natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The study applies correlative spatial models utilizing both regression models and machine-learning methods, and fine-scale (1 m2) data on vascular plant, bryophyte and lichen communities from Northern Finland and Norway (69°N, 21°E).
Tutkimus nojautuu alueelliseen mallintamiseen hyödyntäen kattavia laji- ja ympäristöaineistoja Pohjois-Suomesta ja -Norjasta (69°N, 21°E).
The results show, firstly, that plant plant interactions consistently and significantly affect species performance and richness patterns.
Tutkimustulokset osoittavat ensinnäkin, että bioottiset interaktiot vaikuttavat kasvillisuuteen ja sen diversiteettiin.
Secondly, the results make evident that the impacts of biotic interactions vary between species, and, more importantly, that the guild, geographic range and traits of species can indicate the outcome and magnitude of the impact.
Toiseksi, bioottisten interaktioiden vaikutukset vaihtelevat lajien välillä, mutta vaikutuksen suuntaa ja voimakkuutta voidaan arvioida lajien ominaisuuksien perusteella.
These simulations also show that even a moderate increase in the cover of the dominant species can lead to drastic changes in biodiversity patterns.
Tutkimuksen ennusteiden perusteella vähäinenkin kasvu tutkimusalueen valtalajin peitossa voi vähentää lajirunsautta merkittävästi.
The underlying methodology is to incorporate biotic predictors into the abiotic-only models and to examine the impacts of biotic interactions and their dependency on species traits and environmental conditions.
Tämä väitöskirja tutkiikin bioottisten interaktioiden vaikutusta kasvillisuuteen, sekä miten nämä vaikutukset vaihtelevat lajien välillä ja erilaisissa ympäristöoloissa.
Species traits are hypothesized to govern the species-specific outcomes, while the SGH postulates that the frequency of positive interactions is higher under harsh environmental conditions, whereas negative interactions dominate at benign and productive sites.
Kolmanneksi, bioottisten interaktioiden vaikutuksen suunta ja voimakkuus vaihtelee myös ympäristöolojen suhteen siten, että negatiivisimmat interaktiot vallitsevat suotuisissa ympäristöoloissa (ts. tuottoisat ympäristöt), kun positiivisia vuorovaikutuksia ilmenee taas karuissa ympäristöissä (esim. kylmät ja kuivat alueet).
Finally, simulations of species richness, where the cover of the dominant species is modified, demonstrate that the biotic interactions exhibit a strong control over landscape-level biodiversity patterns.
Viimeiseksi, bioottiset interaktiot vaikuttavat kasvillisuuteen koko maisematasolla ja niiden huomiotta jättäminen heikentää siten alueellisia biodiversiteettimalleja.
There are global demands to understand species-environment relationships to enable predictions of biodiversity changes with regard to a warming climate or altered land-use.
Ilmastonmuutos ja maankäytön muuttuminen uhkaavat ekosysteemejä, mikä asettaa tarpeen tarkoille ja realistisille ennusteille biodiversiteetin muutoksista tulevaisuudessa.
The effects of co-occurring species, namely biotic interactions, govern performance and assemblages of species along with abiotic factors.
Bioottiset interaktiot (= lajien väliset vuorovaikutukset) vaikuttavat lajien levinneisyyteen abioottisten (mm. lämpötila, vesi) tekijöiden ohella.
From an applied point of view, our study highlights the importance of recognizing biotic interactions in future forecasts of biodiversity patterns.
Tämä tutkimus osoittaa, että näitä ennusteita on mahdollista parantaa huomioimalla bioottiset interaktiot malleissa.
This thesis complements the understanding of biotic interactions in ecosystems by demonstrating their fundamental, yet species-specific and context-dependent, role in shaping species assemblages and performance across landscapes.
Ymmärrys bioottisten interaktioiden merkityksestä biodiversiteetille on kuitenkin vähäistä, mutta tätä voitaisiin täydentää useita lajeja ja ympäristöoloja yhtäaikaisesti käsittelevillä alueellisilla malleilla.
Moreover, the modelling frameworks themselves, conventionally based on abiotic predictors only, could benefit from incorporating biotic interactions and their context-dependency.
Lisäksi myös alueellisia biodiversiteettiennusteita voitaisiin parantaa huomioimalla bioottiset interaktiot malleissa.
In addition to conventional distribution models of individual species (SDM), also species richness, traits and fitness are modelled to capture the community-level impacts of biotic interactions.
Mallinnuksessa käytetään niin yksittäisiä lajilevinneisyysmalleja, kuin myös lajirunsautta ja -rakennetta ja lajien kelpoisuutta tarkastelevia malleja.
For instance, vascular plant species, particularly competitive ones, respond mainly negatively to the dominant species, whereas lichens tend to show more positive responses.
Bioottisten interaktioiden vaikutus voi olla negatiivinen (esim. lajien välinen kilpailu) tai positiivinen (esim. auringon paahteelta suojaaminen), ja vaikutuksen suunnan ja voimakkuuden on havaittu riippuvan lajeista ja vallitsevista ympäristöoloista.
While in some cases the infection can simply be carefully monitored without treatment, antimicrobials are often prescribed.
Vaikka pelkkä seuranta voi riittää äkillisen välikorvatulehduksen hoidoksi, usein hoitona käytetään antibioottia.
Two of the typical AOM pathogens, Haemophilus influenzae (Hi) and Moraxella catarrhalis (Mc), were uncommon among the hospitalized patients.
Kaksi tavallisimmista äkillisen välikorvatulehduksen taudinaiheuttajista, Haemophilus influenzae ja Moraxella catarrhalis, olivat sen sijaan harvinaisia komplisoitunutta välikorvatulehdusta sairastavilla potilailla.
In our third study, we examined the medical records of all (n=166) patients hospitalized at our institution from 1970 to 2012 due to intracranial abscesses (IA), including those of otogenic background (oIA).
Kaikkien aivopaiseen vuoksi sairaalahoitoon HUS:n Neurokirurgian klinikalle vuosina 1970 2012 joutuneiden potilaiden (166) sairauskertomustiedot käytiin läpi.
Some middle ear infections spread into surrounding structures, leading to intratemporal or extratemporal (extracranial or intracranial) complications.
Välikorvatulehdus voi levitä välikorvaa ympäröiviin rakenteisiin aiheuttaen vakaviakin komplikaatioita (esim. kartiolisäketulehdus, aivopaise).
Otogenic IAs are quite rare, however, and became less common over our study period.
Korvaperäiset aivopaiseet olivat tutkimusaineistossa kuitenkin harvinaisia, ja niiden määrä vähentyi tutkimusjakson kuluessa.
In the fourth study, we evaluated the bacteriology in relation to the patients clinical findings and treatment in all (n=160) adult patients treated at our institution from 2003 to 2012 for AOM or acute mastoid infection.
Äkillisen kartiolisäketulehduksen tai välikorvatulehduksen vuoksi HUS:n Korvaklinikalle sairaalahoitoon vuosina 2003 2012 joutuneiden potilaiden (100 lasta, 160 aikuista) sairauskertomustiedot käytiin läpi.
Streptococcus pneumoniae (Pnc), especially its resistant strains, caused severe symptoms and often led to mastoidectomies.
Streptococcus pneumoniae on tavallinen välikorvatulehduksen taudinaiheuttaja, myös tässä tutkimuksessa.
Over our 42 year study period, oIAs became less common and typically developed following chronic middle ear infections, often in connection with cholesteatoma.
Korvaperäiset aivopaiseet harvinaistuivat ajan kuluessa, ja ne liittyivät yleensä pitkäkestoiseen välikorvatulehdukseen ja helmiäiskasvamaan.
Pnc, especially its resistant strains, was less common in children hospitalized for AOM compared to AM, and less common in adults than children.
Äkillinen välikorvatulehdus on yksi lasten tavallisimmista taudeista; aikuisilla se on lapsia harvinaisempi.
Pseudomonas aeruginosa (Ps) typically affected older children with prior tympanostomy tubes and generally caused milder symptoms.
Erityisesti kartiolisäketulehdusta sairastavilla lapsipotilailla esiintyi muita lapsia ja aikuisia enemmän tavallisille korvatulehduksen hoidossa käytettäville antibiooteille vastustuskykyisiä Streptococcus pneumoniae -kantoja.
This thesis focuses on complicated otitis media and the causative factors of its complications.
Tässä tutkimuksessa selvitettiin komplisoituneen välikorvatulehduksen taustatekijöitä.
Furthermore, the bacteriological etiology of hospitalized AOM and AM patients was different compared to outpatient AOM.
Bakteereiden suhdetta taudinkuvaan ja hoitoon arvioitiin, ja potilasryhmien tietoja vertailtiin keskenään.
Before the development of antimicrobial treatment, complications due to middle ear infections were common, potentially causing severe symptoms or even death.
Ennen antibioottien kehittämistä välikorvatulehduksen komplikaatioita esiintyi nykyistä enemmän.
In adults, severe AOM, AM, and LM seem to compose a continuum that may lead to chronic otitis media and its acute complications, including oIAs.
Välikorvatulehduksen komplikaatiot voivat johtaa pitkäkestoiseen välikorvatulehdukseen ja sen akuutteihin komplikaatioihin, myös aivopaiseisiin.
The clinical picture of AM in children differed according to the causative pathogen.
Avohoidossa hoidettava välikorvatulehdus eroaa sairaalahoitoon johtaneesta välikorvatulehduksesta ja kartiolisäketulehduksesta.
Caution is required, however, when prescribing antimicrobials as their excessive use has led to antimicrobial resistance; this resistance has been seen among some of the causative pathogens for these infections.
Turhaa antibioottien käyttöä on vältettävä, mutta komplisoitunutta tautia sairastavat potilaat on tunnistettava varhain ja hoidettava tehokkaasti.
Only one other series comparable in scope to ours has been previously published.
Aiemmin on julkaistu vain yksi sarja, joka on nyt julkaistun sarjan kokoinen.
Saccular aneurysms were more common than fusiform PCA aneurysms (76% vs. 24%).
Sakkulaariset aneurysmat olivat yleisempiä kuin fusiformiset (76 % vs. 24 %).
Most ruptured PCA aneurysms are smaller than 10 mm and distally located.
Suurin osa vuotaneista PCA-aneurysmista on pienempiä kuin 10 mm ja ne sijaitsevat suonessa distaalisesti.
The overall incidence is less than 1%, representing around 7% of posterior circulation aneurysms.
Niiden insidenssi on alle 1 % kaikista aneurysmista ja noin 7 % takakierron aneurysmista.
Conclusion: PCA aneurysms are infrequent vascular lesions that are often associated with other vascular pathologies.
Yhteenveto: PCA-aneurysmat ovat harvinaisia vaskulaarisia muutoksia, jotka usein liittyvät muihin verisuonien patologioihin.
Due to this low incidence, most of the institutional series on PCA aneurysms are small and contain less than 25 patients.
Matalan insidenssin vuoksi valtaosa potilassarjoista on pieniä, korkeintaan 25 potilaasta.
The presented study analyzes and describes the characteristic features of PCA aneurysms as well as investigates the relevant treatment strategies and their outcomes.
Nyt tehty tutkimus analysoi ja kuvaa PCA-aneurysmien erityisominaisuuksia, hoitostrategioita ja hoidon tuloksia.
Detailed analyses of cerebral angiographies were conducted for 93 PCA aneurysms in 81 patients.
Aivovaltimoangiografioiden yksityiskohtainen analyysi tehtiin 81 potilaalle, joilla oli yhteensä 93 PCA aneurysmaa.
Results: Of the 121 patients with 135 PCA aneurysms, 52 (39%) aneurysms were ruptured and 83 (61%) unruptured .
Tulokset: 121 potilaalla oli yhteensä 135 PCA-aneurysmaa: näistä vuotaneita oli 52 (39 %) ja vuotamattomia 83 (61 %).
A further subgroup analysis of 34 patients diagnosed with 37 PCA aneurysms treated via subtemporal approach was also performed.
Edelleen analysoimme 34 potilasta, joilla oli hoidettu 37 PCA-aneurysmaa subtemporaalireitin kautta.
Analyzing the subtemporal approach we found that most complications were not related to the subtemporal approach itself but to the specific nature of the PCA aneurysms treated and the chosen strategy.
Subtemporaalireittiä käytettäessä valtaosa komplikaatioista ei liittynyt leikkausreittiin vaan PCA-aneurysmien erityisominaisuuksiin ja aneurysman sulkutekniikkaan.
The saccular PCA aneurysms have a typical dome orientation at each PCA segment.
Sakkulaariset aneurysmat suuntautuvat tiettyyn suuntaan eri PCA:n osissa.
Saccular aneurysms (n=69, 74%) had a characteristic dome projection for each location: P1 segment, upward (67%); P1/P2 junction, anterior/upward (80%); P2 segment, lateral (67%); and P3 segment, posterior (50%).
Vuotaneiden aneurysmien mediaanikoko oli 7 mm ja vuotamattomien 4 mm. Sakkulaaristen aneurysmien (n=69, 74 %) suuntautuminen riippui aneurysman sijainnista: P1-aneurysmat suuntautuivat ylös (67 %), P1/P2 eteen/ylös (80 %), P2 sivulle (67 %) ja P3-aneurysmat taakse (50 %).
Frontolateral approaches allow the treatment of proximal PCA aneurysms and ipsilateral anterior circulation aneurysms inside the Circle of Willis.
Frontolateraalisen reitin kautta voidaan hoitaa sekä proksimaalinen PCA-aneurysma että samalla puolella circulus Willisissä olevat aneurysmat.
Objective: Aneurysms of the posterior cerebral artery are rare vascular lesions.
Tausta: Takimmaisen aivovaltimon (posterior cerebral artery, PCA) aneurysmat ovat harvinaisia.
Microsurgery and endovascular treatment are effective options for the occlusion of PCA aneurysms.
Mikrokirurgia ja endovaskulaarinen hoito ovat molemmat tehokkaita PCA-aneurysmien sulussa, mutta yksilöllinen hoitostrategian suunnittelu on tarpeen.
A particular focus is in the description and analysis of PCA aneurysms treated from a subtemporal approach and the pres - entation of an associated aneurysm treatment from a lateral supraorbital approach.
Erityinen painoarvo on subtemporaalireittiä hoidettujen PCA-aneurysmien analyysillä, sekä lateraalista supraorbitaalista reittiä PCA-aneurysman ohessa hoidettujen aneurysmien kuvauksella.
Patients and Methods: We reviewed 121 patients diagnosed with 135 PCA aneurysms, all of whom were treated between 1980 and 2012 at two Finnish neurosurgical units (Department of Neurosurgery at the University of Eastern Finland, Kuopio and Department of Neurosurgery at the University of Helsinki).
Potilaat oli hoidettu kahdessa suomalaisessa neurokirurgian yksikössä (KYS Neurokirurgia ja HYKS Neurokirurgia) vuosina 1980 2012.
Additionally, twelve historical (pre-1980) cases were presented.
Lisäksi kuvaamme 12 ennen vuotta 1980 hoidettua potilasta.
The following distribution along the PCA segments was observed: P1 segment (n=53), P1/2 junction (n=39), P2 segment (n=28), and P3 segment (n=15); no P4 segment aneurysms were found.
Aneurysmista sijaitsi P1-segmentissä 52, P1/2 haarautumiskohdassa 39, P2-segmentissä 28 ja P3-segmentissä 15.
Despite commonly adequate vessel collateralization of the distal PCA territory, preservation or reconstruction of the parent vessel is crucial for favorable treatment outcomes.
Hyvän hoitotuloksen saavuttamiseksi PCA:n säilyttäminen avoimena on välttämätöntä huolimatta kollateraalikierrosta.
The subtemporal approach is favorable for the treatment of PCA aneurysms in proximity to the tentorium.
Subtemporaalireitti soveltuu hyvin pikkuaivoteltan proksimaalipuolella sijaitsevien PCA-aneurysmien hoitoon.
The most common (12 out of 34; 35%) serious complication in this series was an ipsilateral PCA infarction after parent vessel occlusion.
Yleisin vakava komplikaatio oli saman puolen PCA:n sulusta aiheutunut aivoinfarkti.
Drug delivery systems (DDS) have been developed in the last decades to improve the pharmacological properties of free drugs by modifying their pharmacokinetic profile and biodistribution.
Siksi viime vuosikymmeninä on kehitetty lääkeannostelumuotoja, joilla voisi parantaa vapaan lääkeaineen farmakologisia ominaisuuksia, muokkaammalla aineiden farmakokineettista profiilia sekä biologista jakautumista.
Additionally, chemotherapeutic agents are nonspeciﬁc in nature, leading to deleterious off-target side effects, and poor therapeutic efficacy.
On tunnettua, että solunsalpaajahoidoissa käytettävät kemoterapeuttiset aineet ovat luonteeltaan epätarkkoja mikä aiheuttaa haitallisia sivuvaikutuksia muualle kuin kohteena olevaan kudokseen sekä johtaa usein matalaan terapeuttiseen tehoon.
In this thesis, multiple approaches were used for the design and fabrication of hybrid composites for drug delivery and cancer therapy, including PSi and polymer‒drug conjugate-based DDS produced by different modalities of the microfluidics technology and pH-switch nanoprecipitation.
Tässä väitöstyössä kehitettiin ja valmistettiin lääkeannosteluun sekä syöpähoitoon tarkoitettuja huokoinen pii- tai polymeeri-lääkeaine −pohjaisia yhdistelmävalmisteita.
Therefore, targeted therapy plays a very important role in cancer treatment, although not without obstacles, since DDS have to overcome a number of biological barriers following their intravenous administration, including renal clearance or opsonization-mediated phagocytosis and efficient extravasation to the tumor.
Lisäksi, kun käytetään edistyneitä lääkkeen annostelumuotoja syövän hoidossa, pystytään rajoittamaan syöpälääkkeiden sivuvaikutuksia ja lisäämään terapeuttista tehoa, välttämällä lääkeaineen ennenaikainen vapautuminen verenkierrossa sekä kohdentamalla aineet kasvainalueelle.
This nanocomposite was extremely efficient avoiding drug release from PSi under physiological conditions, while allowing the release of the drug upon acidification of the medium.
Väitöstyön ensimmäisessä osassa hahmotellaan lääkeannostelumuotojen käyttöä veteen niukkaliukoisten lääkeaineiden liukenemisnopeuden parantamisessa, samalla kun aineiden vapautumista säädetään pitkäaikaisen terapeuttisen vaikutuksen aikaansaamiseksi.
Thereupon, a tumor targeted theranostic nanoplatform with dual pH- and magnetic-response capacity was designed.
Valmistusmenetelmät perustuvat mikrofluidiikkaan tai pH-kytkin nanosaostukseen.
These can protect the drugs from the potentially harsh external conditions found in the biological fluids, and improve their dissolution rate by different strategies, overall increasing the therapeutic activity of the drugs.
Annostelumuodoilla voidaan eri tavoin parantaa lääkeaineiden liukenemisnopeutta sekä suojella näitä entsymaattiselta hajoamiselta tai hajoamiselta maha-suolikanavassa kulkeutumisen aikana.
Major limitations for newly developed drug molecules are the poor water solubility and stability, which can be addressed by DDS.
Lähestymistapoja lääkeannosteluun ja syöpähoitoon tarkoitettujen yhdistelmävalmisteiden kehittämiseen ja valmistamiseen Uudet lääkeaineet ovat usein huonosti veteen liukenevia, mikä vaikeuttaa niiden annostelua potilaille tai saattaa jopa estää niiden pääsyn markkinoille.
In linear regression, the thesis concentrates on sequential methods for selecting a subset of the variables present in the data.
Lineaaristen mallien osalta väitöskirja keskittyy menetelmiin, joiden avulla voidaan valita sovelias joukko selittäviä muuttujia.
These values were obtained by large-scale simulations and they highlight the fact that the vast number of possible phylogenies necessitates a sufficiently large data set.
Tärkeän osan väitöskirjatutkimusta muodostavat laajamittaiset simulaatiokokeet, joilla kartoitetaan, kuinka paljon aineistoa parsimoniamenetelmä vähintään tarvitsee tuottaakseen uskottavia tuloksia.
Model selection is the task of selecting from a collection of alternative explanations (often probabilistic models) the one that is best suited for a given data set.
Tietoa analysoitaessa voidaan usein vertailla monia vaihtoehtoisia malleja havaintojen selittämiseen.
Model Selection Methods for Linear Regression and Phylogenetic Reconstruction
Väitöskirjassa käsitellään menetelmiä soveliaan mallin valintaan lineaaristen ja fylogeneettisten mallien tapauksissa.
In addition, the thesis shows how these methods may be used to enhance a novel algorithm for removing noise from images.
Väitöskirjassa myös sovelletaan lineaaristen mallien mallinvalintamenetelmiä harmaasävykuvien laadunparannukseen.
The thesis also introduces a new sequential model selection method that is an intermediate form between SNLS and the Predictive Least Squares (PLS) method.
Väitöskirjassa esitetään teoreettisia tuloksia, jotka puoltavat sekä aiemmin tunnetun SNLS-menetelmän että väitöskirjassa esitellyn uuden menetelmän käyttöä sellaisissa tilanteissa, joihin lineaariset mallit ylipäätään soveltuvat.
For phylogenetic reconstruction, that is, the task of inferring ancestral relations from genetic data, the thesis concentrates on the Maximum Parsimony (MP) approach that tries to find the phylogeny (family tree) which minimizes the number of evolutionary changes required.
Erityisesti tarkastellaan niin kutsuttua parsimoniamenetelmää, joka tuottaa evolutionaaristen muutosten määrän minimoivan sukupuun.
This thesis studies model selection methods for two domains, linear regression and phylogenetic reconstruction, focusing particularly on situations where the amount of data available is either small or very large.
Väitöskirjan toinen keskeinen teema on mallinvalinta fylogeneettisessä rekonstruktiossa eli lajien sukupuiden päättelyssä niiden genomien perusteella.
The thesis provides values for various numerical indicators that can be used to assess how much confidence may be put in the phylogeny reconstructed by MP in various situations where the amount of data is small.
Lisäksi eri menetelmien toimivuutta tarkastellaan kokeellisesti tilanteissa, joissa datapisteitä on käytettävissä vain vähän.
Modern-day society is strongly individualistic in its way of acknowledging success as an accomplishment of an individual contributor.
Nykyinen yhteiskunta perustuu mielikuviltaan vahvasti yksilökeskeiselle näkökulmalle.
The research method developed for this study was a data-driven, systematic qualitative analysis of the content of the discussion.
Tutkimuksessa kehitettiin laadullinen systemaattinen analyysimetodi, jolla toteutettiin kolmen opettajaryhmän litteroidun keskusteluaineiston sisällönanalyysi.
Because of these differences between the teams, the results also highlight a need for further development in arranging this type of in-service education in order to enable all teams to learn to create new knowledge successfully.
Samalla tutkimus osoittaa myös uuden tiedon tuottamisen vaikeuden ja tarpeen opettajien täydennyskoulutuksien kehittämiseen, jotta kaikki ryhmät voisivat onnistua oppimisessa ja kehittää uutta.
Consequently, it is also important to understand how we create knowledge with equal peers and how to arrange a process of collaborative knowledge creation.
Näin ollen on tärkeää ymmärtää, miten uutta tietoa voidaan luoda yhteistyössä muiden vertaisten kanssa.
Nevertheless, in the field of education research, research focusing more on the collaborative process of knowledge creation among adult peer groups is scarce.
Tästä huolimatta aikuisista koostuvan vertaisryhmän uuden tiedon kehittämistä on kasvatustieteen näkökulmasta tutkittu suhteellisen vähän.
New knowledge was created, as defined in this study, through developmental collaboration, which this study defines as a theory-based further development of ideas and as questioning and reifying ideas in symmetrical peer-to-peer collaboration.
Tutkimuksessa kehitettiin kehittävän kollaboraation käsite, joka voidaan tutkimuksen perusteella määritellä teoriaa hyödyntäväksi, toinen toistensa ideoita edelleen kehittäväksi, kyseenlaistavaksi ja konkretisoivaksi vertaisryhmän toiminnaksi.
The research data for this study came from video recordings of the teachers’ group discussions held during the in-service education session.
Tutkimuksen videoaineisto kerättiin ryhmäkeskusteluista, joiden tarkoituksena oli kehittää kotitalouden aineenopetusta opettajille järjestetyssä opetussuunnitelman muuttumiseen liittyvässä täydennyskoulutuksessa.
The theoretical grounds for the study are based on Vygotsky’s concept of the zone of proximal development (ZPD).
Tutkimuksen teoreettisen ytimen muodostavat Vygotskin lähikehityksen vyöhykkeen (LKV) käsitteen pohjalta kollaboraatio, arkitiedon ja teoriatiedon yhdistyminen sekä yhteisen uuden tiedon tuottaminen.