natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Most of the MSSA strains found were genotypically related to the epidemic MRSA strains, but only a few of them had received the SCCmec element, and all those strains possessed the new SCCmec type V. In the second largest nursing home in Finland, the colonization of S. aureus and MRSA, and the role of screening sites along with broth enrichment culture on the sensitivity to detect S. aureus were studied.
Ensimmäinen tutkimus keskittyi MRSA:n ja MSSA:n molekyyliepidemiologiseen vertailuun ja toinen siihen, miten eri näytteenottopaikkojen lukumäärä ja rikastusviljelyn käyttö vaikuttavat S. aureuksen (MRSA ja MSSA) löytymiseen.
In this work, data on MRSA cases notified to the NIDR and on MRSA strain types identified with pulsed-field gel electrophoresis (PFGE), multilocus sequence typing (MLST), and staphylococcal cassette chromosome mec (SCCmec) typing at the National Reference Laboratory (NRL) in Finland from 1997 to 2004 were analyzed.
Tässä väitöskirjassa tutkittiin MRSA:n muuttunutta epidemiologiaa analysoimalla ttr:n ilmoituksia sekä asiantuntijalaboratorioon lähetettyjen kantojen ominaisuuksia Suomessa vuosina 1997-2004.
Staphylococcus aureus is one of the most important bacteria that cause disease in humans, and methicillin-resistant S. aureus (MRSA) has become the most commonly identified antibiotic-resistant pathogen in many parts of the world.
Metisilliini-resistentistä Staphylococcus aureuksesta (MRSA) näyttää tulleen pysyvä ja lisääntyvä maailmanlaajuinen ongelma.
Part of the NMDR MRSA strains could remain undetected in some laboratories because of insufficient diagnostic techniques used.
Kyselytutkimuksen perusteella voitaneen todeta, että osa näistä vain beetalaktaameille vastustuskykyisistä kannoista on saattanut jäädä havaitsematta kliinisen mikrobiologian laboratorioiden vaihtelevan MRSA-diagnostiikan tason vuoksi.
The rates of MRSA and screening practices varied widely across geographic regions.
Tässä tapauksessa kaikilla laitoksesta löytyneillä MRSA-kannoilla oli sama geeniosa kantojen muusta perimästä riippumatta.
The rise of MRSA strains with SCCmec types IV or V, possible community-acquired MRSA was also detected.
Myös mahdollisten avohoidon MRSA-kantojen sekä vain ns. beetalaktaameille vastustuskykyisten kantojen osuudet lisääntyivät.
In the same study, the molecular epidemiology of MRSA and methicillin-sensitive S. aureus (MSSA) strains were also assessed, the results to the national strain collection compared, and the difficulties of MRSA screening with low-level oxacillin-resistant isolates encountered.
Perimäanalyysin perusteella todettiin, että MRSA ja MSSA-kantojen perimä voi olla samanlainen, mutta vain osa MSSA-kannoista on saanut metisilliinille vastustuskykyä aiheuttavan geenin osan.
Viruses included four archaeal viruses and two bacteriophages.
Neljä näistä viruksista infektoi arkkeja ja kaksi bakteereita.
In this study six new haloviruses were isolated and characterized.
Väitöskirjatyössä eristettiin ja karakterisoittin kuusi halovirusta.
Fewer than 50 archaeal viruses have been reported which constitutes less than one percent of all the isolated prokaryotic viruses.
Alle 50 arkkivirusta on eristetty ja karakterisoitu, mikä on vähemmän kuin yksi prosentti tunnetuista bakteereita infektoivista viruksista.
Characterization of New Viruses from Hypersaline Environments
Uusien korkean suolapitoisuuden ympäristöistä eristettyjen virusten karakterisointi
Viruses of Archaea are the least studied group of viruses.
Vähiten tutkittu virusryhmä on arkkeja infektoivat virukset.
Finally, virus responses in a variety of ionic conditions were studied.
Tämä tehtiin seuraamalla viruksen tarttumista isäntäsoluihin erilaisissa ioniolosuhteissa sekä tutkimalla viruksen suolankestävyyttä.
All of the other isolates exhibited head-tail morphology, except SH1 which was the first tailless icosahedral virus isolated from a high salt environment.
Morfologialtaan ne olivat viruksia, joilla oli pää ja häntä, paitsi yksi joka oli ikosahdraalinen hännätön virus ja morfologialtaan uusi halovirusten joukossa.
It was discovered that all of the studied viruses from low salt, marine and high salt environments tolerated larger range of salinities than their bacterial or archaeal hosts.
Lisäksi väitöskirjatyössä tutkittiin myös laajemmin eristettyjen halovirusten ja muiden, sekä korkean että matalan suolan, virusten sopeutumista vaihtelevaan suolapitoisuuteen.
Archaeal virus SH1 was studied in more detail.
Tästä ikosahdraalisesta viruksesta tehtiin muita tarkempi karakterisaatio.
Only about one third of the isolated archaeal viruses infect halophiles.
Korkean suolapitoisuuden virukset, halovirukset, ovat suurelta osin arkkiviruksia, ja eristetyistä arkkiviruksista näitä on noin kolmannes.
Production and purification procedures were set up for all of these viruses and they were subjected to stability determinations.
Virukset infektoivat eliöitä näistä kaikista ryhmistä.
The overall structure of SH1 resembles phages PRD1, PM2 and Bam35 as well as an archaeal virus STIV.
Solulliset eliöt jaetaan kolmeen domeeniin: eukaryootit, bakteerit ja arkit.
For example, all multicellular animals possess a collection of proteoglycans (PG); proteins with attached, complex sugar chains called glycosaminoglycans (GAG).
Kaikilla monisoluisilla eläimillä on mm. proteoglykaaneja, proteiineja, joihin on kiinnittynyt sokeriosia.
When it finds its spot and takes root, it doesn't need its brain any more so it eats it.
Kun paikka on löytynyt, merituppi kiinnittyy merenpohjaan ja luopuu aivoistaan käyttämällä ne ravinnokseen.
The more mobile and complex mammals engage their brains in tasks requiring quick adaptation and plasticity in a constantly changing environment.
Nisäkkäiden aivojen on mukauduttava jatkuvasti muuttuviin olosuhteisiin verraten nopeasti.
In comparison, growth of a mammalian brain is a merry mess.
Nisäkkäiden aivojen kehitys on varsin sotkuista merituppeen verrattuna.
By studying the gene knockouts of HB-GAM and N-syndecan in mice, I have found that HB-GAM and N-syndecan are involved as a receptor-ligand-pair in neural migration and differentiation.
Näitä poistogeenisiä hiiriä apuna käyttäen olen voinut todeta, että sekä N-syndekaani, että HB-GAM osallistuvat keskushermoston kehitykseen sekä suoraan, että epäsuorasti.
HB-GAM competes with the growth factors fibriblast growth factor (FGF)-2 and heparin-binding epidermal growth factor (HB-EGF) in HS-binding, causing NSCs to stop proliferation and to differentiate, and affects HB-EGF-induced EGF receptor (EGFR) signaling in neural cells during migration.
N-syndekaani lisää suoraan hermosolujen migraatiota, mutta osallistuu myös epäsuorasti solujen liikkuvuuden säätelyyn ja luultavasti kemotaksiaan sitomalla HB-EGF kasvutekijää, sekä tukemalla EGF reseptorin välittämää soluliikkuvuutta.
The reason is obvious: Squirt brain needs to perform only a few, predictable functions, before becoming waste.
Alkeellisten eläinten keskushermosto on yksinkertainen ja suorittaa vain muutamia, yksinkertaisia tehtäviä.
The juvenile sea squirt wanders through the sea searching for a suitable rock or hunk of coral to cling to and make its home for life.
Merituppi aloittaa elämänsä muistuttaen sammakon nuijapäätä, ja sen hermosto ohjaa eläimen liikkumista sen etsiessä kiinnittymispaikkaa.
In this work I have followed the role of two molecules contributing to the complexity of mammalian brain development.
Tässä työssä olen seurannut erityisesti proteoglykaania nimeltä N-syndekaani, sekä siihen sitoutuvaa proteiinia, HB-GAM:ia, sekä näiden kahden molekyylin osuutta hiiren keskushermoston kehityksessä.
The number of neurons is exact, no leeway in neural proliferation is tolerated.
Sen kehitys on tiukasti säädeltyä, eikä joustavuutta juuri ole solujen lukumäärän, erilaistumisen ja hermoston kytköksien suhteen.
In the nervous system, this gel traps inside it different molecules: growth factors and ECM-associated proteins.
Proteoglykaanit vangitsevat vettä sokeriosiensa avulla ja samalla kaappaavat vesiliukoisia proteiineja, kuten kasvutekijöitä ja muita säätelyproteiineja.
N-syndecan signaling affects the motility of young neurons, by boosting EGFR-mediated cell migration.
Epäsuora vaikutus esimerkiksi hermosolujen jakaantumiseen välittyy HB-GAM:in estäessä hermosolujen kasvutekijän, FGF-2:n, toiminnan.
They regulate the proliferation of neural stem cells (NSC), guide the migration of neurons, and coordinate the formation of neuronal connections.
Olen keskittynyt näiden molekyylien toimintaan hermoston solujen jakaantumisessa, erilaistumisessa, sekä migraatiossa.
The little brain is more tightly structured than our massive primate brains.
Toimintavaatimuksista huolimatta kehittyneempien nisäkäsaivojen ja alkeellisten eläinten aivojen kehityksessä on samankaltaisuuksia.
Although the regulation of nervous system development varies between species, many regulatory elements remain the same.
Osa aivojen kehitystä säätelevistä mekanismeista on hyvin konservoitunutta.
In development, PGs participate in the organization of the animal body, like in the construction of parts of the nervous system.
Proteoglykaanit osallistuvat eläinten kehitykseen monella tasolla.
Members of this protein family carry out a wide range of functions, from protein translocation and recognition events preceding membrane fusion, to the regulation of programmed cell death.
Tämän perheen jäsenet osallistuvat useisiin solulle elintärkeisiin tehtäviin, kuten valkuaisaineitten solunsisäiseen kuljetukseen ja ohjelmoituun solukuolemaan.
In fact, the membrane insertion process was independent of any protein components and did not require energy.
Yllättäen tämä mekanismi ei näytä tarvitsevan muita avustavia valkuaisaineita eikä energiaa.
Membrane insertion of cytochrome b(5) into the endoplasmic reticulum membrane was found to occur independently of the known protein conducting channels, through which signal peptide-containing polypeptides are translocated.
Esimerkiksi hiivasoluissa puolet valkuaisaineista on kuljetettuina erillisiin soluosastoihin, joissa osa niistä on lisäksi kiinnittyneinä kalvostoissa.
In order to achieve correct protein localization to cellular membranes, conserved membrane targeting and translocation mechanisms have evolved.
Koska valkuaisaineiden esiintyminen väärään aikaan väärässä paikassa voi olla haitallista, on kehittynyt erilaisia hallintamekanismeja.
The correct localization of proteins is essential for cell viability.
Elävissä soluissa valkuaisaineet osallistuvat lähes kaikkiin solua ylläpitäviin toimintoihin.
Instead membrane insertion was observed to be dependent on the lipid composition of the membrane.
Sen sijaan, tutkittujen valkuaisaineiden spontaania asettumista solukalvoihin näyttäisi säätelevän kalvon ominaislaatu.
The focus of this work was membrane targeting and translocation of a group of proteins that circumvent the known targeting and translocation mechanisms, the C-tail anchored protein family.
Tässä väitöskirjatyössä tutkin mekanismeja, jolla erään valkuaisaineperheen jäsenet kiinnittyvät erilaisiin solunsisäisiin kalvostoihin.
Together these mechanisms enable the cell to achieve spatial and temporal regulation of sub-cellular localization of C-tail anchored proteins.
Tällaisia mekanismeja löytyy kaikista elävistä soluista ja ne sisältävät monimutkaisia valkuaisaineista koostuvia ja energiaa kuluttavia porttivahteja .
The targeting of N-Bak was found to depend on the cellular context.
Väitöskirjatyössäni löysin uudenlaisen mekanismin, jolla valkuaisaineita kiinnitetään solukalvoihin.
In my thesis I have been studying the effects of population fragmentation and extinction-recolonization dynamics on genetic and evolutionary processes in the Glanville fritillary butterfly (Melitaea cinxia).
Olen tutkinut väitöskirjassani miten elinympäristön pirstoutuminen vaikuttaa pienten populaatioiden häviämisriskiin tutkimalla sisäsiitoksen seurauksia täpläverkkoperhosilla silloin kun vain yksi naaras kolonisoi tyhjän laikun.
By following the lifetime reproductive success of males emerging at different times in a semi-natural setup, I demonstrated that protandry is adaptive in males, and I was able to rule out, for M. cinxia, alternative incidental hypotheses evoked to explain the evolution of protandry in insects.
Olen myös kiinnostunut elinkierto-ominaisuuksien evoluutiosta pirstoutunessa ympäristössä, ja tutkin väitöskirjassani miksi koiraat kuoriutuvat ennen naaraita, ja miksi jotkut naaraat parittelevat monta kertaa.
Thereafter, I was interested in determining the number and relatedness of individuals colonizing new populations, which I did using a set of microsatellites I had previously developed for this species.
Selvitin tutkimuksessani myös, montako naarasta yleensä perustaa uuden populaation, ja mikä niiden sukulaisuusaste on.
This has been shown to lead to significantly lowered mortality.
Tämän on osoitettu alentavan syöpäkuolleisuutta merkittävästi.
Susceptibility for HNPCC is dominantly inherited with germline defects in the mismatch repair (MMR) genes MLH1, MSH2, MSH6 and PMS2.
Yleisimmin mutatoituneet MMR-geenit ovat MLH1 ja MSH2.
The correct determination of the pathogenicity of a found mutation is very important, as the verification of the causative mutation enables genetic counselling and surveillance of mutation carriers.
Tutkimuksesta hyötyivät suoraan kuvattujen mutaatioiden kantajaperheet, joiden geenivirheen syöpäaltistuksesta saatiin tietoa, mahdollistaen perinnöllisyysneuvonnan ja seurannan kohdentamisen sitä tarvitseville.
Pathogenicity, functional significance and clinical phenotype of mismatch repair gene MSH2 variants found in cancer patients
Syöpäpotilailta löydettyjen MSH2-geenin mutaatioiden vaikutus DNA:n korjaukseen ja syöpäalttiuteen
Hereditary nonpolyposis colorectal cancer (HNPCC) is a hereditary cancer syndrome, which associates with high penetrance of early onset colorectal and endometrial tumours.
Periytyvät mutaatiot geeneissä, jotka vastaavat MMR-proteiinien rakentamisesta, aiheuttavat ongelmia DNA:n korjauksessa ja altistavat kantajansa periytyvälle ei-polypoottiselle paksusuolisyöpäoireyhtymälle (hereditary nonpolyposis colorectal cancer, HNPCC).
A truncating mutation in one of these genes leads to deficient MMR, predisposing the mutation carriers to HNPCC, but a nontruncating mutation can either be neutral or lead to increased cancer risk and HNPCC.
Syövälle altistavien mutaatioiden ohella MMR-geeneistä löydetään säännöllisesti muutoksia, jotka ovat normaalia henkilöiden välistä geneettistä vaihtelua, eikä niiden oleteta lisäävän syöpäaltistusta.
This study significantly contributed to the knowledge of MSH2-associated HNPCC tumorigenesis, especially facilitating the diagnostics and counselling of the associated families.
Työssä tutkittiin kunkin mutaation vaikutusta MSH2-proteiinin normaaliin toimintaan, ja tuloksia verrattiin potilaiden ja sukujen kliinisiin tietoihin.
Most of the carboxy-terminal mutations, situated in the ATPase domain, had an impact on the ability of the protein to bind or release mismatched DNA.
Mutaatiot oli löydetty perheistä, joissa esiintyi paljon syöpiä, mutta niiden vaikutus DNA:n korjaustehoon ja syöpäaltistukseen oli epäselvä.
12 of the studied 18 mutations were found to exhibit severe defects in the functional assays, supporting the hypothesis that these mutations were the underlying cause of the cancer phenotype in mutation carriers.
Analyyseissä normaalisti toimineet 4 mutaatiota eivät todennäköisesti ole syynä syövän syntyyn kyseisillä perheillä.
The aim of this work was to gather functional evidence on the pathogenicity of patient-derived nontruncating MSH2 variants.
Työ selvensi myös mekanismeja, joilla mutatoitunut MSH2-proteiini voi menettää toimintakykynsä.
The majority of the MMR-deficient mutations which were located in the amino-terminal domains of MSH2 demonstrated defects in the protein expression level.
Tutkituista mutaatiosta 12 aiheutti puutteita MMR-korjauksessa.
The results of the functional assays were compared to the clinical characteristics of the mutation carriers.
Varma tieto altistuksen alkuperästä on tärkeä myös niille syöpäsuvun jäsenille, jotka eivät kanna kyseistä mutaatiota.
This study focused on a vertebrate-specific protein called missing-in-metastasis (MIM), which was originally characterized as a metastasis suppressor of bladder cancer.
Tämän väitöskirjatutkimuksen kohteena on hiljattain löydetty proteiini, MIM (Missing-In-Metastasis), joka alun perin löydettiin virtsarakonsyöpäsolujen aggressiivisuutta vähentävänä tekijänä.
Often processes mediated by the actin cytoskeleton, like formation of cellular protrusions during cell migration, are intimately linked to plasma membrane remodeling.
Usein aktiinitukirangasta riippuvaiset soluprosessit, kuten ulokkeiden muodostus solun liikkuessa, ovat sidoksissa muutoksiin solukalvolla.
The actin cytoskeleton is one of the key regulators of cell shape subsequently controlling multiple cellular events including cell migration, cell division, endo- and exocytosis.
Aktiinitukiranka on yksi solun muodon pääsäätelijöistä, ja se onkin välttämätön useille solun perustoiminnoille, kuten jakautumiselle, liikkumiselle sekä endo- ja eksosytoosille.
To understand the physiological functions of MIM, we generated MIM knockout mice.
Ymmärtääksemme proteiinin biologista merkitystä paremmin, teimme MIM-poistogeenisen hiirimallin.
A large set of actin regulating proteins has evolved to achieve and tightly coordinate this wide range of functions.
Aktiinitukirangan toimintaa säädellään erittäin tarkasti lukuisten eri proteiinien avulla.
Thus, a close cooperation between these two cellular compartments is necessary, yet not much is known about the underlying molecular mechanisms.
Solujen täytyykin pystyä tarkasti koordinoimaan aktiinitukirangan ja solukalvon muutoksia, mutta molekyylimekanismit, joilla tämä saavutetaan, ovat hyvin huonosti tunnettuja.
Some actin regulator proteins have so-called house keeping roles and are essential for all eukaryotic cells, but some have evolved to meet the requirements of more specialized cell-types found in higher organisms enabling complex functions of differentiated organs, such as liver, kidney and brain.
Osa aktiinia säätelevistä proteiineista on kaikille soluille välttämättömiä, kun taas toiset ovat kehittyneet nimenomaan tiettyjen erilaistuneiden solujen tarpeisiin.
We demonstrated that MIM regulates the dynamics of actin cytoskeleton via its WH2 domain, and is expressed in a cell-type specific manner.
Tässä työssä osoitamme, että MIM on solutyyppi-spesifinen proteiini, joka säätelee aktiinitukirankaa WH2-domeeninsa avulla.
MIM-deficient mice display no apparent developmental defects, but instead suffer from progressive renal disease and increased susceptibility to tumors.
Havaitsimme, että MIM ei ole välttämätön nisäkkäiden kehitykselle, mutta poistogeeniset hiiret sairastuvat vakavaan munuaistautiin ja altistuvat kasvainten, erityisesti maksasyöpien kehittymiselle.
The cells of multicellular organisms have differentiated to carry out specific functions that are often accompanied by distinct cell morphology.
Erilaistuneet solut omaksuvat niille tyypillisen morfologian.
This indicates that MIM plays a role in the maintenance of specific physiological functions associated with distinct cell morphologies.
Nämä tulokset viittaavat MIM:n rooliin erilaistuneiden solutyyppien morfologian ylläpidossa ja muutoksissa.
Missing-In-Metastasis (MIM) regulates cell morphology by promoting plasma membrane and actin cytoskeleton dynamics
MIM-proteiini aktiinitukirangan ja solukalvon säätelijänä
Interestingly, further examination showed that the IM-domain of MIM displays a novel membrane tubulation activity, which induces formation of filopodia in cells.
Tämä ennen havaitsematon mekanismi johtaa soluissa filopodioiden, solujen liikkumisessa oleellisten ulokkeiden, muodostumiseen.
Our results thus suggest that members of MIM/IRSp53 protein family coordinate the actin cytoskeleton:plasma membrane interface to control cell and tissue morphogenesis in multicellular organisms.
Tässä väitöskirjatyössä esitellyt tulokset esittävät, että MIM säätelee sekä solukalvoa että aktiinitukirankaa ja siten koordinoi solujen muodonmuutoksia erityisesti pitkälle erilaistuneissa kudoksissa.
Taken together, these studies implicate MIM both in the regulation of the actin cytoskeleton and the plasma membrane.
MIM käyttää hyväkseen näitä kahta domeenia kytkien siten toisiinsa solutukirangan ja solukalvon molekyylitason muutokset.
In mammals, there are five members of IM-domain protein family.
MIM-proteiinissa on myös IM-domeeni, jonka havaitsimme kaartavan solukalvoa ulospäin.
Growth is a fundamental aspect of life cycle of all organisms.
Kasvu on olennainen osa kaikkien eliöiden elinkaarta.
Currently very little is known about the molecular mechanisms governing this organ-specific growth.
Tällä hetkellä tiedetään hyvin vähän molekyylitason mekanismeista, jotka säätelevät elinkohtaista kasvua.
Body size varies highly in most animal groups, such as mammals.
Eläinten koko vaihtelee lajien välillä huomattavasti useimmissa eläinryhmissä, kuten esimerkiksi nisäkkäissä.
Furthermore, we were able to locate a variation in a single nucleotide, which carries a susceptibility to colorectal cancer, to an enhancer element and propose a mechanism by which this SNP might be involved in generation of colorectal cancer.
Lisäksi määritimme, että ihmisen paksunsuolen syöpään altistava yhden nukleotidin variaatio sijaitsee tehostajajaksossa ja esitimme mekanismin, jolla tämä yhden nukleotidin muutos voi vaikuttaa syövän syntyyn.
Based on the universal genetic code, we can make sense of this sequence information as far as it codes proteins.
Universaalin geneettisen koodin perusteella pystymme lukemaan ja ymmärtämään saatavilla olevaa DNA-sekvenssitietoa niiltä osin kuin se koodaa proteiineja.
Moreover, growth of a multicellular organism is not uniform enlargement of size, but different body parts and organs grow to their characteristic sizes at different times.
Monisoluisten eliöiden kasvaessa niiden koko ei suurene tasaisesti, vaan eri ruumiinosat ja elimet kasvavat lajityypillisen kokoisiksi kehityksen eri vaiheissa.
The amount of genomic sequence information, including sequence variants within species, is constantly increasing.
Genominlaajuisen sekvenssitiedon määrä kasvaa jatkuvasti, ja se sisältää tietoa myös lajien sisäisistä sekvenssivariaatioista.
The genome sequencing projects have provided complete genomic DNA sequences of several species over the past decade.
Viimeisen kymmenen vuoden aikana on sekvensoitu useiden lajien genomit.
Genomic approach to organ-specific growth control
Elinten kasvunsäätely geeniluennan kautta
However, less is known about the molecular mechanisms that control expression of genes, and about the variations in gene expression that underlie many pathological states in humans.
Huomattavasti vähemmän tiedetään mekanismeista, jotka säätelevät geenien luentaa DNA:sta ja säätelyn variaatioista, jotka ihmisellä aiheuttavat sairauksia.
This is caused in part by lack of information about the second genetic code that consists of the binding specificities of transcription factors and the combinatorial code by which transcription factor binding sites are assembled to form tissue-specific and/or ligand-regulated enhancer elements.
"Toinen geneettinen koodi" koostuu transkriptiotekijöiden tunnistesekvensseistä ja yhdistelmäkoodista, jonka mukaan transkriptiotekijöiden sitoutumispaikat muodostavat geenien luentaa sääteleviä tehostajajaksoja.
A genome-wide prediction of human and mouse enhancer elements generated a large database of enhancer elements.
Teimme genominlaajuisen ennusteen hiiren ja ihmisen tehostajajaksoista.
Predictions validated in transgenic mouse embryos revealed the presence of multiple tissue-specific enhancers in mouse c- and N-Myc genes, which has implications to organ specific growth control and tumor type specificity of oncogenes.
Löysimme c-Myc ja N-Myc –geenien alueelta useita tehostajajaksoja, jotka ohjaavat geenien ilmenemisen tiettyyn kudokseen.