natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The purpose of the research is to de-scribe and explain patient loneliness and the conceptual meaning of professional caring loneliness and to establish empirically whether patients feel they are left alone in care relationships.
Tutkimuksen tarkoituksena on kuvata ja selittää potilaan yksinäisyyttä ja potilaan yksinäisyyden merkitystä hoitosuhteessa sekä tarkastella sitä, missä määrin potilaat kokevat jäävänsä yksin hoitosuhteessa.
The conceptual model developed from the results of this research describe the phenomenon of professional caring loneliness at a conceptual level.
Tuloksista yhteenvetona luotu käsitteellinen malli kuvaa hoitoyksinäisyyden ilmiötä käsitteellisellä tasolla.
The empirical analyses based on this conceptual examination included a qualitative thematic interview with breast cancer and cardiac surgery patients (N=13).
Laadullisessa teemahaastattelussa haastateltiin rintasyöpä- ja sydänleikkauspotilaita (N=13).
The construction of the conceptual model proceeded the measurement pretesting and piloting after evolutionary concept analysis, a qualitative thematic interview and the development of the loneliness scale.
Käsitteellisen mallin rakentaminen eteni käsiteanalyysin, teemahaastattelun ja mittarin rakentamisen jälkeen mittarin esitestaukseen ja pilotointiin.
Furthermore, the aim is to develope a measurement of professional caring loneliness and identify and describe factors that are associated with professional caring loneliness and to develop a conceptual model of patient experiences of loneliness and associated factors.
Lisäksi tavoitteena on rakentaa hoitoyksinäisyyttä kuvaava mittari ja luoda induktiivisesti käsitteellinen malli potilaan hoitosuhteessa kokemasta yksinäisyydestä ja siihen yhteydessä olevista tekijöistä.
The reliability of the CARLOS scale was tested using Cronbach’s alpha. One statement was removed from the scale during the validation process, but data collection was continued with the same battery of questions.
Mittarista poistettiin yksi väittämä validoinnin aikana, mutta aineiston keruuta jatkettiin samalla kysymyspatteristolla.
Professional caring loneliness - A conceptual model of experiences of loneliness among patients in professional caring relationships and associated factors
Potilaan hoitoyksinäisyys : Käsitteellinen malli potilaan yksinäisyydestä hoitosuhteessa ja hoitoyksinäisyyteen yhteydessä olevista tekijöistä
The result of this research showed that professional caring loneliness is a multidimensional phenomenon that comes under the umbrella concept of loneliness.
Tutkimuksen tuloksena saadut potilaan yksinäisyysdimensiot osoittivat potilaan yksinäisyyden olevan monidimensioinen ja hoitoyksinäisyyden käsitteen sijoittuvan yksinäisyyden sateenvarjokäsitteen alle.
This included an examination of how sociodemo-graphic and health-related background factors were associated with patient experiences of loneliness in professional care relationships using Kurskal-Wallis and Mann-Whitney tests.
CARLOS-mittarin toimivuutta haluttiin pilotoida vielä suuremmalla aineistolla (N = 406), jossa myös tutkittiin sosiodemografisten ja sairauteen liittyvien taustamuuttujien ja terveyteen liittyvien muuttujien yhteyttä hoitoyksinäisyyteen Kruskall–Wallis- ja Mann–Whitney-testeillä.
This doctoral dissertation examines a previously unidentified dimension of patient loneliness: experiences of loneliness in professional care relationships, or what is here termed ‘professional caring loneliness’.
Tässä väitöstutkimuksessa tutkitaan potilaan kokemusmaailman aikaisemmin tunnistamatonta yksinäisyysdimensiota, hoitoyksinäisyyttä.
An acceptable factor structure was only found at a sample size of n = 250.
Mittarin esitestausvaiheessa tehtiin eksploratiivinen faktorianalyysi neljällä erikokoisella aineistolla, joista vasta otoskoko n = 250 antoi hyväksyttävän faktorirakenteen.
This work led to the development of a Caring Loneliness Scale (CARLOS) for the measurement of patient experiences of loneliness.
Laadullisen aineiston pohjalta rakennettiin hoitoyksinäisyyttä kuvaava CARLOS-mittari (Caring Loneliness Scale).
Nevertheless, there is still no uniform definition for PJI and existing definitions are based on a varied level of evidence.
Tästä huolimatta tekonivelinfektiolle ei ole olemassa yhtenäistä määritelmää ja olemassa olevat määritelmät pohjautuvat vaihtelevaan näyttöön.
The most common pathogen causing the bacteremias was <i>Escherichia coli</i> (241/643, 37%).
Yleisin veriviljelypositiivisen infektion aiheuttaja oli <i>Escherichia coli</i> (241/643, 37%).
The diagnosis of PJI was based only on the clinician’s opinion in 39 (53%) of the cases not meeting the new criteria set.
Tekonivelinfektion diagnoosi perustui kliinikon mielipiteeseen 39:ssä (53%) niistä tapauksista, jotka eivät täyttäneet uutta tekonivelinfektion määritelmää.
Of the identified 405 PJI cases that met either one or both of the diagnostic criteria sets for PJI, 73 (18%) of the patients fulfilled only the older criteria, whereas only one (0.2%) fulfilled only the new criteria.
Niistä 405:stä tekonivelinfektiotapauksesta, jotka täyttivät joko toiset tai molemmat tekonivelinfektion määritelmät, 73 (18%) täyttivät ainoastaan vanhemmat kriteerit, kun taas pelkästään uudet kriteerit täyttäviä oli ainoastaan yksi (0,2%).
Previous studies have shown that approximately one third of patients with <i>Staphylococcus aureus</i> bacteremia and a joint replacement develop a PJI, but little is known about the risk for other pathogens.
Aiemmat tutkimukset ovat osoittaneet, että noin kolmasosa <i>Staphylococcus aureus</i>-bakteremioista johtaa tekonivelinfektioon potilailla, joilla on tekonivel, mutta muiden patogeenien osalta asiaa ei ole juuri tutkittu.
PJIs can be classified based on their timing with respect to previous surgery into early, delayed and late infections.
Tekonivelinfektiot voidaan jakaa esiintymisajankohdan mukaan varhaisiin, viivästyneisiin ja myöhäisiin infektioihin.
Because of this, PJIs are part of most surgical site infection surveillance programs and considerable efforts are made to prevent them.
Näiden syiden vuoksi tekonivelinfektioita seurataan useimmissa hoitoon liittyvien infektioiden seurantaohjelmissa ja niiden ehkäisyyn käytetään merkittävästi resursseja.
In the longer follow-up period (up to 12 years) the incidence of PJI after primary joint replacement surgery was 1.50% and the incidence rate was 3.3 per 1000 person-years.
Pidemmässä seurannassa (12 vuoteen saakka) tekonivelinfektion ilmaantuvuus oli 1,50% ja ilmaantumistiheys 3,3 tuhatta henkilövuotta kohti.
Most of the late infections are hematogenous in origin, even though hematogenous PJIs can occur any time after surgery.
Suurin osa myöhäisistä infektioista on hematogeenisia, eli veriteitse levinneitä, mutta hematogeeninen tekonivelinfektio voi kehittyä missä vaiheessa vain leikkauksen jälkeen.
In addition, the usefulness of some of the methods used to prevent PJIs, such as screening for preoperative bacteriuria, has been questioned.
Lisäksi joidenkin tekonivelinfektoiden ehkäisyssä käytettyjen menetelmien, kuten leikkausta edeltävän virtsanäytteen seulonnan, merkitys on kyseenalaistettu.
This was most common for beta-hemolytic streptococci (21%, 12/58), <i>S.aureus </i> (20%, 21/105) and viridans group streptococci (16%, 4/25), but rare for gram- negative bacteria (1.3%, 4/314).
Riski oli suurin beetahemolyyttisille streptokokeille (21%, 12/58), <i>Staphylococcus aureukselle</i> (20%, 21/105) ja viridans- ryhmän streptokokeille (16%, 4/25) ja pienin gramnegatiivisille bakteereille (1,3%, 4/314).
Multiple data sources were used to identify PJIs as extensively as possible, especially late PJIs that are not identified by routine infection surveillance.
Tämä tehtiin, jotta tekonivelinfektiot saataisiin tunnistettua mahdollisimman kattavasti, erityisesti myöhäisten tekonivelinfektioiden osalta, koska näitä ei löydetä tavanomaisessa infektioseurannassa.
Data sources to identify PJIs were microbiological results, hospital discharge records and revision surgeries done because of an infection and the hospital’s own infection records, in addition to prospectively collected infection surveillance data.
Prospektiivisen infektioseurannan kautta tunnistettujen tekonivelinfektiotapausten lisäksi tekonivelinfektioiden tunnistamiseen käytettiin mikrobiologisia tuloksia, sairaalan hoitoilmoitusrekisteriä ja infektion vuoksi tehtyjä revisioleikkauksia.
The incidence was lower for hip replacements than for knee replacements: 0.57% vs. 0.77%.
Lonkissa ilmaantuvuus oli hieman matalampi kuin polvissa: 0,57% vs. 0,77%.
On the other hand, there is a continuing search to identify new methods to prevent PJIs.
Toisaalta uusia keinoja ehkäistä tekonivelinfektioita etsitään jatkuvasti.
Furthermore, there was no correlation between the pathogens identified in the preoperative urine culture and those causing the PJIs, and treating the bacteriuria with effective antibiotics did not decrease the risk for developing a PJI (OR 0.62, 95% CI 0.07–5.14).
Leikkausta edeltävässä virtsanäytteessä kasvaneiden taudinaiheuttajien ja tekonivelinfektion aiheuttajien välillä ei myöskään todettu yhteyttä, eikä bakteriurian hoitaminen tehokkailla antibiooteilla vähentänyt tekonivelinfektion riskiä (OR 0,62, 95% LV 0,07–5,14).
A PJI as a consequence of bacteremia developed in 7.2% of the bacteremias (46/643).
Tekonivelinfektio bakteremian seurauksena kehittyi seitsemässä prosentissa (46/643) veriviljelypositiivisista infektioista.
On the other hand, chronic diseases or other patient related factors did not influence the risk of developing a PJI as a consequence of bacteremia.
Pitkäaikaissairaudet tai muut potilaisiin liittyvät tekijät eivät kuitenkaan lisänneet tekonivelinfektioriskiä bakteremian aikana.
On the other hand, preoperative bacteriuria was not associated with an increased risk for PJI in the univariate (OR 0.72, 95% CI 0.34–1.54) or multivariable analysis (OR 0.82, 95% CI 0.38–1.77).
Leikkausta edeltävä bakteriuria ei toisaalta lisännyt tekonivelinfektion riskiä yhden muuttujan (OR 0,72, 95% LV 0,34–1,54) tai monimuuttujamallissa (OR 0,82, 95% LV 0,38–1,77) vuoden seurannassa.
The present study examines two different diagnostic criteria sets used to identify PJIs and potential risk factors and ways of preventing PJIs, with an added emphasis on hematogenous PJIs.
Tässä tutkimuksessa verrataan kahta eri tekonivelinfektion määritelmää tekonivelinfektion diagnosoinnissa ja lisäksi tekonivelinfektion riskitekijöitä ja ehkäisykeinoja.
Of the previously reported risk factors for PJI, male gender (OR 2.21, 95% CI 1.56–3.11), knee replacement (OR 1.43, 95% CI 1.01–2.04) and older age (OR 1.03, 95% CI 1.01–1.05) were associated with an increased risk for PJI in a multivariable analysis, and the effect of diabetes was also almost statistically significant (OR 1.64, 95% CI 0.99–2.73).
Aiemmin raportoiduista tekonivelinfektion riskitekijöistä miessukupuoli (OR 2,21, 95% luottamusväli (LV) 1,56–3,11), polven tekonivel (OR 1,43, 95% LV 1,01–2,04) ja ikä (OR 1,03, 95% LV 1,01–1,05) lisäsivät tekonivelinfektion riskiä monimuuttujamallissa vuoden seurannassa.
Multiple bacteremias increased the risk for developing a PJI during bacteremia (OR 2.29, 95% CI 1.17–4.50) and the highest risk was for bacteremias occurring within one year from previous surgery.
Bakteremian seurauksena kehittyneen tekonivelinfektion riskiä lisäsivät toistuvat bakteremiat (OR 2,29, 95% LV 1,17–4,50) ja riski oli suurin vuoden sisään edeltävästä leikkauksesta ilmaantuneille bakteremioille.
Furthermore, the risk factors for developing a PJI during bacteremia are not known.
Lisäksi riskitekijöitä tekonivelinfektion kehittymiselle bakteremian seurauksena ei tunneta.
During the follow-up of up to 12 years, 542 patients with a joint replacement (out of 14 378, 3.8%) developed at least one episode of bacteremia and 85 patients had multiple bacteremias.
Pidemmässä seurannassa (12 vuoteen saakka) 3,8% (542/14378) potilaista, joilla oli tekonivel, sairasti veriviljelypositiivisen infektion.
In total, there were 643 episodes of bacteremia.
Useampia bakteremioita oli 85:lla potilaalla, ja kaiken kaikkiaan bakteremiaepisodeja oli 643.
PJIs are associated with increased morbidity and mortality and treatment is costly.
Tekonivelinfektio on tekonivelleikkauksen pelätyimpiä komplikaatioita, sillä niihin liittyy merkittävää sairastavuutta ja kuolleisuutta.
There were no PJIs related to bacteremias caused by coagulase-negative staphylococci.
Koagulaasinegatiivisten stafylokokkien aiheuttamiin bakteremioihin ei myöskään liittynyt yhtään tekonivelinfektiota.
In addition, the use of preoperative oral antibiotics was common, with 4106 (18%) joint replacement operations preceded by one or more courses of antibiotics.
Leikkausta edeltävä oraalisten antibioottien käyttö kuitenkin liittyi vähentyneeseen tekonivelinfektion riskiin (OR 0,40, 95% LV 0,22–0,73) ja antibioottien käyttö ylipäänsä ennen tekonivelleikkausta oli yleistä: 4106:tta (18%) tekonivelleikkausta edelsi yksi tai useampia antibioottikuureja.
In a one-year follow-up after primary hip or knee replacement surgery, the incidence of PJI was 0.68% (158/23 171).
Tekonivelinfektion ilmaantuvuus oli 0,68% (158/23171) vuoden seurannassa ensitekonivelleikkauksen jälkeen.
Instead, the overall use of oral antibiotics preoperatively was associated with a decreased risk for developing a PJI (OR 0.40, 95% CI 0.22–0.73).
Diabeteksen vaikutus tekonivelinfektioriskiin oli lähes tilastollisesti merkittävä (OR 1,64, 95% LV 0,99– 2,73).
Diagnosis, Risk Factors and Prevention of Periprosthetic Joint Infections
Lisähuomiota kiinnitettiin bakteremian seurauksena kehittyneisiin tekonivelinfektioihin.
Surgical Treatment of Upper Limb Fractures - An Evidence-based Approach
Yläraajamurtumien leikkaushoito - näyttöön perustuvia näkökohtia
Current scientific evidence on the treatment of these upper limb fractures does not support the changes observed in this thesis.
Tämän hetkinen tutkimustieto ei tue tässä tutkimuksessa havaittuja leikkaushoitokäytäntöjen muutoksia.
The following four studies were based on data obtained from the Finnish National Hospital Discharge Register.
Tutkimuksen aineisto saatiin kansallisesta hoitoilmoitusrekisteristä.
The purpose of this thesis study was to investigate the trends and incidence rates of operative treatment of upper limb fractures in Finland.
Tutkimuksen tavoitteena oli selvittää, onko Suomessa tapahtunut muutoksia tavallisimpien yläraajan murtumien leikkaushoidossa.
A further purpose of the study was to evaluate the reliability of the Finnish National Hospital Discharge Register.
Yhdessä osatyössä arvioitiin lisäksi hoitoilmoitusrekisterin luotettavuutta tämänkaltaisessa tutkimuksessa.
For one reason or another, surgical treatment of common upper limb fractures has increased markedly during recent years.
Muissa osatöissä todettiin eri yläraajan murtumien osalta, että leikkaushoito on lisääntynyt huomattavasti viime vuosina.
There is an urgent and evident need for more high-quality prospective research comparing non-operative and surgical treatment of these fractures.
Tavallisimpien yläraajamurtumien osalta on selkeä tarve korkealaatuisille potilastutkimuksille, joissa verrataan eri leikkaustekniikoita toisiinsa ja toisaalta leikkaushoitoa hoitoon ilman leikkausta.
Between 1987 and 2009 the number and incidence rate of surgically treated humeral shaft fractures increased signifi-cantly, especially in older women.
Värttinäluun ja olkaluun murtumien osalta leikkaushoito on lisääntynyt etenkin vanhemmilla naisilla.
Accuracy of diagnosis as well as accuracy and coverage of procedural coding and external cause of injury were as-sessed.
Arvioitaessa hoitoilmoitusrekisterin luotettavuutta murtumien leikkaushoidon osalta todettiin, että hoitoilmoitusrekisteriin on luotettavasti ja kattavasti kirjattu murtuman diagnoosi, suoritettu toimenpide ja tapaturmaan vaikuttaneet ulkoiset tekijät.
The continuous increase in the surgical activity coincided with the actual fracture rate remaining quite constant, indicating that an increasing proportion of fractures are being treat-ed surgically.
Huomattava leikkausmäärien kasvu viittaa siihen, että leikattavien potilaiden suhteellinen osuus on lisääntynyt.
Concerning distal radius, and proximal as well as humeral shaft fractures, plate fixation has increased, thus diminishing the rate of other surgical techniques.
Uudempi leikkaustekniikka käyttäen levyä murtuman vakauttamiseksi on syrjäyttänyt perinteisempiä leikkaustekniikoita.
There was a clear shift towards plating, mostly at the expense of nailing, in the surgical treatment of humeral shaft fractures.
Tutkimus koostui viidestä osatyöstä, joista neljässä selvitettiin leikkaushoidoissa tapahtuneita muutoksia värttinäluun, olkaluun ja solisluun murtumien osalta.
According to the first study, the Finnish National Hospital Discharge Register is a very reliable source of information, and can be used on assessing trends in the surgical treatment of fractures.
Näin ollen rekisterin tietoja voidaan käyttää arvioitaessa eri murtumien leikkaushoidoissa tapahtuneita muutoksia.
Additionally, different surgical methods need to be compared in a high-quality setting before major changes in the treatment protocols of common injuries are adopted.
Korkeatasoista tutkimusnäyttöä uudempien leikkaustekniikoiden paremmuudesta verrattuna vanhempiin hoitomuotoihin eri yläraajamurtumien kohdalla on niukalti.
The increase in the rate of surgical treatment, especially in plating was greatest in women older than 60 years of age.
Solisluun murtumien leikkaus on sen sijaan yleistynyt miehillä nuoremmissa ikäryhmissä.
The magnitude of the change that was observed in this study was surprising; the overall incidence rate of clavicle fractures increased about ninefold.
Viime vuosina on kuitenkin herännyt epäily, että leikkausinto näitä murtumia kohtaan olisi kasvanut.
The 14 peer-reviewed articles following the introductory article are divided into four thematic sets, the common denominator of which is the concern about the drifting of the comprehensive democratic German and Nordic Bildung / Didactic curriculum tradition into the narrower, competence and skills driven Anglo-American education and curriculum, shaped by the paradoxical alliance of assumedly apolitical instrumental learning theories and neoliberal policy measures.
Teoksen johdantoartikkelin jälkeiset 14 vertaisarvioitua artikkelia jakaantuvat neljään teemakokonaisuuteen, joiden merkittävin yhteinen nimittäjä on huoli saksalais-pohjoiseurooppalaisen Bildung/Didaktiikka -opetussuunnitelmatradition ajautumisesta entistä ahtaammalle oppimisteorioiden jäsentämän, taitoihin ja kompetensseihin rajoittuvan, näennäisesti epäpoliittisen angloamerikkalaisen curriculum-opetussuunnitelmatradition ja sen poliittisen aisaparin, uusliberalismin, puristuksessa.
In addition, the first theme will open up Spencer's educational thinking and its impact on Finnish curriculum thinking.
Lisäksi teemassa avataan spenceriläistä kasvatusajattelua ja sen vaikutusta suomalaiseen opetussuunnitelma-ajatteluun.
The curriculum processes in Finnish basic education, especially the process of reforming the curriculum in 2014 and the local curriculum work, will also be addressed in the second theme of the book.
Niin ikään suomalaisen perusopetuksen opetussuunnitelmaprosessit, erityisesti vuoden 2014 opetussuunnitelman perusteiden uudistamisen prosessi sekä paikallistason opetussuunnitelmatyö, ovat käsiteltäviä sisältöjä teoksen toisessa teemassa.
In addition, the fourth theme presents a meta-analysis of the underlying curriculum thinking and conceptions behind research texts on university curricula.
Lisäksi neljännessä teemassa esitellään meta-analyysi korkeakoulujen opetussuunnitelmaa koskevien tutkimustekstien taustalla vaikuttavasta opetussuunnitelma-ajattelusta ja -käsityksistä.
The first theme, "Knowledge and Education from Antiquity to Global", deals with the topics of civilization, education and knowledge in the Finnish curriculum debate.
Ensimmäisessä teemassa "Tieto ja sivistys antiikista globaaliin" käsitellään sivistystä ja tietoa suomalaisessa opetussuunnitelmakeskustelussa.
The fourth theme, "Higher Education Policy in Change", focuses on neoliberal governance in higher education and universities, first addressing the new ambivalent identities of academic teachers, and how competence, skills and workplace-based curricula have fundamentally altered the concept of knowledge toward an instance of populist de-intellectualization of higher education and neoliberal vocational school.
Neljännessä teemassa "Korkeakoulupolitiikka muutoksessa" fokus on korkeakoulutusta ja erityisesti yliopistoja koskevassa uusliberalistisessa hallinnassa – siinä, miten kyseinen hallinta puhuttelee yliopistojen tutkija-opettajia tai miten osaamisperustaiset ja työelämäkompetensseja tuottavat opetussuunnitelmat ovat muuttaneet perustavanlaatuisesti käsitystä tiedon olemuksesta populistiseen ja epä-älylliseen suuntaan.
The theme ends with a critical examination of the Western concept of civilization and modernity related to issues of white supremacy with affiliations of cultural and racial-ethnic superiority.
Teeman päättää kriittinen länsimaisen, valkoista elitismiä ja rodullis-etnistä ylemmyyttä henkivän, sivistyskäsityksen tarkastelu.
The first article traces back to the antique with the intertwinement of current and historical layers of meanings that are implicated in the modern concepts of civilization and education.
Teemassa jäljitetään niitä antiikkiin palautuvia, edelleen ajankohtaisia, historiallisia merkityskerroksia, joita sivistyksen käsitteeseen sisältyy.
This edited book continues the discussion on curriculum, which began in 2017 in the first book on Curriculum Studies in Finnish.
Siirtymiä ja ajan merkkejä koulutuksessa: Opetussuunnitelmatutkimuksen näkökulmia -teos jatkaa opetussuunnitelmakeskustelua, joka käynnistyi vuonna 2017 julkaistussa ensimmäisessä suomenkielisessä opetussuunnitelmatutkimusta käsittelevässä teoksessa.
The last article questions the assumption, often shared by mainstream academic and common sense alike, that curriculum design and teaching planning should always start with objectives.
Teeman lopussa kyseenalaistetaan historiaan peilaten arkiymmärryksemme siitä, että opetusta on aina suunniteltava tavoitteet edellä.
Exemplarily, the last article critically unpack the process of developing a skills and competence-based curriculum at the University of Applied Sciences.
Teeman lopussa palataan yhden esimerkin välityksellä ammattikorkeakoulun osaamisperustaisen opetussuunnitelman kehittämisen prosessiin.
The next article deals with conceptual interrelatedness between art education and culture, media, and subjectivity.
Kolmannessa teemassa "Tiedonaloja ajassa" pohditaan tiedonalalähtöisyyteen perustuvan oppiainejakoisen kokonaisopetuksen yleissivistäviä vaikutuksia, samoin taidekasvatuksen suhdetta kulttuuriin, mediaan ja subjektiin.
In the third article, the secularist views on citizenship is scrutinized of the neglect of significant citizenship aspects related to broader worldviews by illusorily positioning them in the sphere of private life out of reach of public interest and debate.
Lisäksi havainto siitä, miten sekularistisissa kansalaisuustarkasteluissa kansalaisuuden katsomukselliseen perustaan liittyvät kysymykset pyritään sivuuttamaan tai sijoittamaan rajatusti yksilön privaatin elämän alueelle, herättää pohdintaa.
This focus on early education will arguably make more explicit and visible the assumptions we attach to education and its role and goals in globalized society in general.
Toisessa teemassa "Opetussuunnitelmapolitiikan historiallisia ja ajankohtaisia painotuksia" tarkastellaan varhaiskasvatuksen rakenteiden muutosta tehden samalla näkyväksi niitä oletuksia, joita liitämme kasvatukseen ja sen tehtävään yhteiskunnassa.
The space is also given to currently emerging concerns of eco-social education and reactivated issues by global interconnectedness of social and economic justice as educational goals.
Ajankohtaista opetussuunnitelmien tarkastelua edustaa pohdinta ekososiaaliseen sivistykseen ja oikeudenmukaisuuteen kasvattamisesta.
Follow-up data is available for up to 8 years.
Seuranta-aika oli kahdeksan vuotta.