natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The students acknowledged food production causing environmental problems and that the share of food in the consumer’s climatic impact is considerable.
Tulosten mukaan lukiolaiset tiedostivat ruoantuotannon aiheuttavan ympäristöongelmia, ja että ruoan osuus yksittäisen kuluttajan tuottamista kasvihuonekaasuista on huomattava.
When food literacy and its characteristics are known, food literacy can be used as a tool to improve people’s health and the condition of the environment.
Kun ruokalukutaidon ominaispiirteet tunnetaan, voidaan sitä käyttää välineenä paremman terveyden ja ympäristön hyvinvoinnin saavuttamiseksi.
Food literacy is a noteworthy topic to be studied due to food’s considerable environmental and health effects.
Ruokalukutaito on tärkeä tutkimuskohde, sillä ruoalla on merkittäviä terveys- ja ympäristövaikutuksia.
This Master’s thesis study mainly supports the findings of previous studies on food-related knowledge.
Tämä maisterintutkielma tukee pääasiassa aikaisempien tutkimusten tuloksia koskien ruokalukutaitoon liittyvää terveys- ja ympäristötietämystä.
The results elucidate the extent, characteristics, gaps and misconceptions of students’ food literacy.
Tulokset antavat entistä tarkemman kuvan oppilaiden ruokalukutaidon laajuudesta ja ominaispiirteistä sekä tuovat esiin tietämyksen aukkoja ja väärinkäsityksiä.
In this context, food literacy emphasises food-related environmental and health knowledge.
Tämä maisterintutkielma pyrkii selvittämään lukiolaisten ruokalukutaidon laajuutta, missä korostuvat ruokaan liittyvät terveys- ja ympäristötietämys.
Plastics are important materials in construction due to their longevity, durability and lightness.
Muovit ovat tärkeitä materiaaleja rakentamisessa niiden pitkäikäisyyden, kestävyyden ja keveytensä ansiosta.
However, the use of plastics should be reduced as they are made mainly from fossil fuels and unnecessarily end up in the environment where they cause damage to various organisms.
Muovien käyttöä pitäisi kuitenkin saada kestävämmälle pohjalle, koska niitä tehdään pääasiassa fossiilisista polttoaineista ja niitä päätyy tarpeettomasti luontoon, jossa ne aiheuttavat vahinkoa erilaisille eliölajeille.
In addition, due to the chlorine content of PVC, incineration is not recommended for PVC products.
Lisäksi PVC:n sisältämän kloorin vuoksi PVC:tä ei suositella myöskään poltettavaksi.
There are no bio-based pipes yet in Finland, which is why waste management companies do not have experience in recycling bio-based pipes.
Biopohjaisia putkia Suomessa ei vielä ole, jonka takia myöskään jätehuoltoyhtiöillä ei vielä ole kokemusta biopohjaisten putkien kierrätyksestä.
Based on the literature review, no clear differences were found in the carbon dioxide emissions of HDPE and PVC plastic manufacturing.
Kirjallisuuskatsauksen perusteella HDPE- ja PVC-muovien valmistamisen hiilidioksidipäästölle ei löydetty selviä eroja.
Plastics that were used at the construction sites were PVC, HDPE, polystyrene (XPS), polypropylene (PP), cross-linked polyethylene (XLPE) and ethylene-propylene rubber (EPDM).
Työmailla käytettiin ainakin PVC:tä, HDPE:tä, polystyreeniä (XPS), polypropeenia (PP), ristisilloitettua polyeteeniä (XLPE) ja eteeni-propeenikumia (EPDM).
Thereafter, circular economy experts and waste management companies as well as pipe manufacturers were interviewed to clarify how well polyvinylchloride (PVC) and high density polyethylene (HDPE) plastic materials can currently be recycled.
Sen jälkeen haastattelemalla kiertotalouden asiantuntijoita ja jätehuoltoyrityksiä sekä putkienvalmistajia, pyrittiin ottamaan selvää, miten hyvin polyvinyylikloridia (PVC) ja korkean tiheyden polyeteeniä (HDPE) pystytään kierrättämään tällä hetkellä.
The subject of the thesis was two infrastructure construction sites in the city of Helsinki, where it was studied how much and what types of plastics were purchased for the site, excluding packaging plastics.
Tutkielman kohteena oli kaksi Helsingin kaupungin infratyömaata, joista selvitettiin kuinka paljon ja mitä muovilaatuja työmaille hankittiin, pois lukien pakkausmuovit.
At the moment, within the framework of for recyclability and carbon footprint, the best option would be an HDPE cable protection pipes made of recycled plastic, as the use of recycled plastic itself reduces the carbon footprint of the pipe.
Tällä hetkellä kierrätettävyyden ja hiilijalanjäljen kannalta paras vaihtoehto olisi siis uusiomuovista valmistettu HDPE-kaapelinsuojaputki, sillä uusiomuovin käyttö jo itsessään putken pienentää hiilijalanjälkeä.
The purpose of this Master's thesis was to investigate whether the plastics currently used in infrastructure construction can be replaced by better choices in terms of recyclability and carbon footprint.
Tämän pro gradu -tutkielman tarkoituksena oli tutkia, voidaanko infrastruktuurirakentamisessa nykyään käytettäviä muovilaatuja korvata kierrätettävyydeltään ja hiilijalanjäljeltään paremmilla valinnoilla.
There is no further processing of recycled PVC into the recycled plastic granulates in Finland, which is why PVC plastic is sold abroad.
PVC-kierrätysmuovimateriaalien jatkojalostusta uusiomuovimateriaaleiksi Suomessa ei ole, jonka takia PVC-muovi myydään ulkomaille.
For this reason, it would be good to replace PVC plastic in cable protection pipes with HDPE plastic.
Sen takia PVC-muovia olisi hyvä korvata kaapelinsuojaputkissa esim. HDPE-muovilla.
However, HDPE and PVC pipes made from recycled plastics were clearly lower in emissions than similar virgin plastic pipes.
Sen sijaan sekä uusiomuovista valmistetut HDPE- ja PVC-putket olivat selvästi vastaavia neitseellisestä muovista valmistettuja putkia vähäpäästöisemmät.
In addition, it was investigated whether nowadays used cable protection pipes could be replaced by recycled plastic pipes or biobased plastic pipes.
Lisäksi selvitettiin, voidaanko nykyisiä kaapelinsuojaputkia korvata uusiomuoviputkilla tai biopohjaisesta muovista tehdyillä versioilla.
HDPE plastic can be recycled in Finland, and further processed into recycled plastic granulates, which can be used for pipe production instead of virgin material.
HDPE-uusiomuovigranulaattia voidaan käyttää putkenvalmistuksessa neitseellisen materiaalin tilalla.
We find that the hybrid OSS developer community can be organized as an environment for serious, goal-oriented work, and as an environment for experience-based learning.
Hybridiyhteisöt näyttäytyvät työssä vakavasti otettavina, kunnianhimoisina työympäristöinä, jotka voivat kerätä ympärilleen suuriakin liiketoimintapainotteisia ekosysteemejä.
Our results highlight how important it is to consider what value each in- and outflow of knowledge brings to both the orchestrator, and to the community's contributors.
Mäenpää kannustaa organisaatioita pohtimaan millaista arvoa yhteisön erilaiset tietovirrat tuovat ulkopuolisille ohjelmistokehittäjille ja keskusorganisaatiolle.
Open Source Software (OSS) products have become an essential component in the value-creation mechanisms of commercial software development.
Kaupalliset Open Source -yhteisöt avoimen innovaation alustoina, tulevaisuuden työpaikkoina ja oppimisympäristöinä Avoimen lähdekoodin ohjelmistot (Open Source Software, OSS) muodostavat erottamattoman osan nykyaikaisen ohjelmistoliiketoiminnan arvonluontilogiikasta.
We present mixed-method case studies of large and established, commercially influenced OSS development projects, that are orchestrated by a central organization.
Mäenpään väitöstutkimus käsittelee selkeän keskusorganisaation orkestroimia, kaupallisesti merkittäviä avoimen lähdekoodin yhteisöjä ja niiden hallintakäytänteitä.
This thesis aims at inspiring new Open Innovation strategies for software producing organizations that want to either engage with existing, or create new hybrid OSS development model-based communities.
Hän toivoo, että väitös inspiroisi organisaatioita avaamaan rajojaan uudenlaisille yhteistoimintamalleille, jotka toisaalta edistävät kaupallisten ekosysteemien luomista, mutta myös perustuvat avoimen lähdekoodin yhteisöjen arvoihin.
Therefore, many OSS development projects are driven by strong professionalism in an environment that mixes the common good interests with commercial direction.
Siksi monet yritykset ovat olleet mukana kehittämässä OSS-ohjelmistoja, vieden kehittäjäyhteisöjä suuntaan jossa yhdistyvät toisaalta liiketoimintalähtöinen tavoitteenasettelu, ja toisaalta ohjelmiston yleishyödyllisyyteen nojaavat arvot.
Similarly, orchestrators should consider the extent to which they want to interact with the community's processes, and by what means they could support the community's contributors in achieving their goals.
Olennainen osa tätä asetelmaa on, millaisella orientaatiolla ja intensiteetillä yhteisöä ylläpitävä keskusorganisaatio osallistuu avoimeen toimintaan, ja mitä keinoja se käyttää tukeakseen yhteisön jäsenten voimaantumista ja kuinka se tukee yhteisön autonomisuutta.
This evidence describes how differently the organization and governance of hybrid communities can be configured.
Näitä uusia näkökulmia hybridiyhteisöjen toimintaan voitaisiin käyttää inspiroimaan uudenlaisten avoimen innovaation strategioiden rakentamista ja hallintaa.
Management challenges of these complex environments are described, and practitioner-proven means for alleviating them are presented.
Empiirinen aineisto kuvailee myös, millaisia haasteita OSS-pohjaisten, kaupallisten kehittäjäyhteisöjen ohjaamisessa voi ilmetä, ja kuinka yhteisöjen orkestraattorit voivat helpottaa näitä haasteita konkreettisten toimenpiteiden avulla.
Organizing and Managing Contributor Involvement in Hybrid Open Source Software Development Communities
Mäenpää korostaa hybridiyhteisöjen merkitystä uusien urapolkujen luonnissa tulevaisuuden ohjelmistokehittäjille.
In different substudies, 132–179 patients were included.
Eri osatutkimuksiin valikoitui 132–179 potilaan osajoukot.
The studied cohort consisted of 230 first-ever stroke patients, aged 18–65 years, from two central hospitals in Finland.
Aineisto kerättiin kahdessa suomalaisessa keskussairaalassa ja potilaskohortti koostui 230:sta 18–65-vuotiaasta henkilöstä, jotka olivat sairastuneet ensimmäiseen diagnosoituun aivoinfarktiin.
Impairments in psychomotor speed and executive functions were the most common domain-specific impairments throughout the follow-up.
Psykomotorinen hidastuneisuus ja toiminnanohjauksen vaikeudet olivat tyypillisimpiä kognitiivisia häiriöitä läpi seuranta-ajan.
Executive dysfunction was associated with impaired performance in memory tasks that required active use of memory strategies for up to 2 years post stroke.
Toiminnanohjauksen vaikeudet olivat yhteydessä heikentyneeseen muistisuoriutumiseen tehtävissä, joissa tarvittiin aktiivista muististrategioiden käyttöä.
Strokes are one of the leading causes of loss of quality years of life.
Aivoinfarktien vuoksi menetetään huomattava määrä laatupainotteisia elinvuosia.
In this working-aged patient cohort, most cognitive improvement occurred between the baseline and 6 months, and little cognitive recovery was subsequently found.
Suurin osa kognitiivisesta kuntoutumisesta tapahtui tutkitussa potilasjoukossa ensimmäisen 6 kuukauden aikana sairastumisesta, minkä jälkeen havaittiin vain vähän kognitiivisia muutoksia.
More memory problems and loss of psychomotor speed arose after subcortical than cortical strokes.
Aivokuoren alaisten infarktien jälkeen havaittiin enemmän muistivaikeuksia ja psykomotorista hidastumista kuin aivokuoren infarktien jälkeen.
In the present studies, executive functions and memory performance were examined in a well-defined working-aged stroke cohort.
Tässä tutkimuksessa tarkasteltiin toiminnanohjausta ja muistisuoriutumista tarkkaan rajatulla työikäisten aivoinfarktipotilaiden aineistolla.
Cognitive impairments were common in thorough neuropsychological examination, even in patients demonstrating good recovery in neurological scales.
Pitkäkestoiset kognitiiviset häiriöt ovat yleisiä jopa neurologisesti hyvin toipuneilla työikäisillä aivoinfarktin sairastaneilla potilailla.
Incidence of stroke is increasing among the working-aged population, and more information is needed on post-stroke profiles in this patient group.
Tarkempaa tietoa tämän potilasjoukon kognitiivisista oireprofiileista tarvitaan lisää.
As cognitive recovery seems most prominent early post stroke, neuropsychological rehabilitation should also begin early to guide the recovery.
Neuropsykologinen kuntoutus tulisi tulosten perusteella aloittaa nopeasti, sillä suurin osa kognitiivisesta kuntoutumisesta tapahtuu puolen vuoden kuluessa sairastumisesta.
Based on the present results, cognitive problems following stroke may be long lasting, and thus the need for rehabilitation should be evaluated throughout patient follow-up, and rehabilitation should be provided for a sufficiently long period.
Tämän tutkimuksen perusteella aivoinfarktipotilaiden kuntoutustarvetta tulee arvioida myös myöhemmässä vaiheessa, sillä tutkimuksessa havaittiin, että kognitiiviset oireet ovat pitkäkestoisia.
Early and detailed neuropsychological examinations are essential for finding cognitively impaired patients, as even small subcortical strokes can induce long-lasting impairments that may affect, for example, work performance.
Näin voidaan tunnistaa potilaat, joilla on kognitiivisia häiriöitä, jotka voivat vaikuttaa esimerkiksi työssä pärjäämiseen.
First, differences in neuropsychological profiles after cortical and subcortical strokes were examined.
Tarkemmin tarkasteltiin kognition eri osa-alueiden toiminnan muutoksia kahden vuoden seurannassa, toiminnanohjauksen ja muistisuoriutumisen yhteyksiä sekä neuropsykologista oireprofiilia aivokuoren alaisten ja aivokuoren aivoinfarktien jälkeen.
The gelatinization and aging properties of oat starch in limited water are not yet comprehensively known.
Kauran tärkkelyksen liisteröitymistä ja vanhenemista rajoitetuissa vesipitoisuuksissa ei vielä tunneta kattavasti.
Oat starch differs from other cereal starches in morphology and composition.
Kauran tärkkelys poikkeaa muista viljatärkkelyksistä morfologialtaan ja koostumukseltaan.
In this study, Mixolab was used to prepare gels from oat flour and water with three different water contents (50, 60 and 70 % water) and in three different stages of gelatinization (under, optimally and over gelatinized).
Jauho-vesigeelejä valmistettiin Mixolabilla kolmessa eri vesipitoisuudessa (50, 60 ja 70 % vettä) ja niitä lämmitettiin kolmeen eri liisteröitymisen vaiheeseen (ali-, optimi- ja yliliisteröity).
Results showed that the further the gelatinization proceeded, the more the samples hardened during storage.
Tuloksista huomattiin, että mitä pidemmälle liisteröityminen eteni, sitä kovemmiksi geelit muuttuivat säilytyksen aikana.
The aging of gels was indicated by the change in their hardness which was measured by a Texture Analyzer 1, 2 and 7 days after preparation.
Näytteiden vanhenemisen mittana käytettiin niiden kovuuden muutosta ja sitä seurattiin rakennemittarilla 1, 2 ja 7 päivän jälkeen valmistamisesta.
In the samples with the highest water contents, the hardness did not increase rapidly, probably because the solubilized starch molecules were too far apart to create crystal structures.
Suurimmassa vesipitoisuudessa geeleissä ei juurikaan tapahtunut kovettumista, sillä molekyylit olivat todennäköisesti liian kaukana toisistaan muodostaakseen kiderakenteita.
The hardness of under gelatinized samples did not increase at all.
Aliliisteröityjen näytteiden kovuus ei kasvanut lainkaan.
The differences between flours were explained by their different particle sizes and starch and beta glucan contents.
Jauhojen välisiä eroja selittivät niiden erilaiset partikkelikoot sekä tärkkelys- ja beetaglukaanipitoisuudet.
The highest consistencies during gelatinization and hardest gels during storage were produced by the flour which had the highest starch content.
Suurimmat konsistenssit liisteröitäessä ja kovimmat geelit säilytyksessä tuotti jauho, jonka tärkkelyspitoisuus oli suurin.
It also had the smallest particle size, thus causing it to have the highest water retention capacity.
Sen partikkelikoko oli jauhoista pienin, minkä vuoksi sillä oli myös suurin vedensidontakyky.
The aim of this study was to investigate how the stage of gelatinization and total water content affected the aging of gels prepared from oat flours produced by different treatments.
Tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää, miten liisteröitymisen vaihe ja vesipitoisuus vaikuttivat eri tavalla käsitellyistä kaurajauhoista lämmittämällä ja sekoittamalla valmistettujen geelien vanhenemiseen.
Beta glucan increased the water retention capacity of flour in room temperature.
Beetaglukaani kasvatti jauhon vedensidontakykyä huoneenlämmössä.
Other analyses from the flour samples included water retention capacity by centrifugation method, particle size distribution by laser diffraction and gelatinization behavior in excess water measured by a viscometer (RVA).
Lisäksi jauhoista määritettiin vedensidonta sentrifugimenetelmällä, partikkelikokojakauma laserdiffraktiolla ja niiden liisteröitymiskäyttäytymistä tutkittiin runsaassa vedessä viskometrilla (RVA).
According to the food industry, the usage of oat in baking is restricted by the rapid staling of oat products, meaning they deteriorate in quality, seen as increased hardness and crumbliness.
Kauran käyttöä leivonnassa rajoittaa teollisuuden kokemuksen mukaan kauratuotteiden nopea vanheneminen, joka ilmenee kovettumisena ja murenevuutena.
In optimally gelatinized samples the hardness increased in the samples which had the least water.
Optimiliisteröidyillä näytteillä kovuus kasvoi pienemmillä vesipitoisuuksilla.
This could be explained by the possible enzyme activity in the flour retarding the aging, since the natural enzymes in oat were not inactivated by heat treatment.
Kun kauran luontaista entsyymitoimintaa ei ollut inaktivoitu lämpökäsittelyllä, saattoi entsyymien toiminta hidastaa geelien vanhenemista.
Only minor increase in hardness was observed in gels made from non-heat treated oat flour.
Lämpökäsittelemättömästä jauhosta valmistetuissa näytteissä ei havaittu juurikaan kovettumista.
The bigger the water content, the softer was the sample.
Näytteet olivat sitä pehmeämpiä, mitä suurempi oli niiden vesipitoisuus.
The further the gelatinization process had proceeded, the more there probably was solubilized starch in the sample, causing the gel hardness to increase more.
Pidemmälle liisteröidyissä näytteissä oli todennäköisesti enemmän liuennutta tärkkelystä, minkä takia ne kovettuivat enemmän.
In baking, starch is only partly gelatinized due to restricted amounts of available water.
Leivonnassa vapaata vettä on niin vähän, että tärkkelys liisteröityy vain osittain.
All the over gelatinized samples hardened during storage.
Yliliisteröidyillä näytteillä geelien kovuus kasvoi kaikilla vesipitoisuuksilla.
Based on previous studies five cations with different chemical properties were chosen: Na⁺, Mg²⁺, Mn²⁺, Al³⁺ ja Fe³⁺.
Tutkimukseen valittiin aikaisempien tutkimusten perusteella viisi kemiallisilta ominaisuuksiltaan erilaista kationia: Na⁺, Mg²⁺, Mn²⁺, Al³⁺ ja Fe³⁺.
Despite the relatively low removal percentages, the amounts of metals adsorbed by NFC (mmol/g dry weight) were tenfold compared to those previously obtained in many studies.
Vaikka suhteellinen poistuma jäi melko alhaiseksi, pidättyneet metallimäärät (mmol/g kuiva-ainetta) olivat moniin aikaisempiin tutkimuksiin verrattuna jopa kymmenkertaisia.
The process leads to a formation of large amounts of disposable sludge containing valuable metals.
Käsittelyn seurauksena syntyy suuria määriä käyttökelvotonta sakkaa, jonka mukana menetetään myös arvokkaita metalleja.
NFC was observed to retain all metal cations equally regardless of their different properties and pH-values of the metal salt solutions.
NFC pidätti yhtä tehokkaasti kaikkia metallikationeja niiden erilaisista ominaisuuksista ja liuosten pH-arvoista riippumatta.
No remarkable differences were observed in the adsorption isotherms of different metals and the adsorption was almost linear in the whole concentration range.
Pidättyminen heikentyi lisäysliuosten pitoisuuksien kasvaessa vain vähän ja kaikki metallit pidättyivät lähes lineaarisesti koko pitoisuusalueella.
According to the results, NFC adsorbed cations non-specifically with weak interactions and the dominating adsorption mechanism resembles physical rather than chemical adsorption.
Tulosten perusteella on todennäköistä, että suurissa metallisuolapitoisuuksissa kationit adsorboituvat NFC:aan epäspesifisesti heikoilla vuorovaikutuksilla, jolloin adsorption luonne on lähempänä fysikaalista kuin kemiallista adsorptiota.
Upon the adsorption of cations, an equal amount of negative charge was co-adsorbed and hence the adsorption of anions was deemed electrostatic in nature.
Kationien positiivisen varauksen mukana adsorptiopinnalle pidättyi myös vastaava määrä negatiivista varausta anionien muodossa, joten anionien adsorption todettiin olevan elektrostaattista.
Understanding the adsorption mechanisms is essential for the rational development and use of NFC in water treatment and environmental protection in the future.
Adsorptiomekanismien ja -voimakkuuden tunteminen on edellytys NFC-adsorbenttien kehittämiselle ja niiden tehokkaalle ja resurssiviisaalle käytölle osana vesienkäsittelyä.
Conventionally, effluents are neutralized, and remaining metals are precipitated as hydroxides by means of alkaline minerals or industrial chemicals.
Perinteisesti vedet neutraloidaan ja metallit saostetaan alkalikäsittelyllä.
In this Master’s Thesis work, adsorption experiments with pure metal salt solutions of increasing metal concentrations (0-800 mM) were carried out to investigate the adsorption mechanisms of metal cations and anions.
Adsorptiomekanismien selvittämiseksi suoritettiin adsorptiokoe metallipitoisuuksiltaan kasvavilla (0–800 mM) sulfaatti- ja kloridiliuoksilla.
Based on previous studies, anionic NFC retains metal cations and sulfate anions simultaneously from aqueous solutions.
Aikaisemmissa tutkimuksissa NFC:n on havaittu pidättävän vesistä samanaikaisesti huomattavia määriä sekä metallikationeja että sulfaattianioneja.
Mining of sulfide minerals produces acidic effluents rich in soluble metals and sulfate.
Sulfidimineraalien louhinnassa syntyy suuria määriä happamia ja metallipitoisia prosessivesiä, jotka ovat käsittelemättöminä ympäristölle haitallisia.
Nanofibrillated cellulose (NFC) adsorbents are a promising and sustainable alternative to conventional treatments as cellulose is the most abundant natural polymer.
Adsorbentit, kuten nanofibrilloitu selluloosa (NFC), ovat saostuskemikaaleja kestävämpi ratkaisu vesien käsittelemiseksi ja ympäristön suojelemiseksi.
The adsorption was examined in both metal chloride and sulfate solutions to also elucidate the co-adsorption of counter ions and their possible effects on metal adsorption on NFC.
Tässä opinnäytetyössä tutkittiin anionisoidun NFC:n kykyä adsorboida metallikationeja ja niiden vasta-anioneja väkevistä metallisuolaliuoksista.
The removal percentage of both cations and anions ranged mainly between 14–20 % and the removal capacity of NFC decreased only slightly with increasing initial concentrations.
NFC-käsittelyllä saavutetut metallien ja anionien suhteelliset poistumat liuoksista olivat keskimäärin noin 14–20 %.
However, the adsorption mechanisms in conditions comparable to e.g. authentic mining water with high metal salt concentrations are poorly understood.
Mekanismeja, joilla NFC pidättää ioneja metallipitoisuuksiltaan korkeista prosessivesistä ei kuitenkaan tunneta vielä kunnolla.
In addition, removal percentages were calculated for both metal cations and their counter anions.
Kationien adsorptiota NFC-geeliin mallinnettiin Freundlichin adsorptioisotermin avulla, minkä lisäksi laskettiin sekä kationien että anionien suhteelliset poistumat liuoksista.
In addition, NFC can be prepared from industrial byproducts and its surface properties can easily be modified to adsorb pollutants with different chemical properties.
Selluloosa on luonnon yleisin polymeeri ja NFC:aa voidaan valmistaa mm. puu- ja paperiteollisuuden sivuvirroista kiertotalousajattelun mukaisesti.