöhemmin muuttaisivatkin eteenpäin.
In this PhD dissertation, I explore the migratory settings, processes and aspirations of the Tibetans who have migrated from Tibet via Nepal to Dharamsala, a town in the Indian Himalayas.
Väitöskirjatutkimukseni käsittelee Tiibetistä Nepalin kautta Intian Himalajalla sijaitsevaan Dharamsalan kaupunkiin saapuneiden tiibetiläisten muuttoliikettä ja haaveita muuttaa eteenpäin.
I also pay attention to the active agency of the Tibetan-born interviewees of this study.
Kiinnitän huomiota myös muuttoliikettä tukeviin puitteisiin Dharamsalassa sekä Tiibetistä Intiaan muuttaneiden haastateltavien aktiiviseen toimijuuteen.
As Dharamsala is considered the capital of the Tibetan diaspora and numerous Tibetan-run non-governmental organisations have their headquarters in town, it was an informative place to conduct fieldwork; besides the fact that Tibetans migrate there from Tibet and the newcomers often stay in town, it is a scene for various types of out-migration activities.
Dharamsala on monia näkökulmia avaava paikka tehdä muuttoliiketutkimusta, sillä erilaiset liikkuvuudet kohtaavat kaupungissa; sinne ei pelkästään muuteta Tiibetistä, vaan myös muutto eteenpäin Dharamsalasta on suosittua tiibetiläisten keskuudessa.
As their migration has not been studied from these perspectives before, the dissertation offers novel theoretical and conceptual insights which are meant to be applicable also when exploring transit migration type of migration among other minorities or refugees in the Global South.
Näiden käsitteiden yhdistelmää voidaan soveltaa myös muiden vähemmistöjen tai pakolaisten useamman paikan tai maan kautta etenevään muuttoliikkeeseen Globaalissa Etelässä.
The Government of India allowed Tibetans to establish the headquarters of the Central Tibetan Administration (CTA) in Dharamsala after the Dalai Lama escaped to India with his retinue in 1959 as the Peple’s Republic of China (PRC) had occupied Tibet.
Hän pakeni Intiaan delegaationsa kanssa vuonna 1959, noin kymmenen vuotta sen jälkeen, kun vasta perustettu Kiinan kansantasavalta alkoi ottaa haltuunsa tiibetiläisvaltaisia alueita.
The main overall research questions are: what kind of migratory setting does Dharamsala have; what are the major triggers or drivers of the Tibetans to migrate to Dharamsala; how are their migration histories or journeys to India represented; and how do their onward-migration aspirations actualise in situ in Dharamsala.
Kysyn väitöskirjatutkimuksessani, mikä on saanut haastattelemani tiibetiläiset jättämään kotimaansa, millaisia representaatioita heillä on pakolaismatkastaan sekä miten heidän aikeensa muuttaa Intiasta eteenpäin muotoutuvat Dharamsalassa ja miksi.
India has also allowed the CTA to govern the Tibetan diaspora communities in the country rather autonomously.
Intian hallitus antoi tiibetiläisten perustaa pakolaishallituksen Dharamsalaan, ja antoi sille lähes autonomisen aseman hallinnoida tiibetiläisyhteisöjä Intiassa.
Dressed Childhood.
Puettu lapsuus.
How do children themselves experience and interpret clothes?
Miten lapset itse tulkitsevat vaatteita?
The main sources in the study are the Collections of the Helsinki City Museum and interviews of 5- to 7-year-old children.
Pääasiallisina tutkimusaineistoina on käytetty Helsingin kaupunginmuseon kokoelmia sekä 5–7-vuotiaiden lasten haastatteluja.
On the other hand, the materiality of clothes opens up a world of play and imagination, where clothes may appear as magical as well.
Toisaalta vaatteiden materiaaliset ominaisuudet avaavat lapsille leikin ja mielikuvituksen maailman, jossa vaatteet voivat olla myös taianomaisia.
The topic of this research is the clothing of children below school age in Finland.
Väitöskirjan aiheena ovat alle kouluikäisten lasten vaatteet Suomessa.
The research questions are as follows: which features have been considered important in children´s clothing, and what do they tell about the meanings attached to childhood?
Tutkimuksessa kysytään: Mitä asioita lastenvaatteissa on pidetty tärkeänä, ja mitä tämä kertoo lapsuuteen liitetyistä merkityksistä?
It has been considered important that children´s clothes are clean, tidy and practical as a part of a good and safe childhood, full of play and innocence.
Lastenvaatteissa on pidetty tärkeänä niiden puhtautta, siisteyttä ja käytännöllisyyttä osana turvallista, liikkuvaa ja leikkivää lapsuutta.
The research method is multi-strategical, utilizing several alternative sources and methods.
Tutkimuksessa hyödynnetään multistrategista, monenlaisia aineistoja ja menetelmiä yhdistelevää lähestymistapaa.
The study introduces new viewpoints on children´s clothing and to the study of objects.
Tutkimus antaa uusia näkökulmia sekä lastenvaatteisiin että esineiden tutkimukseen.
The role of sensory observation and materiality is central not only in children´s relations to the material world but also in analysing museum objects.
Aistivälitteisen tiedon ja materiaalisuuden merkitys on keskeinen paitsi lasten esinesuhteissa, myös museoesineiden analysoinnissa.
Journeys to the Children´s Wear Islands.
Löytöretkiä lastenvaatteiden saarille
The museum collections are analysed through a quantitative analysis of information provided by the museum´s object database, but also by means of sensory ethnography of museum objects.
Museokokoelmia tulkitaan museon tietokantoja hyödyntävän kvantitatiivisen analyysin kautta sekä aisteja tarkastelevan esineiden etnografian avulla.
Children themselves emphasize comfort of clothes, and similarity compared to other children, but they are also keen on colours and prints.
Lapset itse painottavat vaatteiden mukavuutta, niiden yhdenmukaisuutta toisten lasten kanssa sekä värejä ja kuvioita.
In museum collections, the material culture related to childhood is mostly connected with a wealthy, desirable childhood, with attached personal and nostalgic meanings.
Lapsiin liittyvät museokokoelmat liittyvät usein hyväosaiseen lapsuuteen, ja niihin liitetään monesti henkilökohtaisia ja nostalgisia merkityksiä.
Further, what do museum collections tell about children´s clothing, and how could one study and interpret museum objects?
Lisäksi pohditaan, mitä museokokoelmat kertovat lasten pukemisesta, ja miten museoesineitä voi tutkia ja tulkita.
The subject is analysed through the metaphor of Children´s Wear Islands, which describes the way the separation between lives of children and adults becomes visible in children´s clothing and how the idea and concept of childhood becomes visible and tangible in material culture.
Lastenvaatesaaret kuvaavat pukeutumisen roolia siinä, miten lasten ja aikuisten maailmoja erotellaan toisistaan sekä sitä, miten lapsuuden käsite ja idea näkyvät materiaalisessa kulttuurissa.
There are few indications of children´s own history, such as children´s own perceptions of objects or meanings, given to objects from the children´s own viewpoints.
Niiden mukana on talletettu vain vähän lasten omia käsityksiä esineistä tai lasten itse antamia merkityksiä.
Light or happy colours and prints, often expressing gender and age as well, have been essential.
Tärkeänä on pidetty myös lapsille sopivina pidettyjä vaaleita tai iloisia värejä ja kuvioita sekä sukupuoliin ja ikävaiheisiin liitettäviä piirteitä.
Additional research material consists of inquiries, child-care literature, and further discussion on children´s clothes, e.g. on the Internet.
Näitä aineistoja tukevat kyselyvastaukset, lastenhoitokirjallisuus ja muu lasten pukemiseen liittyvä keskustelu.
The theoretical frame of this study is based on material culture studies and ethnological study of objects, with an emphasis on the viewpoints of child-centered and sensory studies.
Tarkastelun teoreettisina kehyksinä toimivat kansatieteellinen esinetutkimus sekä monitieteinen materiaalisen kulttuurin tutkimus, lapsinäkökulmainen tutkimus ja aistientutkimus.
Children´s clothes not only indicate the meanings related to childhood but also shape the ways of being a child. For example, practical and technical outerwear, popular in Finland, encourage children to play outdoors in a vigorous manner.
Lastenvaatteet paitsi ilmaisevat lapsuuteen liittyviä merkityksiä, myös muokkaavat lapsena olemista, käyttäytymistä ja toimintaa.
ErbB receptors (epidermal growth factor receptors, EGFR, HER) bind extracellular growth factors and transduce these signals inside of cells.
ErbB (epidermaalisen kasvutekijän reseptorit, EGFR, HER) reseptorit sitovat solunulkoisia kasvutekijöitä, ja välittävät viestin solun sisälle.
Hypoxia, or deficiency of oxygen, is common in cancer and ischemic conditions.
Hapenpuutetta, hypoksiaa, esiintyy monissa syövissä ja iskeemisissä tautitiloissa.
Cell signaling is often performed by interplay of receptors and ligands that bind these receptors.
Soluviestintää välittävät reseptorit ja niihin sitoutuvat ligandit.
To study ErbB4 functions in pathological situation in humans, clinical samples of serous ovarian carcinoma were analyzed using tissue microarrays and real-time RT-PCR.
ErbB4:n toiminnan tutkimiseksi ihmisissä analysoitiin seröösin munasarjasyövän potilasnäytteitä kudossiruja sekä reaaliaikaista RT-PCR:ää käyttäen.
One of the key findings of the work was the identification and characterization of a cross-talk between ErbB4 and Hypoxia-inducible factor 1α (HIF-1α), the central mediator of hypoxia signaling.
Tutkimuksessa löytyi yhteys ErbB4:n välittämän viestinnän ja kes¬keisen hapen vähyyden viestijän (hypoksian indusoima tekijä 1α, HIF-1α) välillä.
These observations demonstrate that ErbB4 and NRG-1 are essential regulators of cellular response to hypoxia, of development, and of ovarian carcinogenesis.
Tutkimuksessa tehdyt havainnot viittaavat siihen, että NRG-1 ja ErbB4 ovat tärkeitä säätelijöitä solujen reagoimisessa hapenpuutteseen, kudosten kehittymisessä sekä seröösissä munasarjasyövässä.
Interestingly, this regulation occurred in reciprocal manner as HIF-1α was also able to increase protein levels of NRG-1 and ErbB4.
Tämä vuorovaikutus oli molemminpuolis¬ta, sillä myös HIF-1α:n aktiivisuus johti lisääntyneeseen NRG-1- ja ErbB4-määrään.
ErbB4 activation by NRG-1 was found to increase HIF-1α activity.
NRG-1 ja ErbB4 lisäsivät HIF-1α:n määrää ja aktiivisuutta.
A specific isoform of ErbB4, CYT-1, was associated with poor survival in serous ovarian cancer and increased anchorage independent growth of ovarian cancer cells in vitro.
ErbB4:n erityisen CYT-1 isomuodon ilmentyminen oli yhteydessä huonoon ennusteeseen seröösissä munasarjasyövässä sekä lisäsi munasarjasyöpäsolujen kasvua in vitro.
Cells communicate, or signal, with each other constantly to ensure proper functioning of tissues and organs.
Elimistön solut viestivät keskenään normaalin kehityksen ja aikuisten kudosten normaalin toiminnan aikana.
This study aimed to find novel functions of ErbB4 and NRG-1.
Tutkimuksen päämääränä oli löytää uusia ErbB4:n ja NRG-1:n säätelemiä prosesseja ja niiden toimintamekanismeja.
Reduction of functional ErbB4 in developing zebrafish embryos resulted in defects in development of the skeletal muscles.
ErbB4:n toiminnan estäminen seeprakalan alkiois¬sa johti luurankolihasten kehityksen häiriöihin.
This study focused on the functions of one member of the ErbB receptor family, ErbB4, and growth factor, neuregulin-1 (NRG-1), that can bind and activate ErbB4.
Tämä tutkimus keskittyi erään ErbB reseptorin, ErbB4:n, ja sen ligandin NRG-1:n toimintaan.
Moreover, expression of NRG-1 and ErbB4 was associated with HIF activity in vivo in human clinical samples and in mice.
Lisäksi lisääntynyt HIF-aktiivisuus oli yhteydessä lisääntyneeseen ErbB4:n ja NRG-1:n määrään kliinisissä näytteissä ja hiirimalleissa.
A particular parameter governing the physical evolution is identified.
Tunnistetaan erityinen fyysista evoluutiota hallitseva parametri.
The scheme and the concept of pairwise tomography networks are demonstrated to be useful in various applications and the results of a proof-of-principle experiment are shown.
Skeema ja parittaisten tomografiaverkkojen konsepti osoitetaan hyödyllisiksi erilaisissa sovelluksissa ja esitetään periaatetodistuskokeen tulokset.
This is relevant in cases when the physicality of the master equation cannot be postulated.
Tämä on merkityksellistä silloin kun master-yhtälön fysikaalisuus ei ole postuloitavissa.
The first relativistic system considered is a superposition of coherent states in a gravitational gradient.
Ensimmäinen tarkasteltu relativistinen systeemi on koherenttien tilojen superpositio gravitationaalisessa gradientissa.
As each of the aforementioned fields encompasses a huge variety of topics, the thesis contains a selection of particular connections.
Sillä jokainen edellämainituista aloista sisältää valtavan moninaisuuden erilaisia käsitteitä, väitöskirjaan sisältyy valikoima tietynlaisia yhteyksiä.
The first half of the thesis considers an open quantum systems approach to the description of relativistic phenomena.
Väitöskirjan ensimmäinen puolisko käsittelee avoimien kvanttisysteemien lähestymistapaa relativististen ilmiöiden kuvaamiseen.
One application explored is a paradigmatic spin chain model known as the XX model.
Eräänä sovelluksena esitetään XX mallina tunnettu paradigmaattinen spinketjumalli.
In the second relativistic system, the Unruh effect is modeled as an open system where an Unruh-deWitt detector is interacting with bosonic fields.
Toisessa tarkasteltavassa relativistisessa systeemissä, Unruhin ilmiö mallinnetaan avoimena kvanttisysteeminä jossa Unruh-deWitt detektori vuorovaikuttaa bosonikenttien kanssa.
The existence of structural classes and a cyclic self-similarity in the state are revealed.
Paljastetaan tilan rakenteellisten luokkien ja syklisten itse-samankaltaisuuksien olemassaolo.
The decoherence is quantified using various, widely-used non-classicality measures.
Tämä dekoherenssi kvantifioidaan käyttämällä useilla laajassa käytössä olevilla ei-klassisuusmitoilla.
A pairwise entanglement network representation of the XX model is shown to suggest new phenomena such as gradual establishment of quasi-long range order accompanied by a symmetry regarding single-spin concurrence distributions.
XX mallin parittaisen kietoutumisen verkkoesityksen näytetään tuovan ilmi uusia ilmiöitä kuten vaiheittaisen kvasipitkän etäisyyden järjestyksen yksittäisten spinien konkurrenssidistribuutioiden symmetrialla.