natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The basic questions in my inquiry are: How does an ecologist reconstruct the school educational process (vocational adult education), what is the ecology of education and what is ecologically sustainable education?
Miten kasvatus ja opetus hahmottuvat ekologisen ajattelun heijastumana: Mitä on oppimisen ekologia, mitä on ekologisesti kestävä kasvatus ja miten tämä tulisi ottaa huomioon oppilaitosten toiminnassa?
In this context the ecology of education represents the organic cultivation of knowledge rather than industrial reproduction of science and information.
Ekologisesti kestävä kasvatus voidaan tässä ymmärtää vaikka koulutuksen luomutuotannon malliksi vaihtoehtona tiedon tehoviljelylle.
Normally, ecology is considered as a biological science, a system based approach to the processes and structures in the nature.
Kasvatustiede perustuu yleensä antroposentriseen näkemykseen, joka korostaa ihmisen erilaisuutta ja irrallisuutta luonnon prosesseista.
The ecology of learning, ecology of education, are not very commonly used terms in the Finnish educational reporting.
Tutkimuksen yhtenä tuloksena voidaan todeta mm. se, että ekologinen lähestymistapa ei juuri tule esille suomalaisessa kasvatustieteellisessä tarkastelussa.
The ecological sustainability of education and learning (sustained learning, learning to last) is an ethical agenda for schools and other educational institutions: The main objective of ecologically sound education is to provide learning human beings with skills and knowledge to cope with the changing environment.
Tarkastelu oppimisen ja kasvatuksen ekologisesta kestävyydestä on eettinen ja koulutuspoliittinen kannanotto: Kasvatuksen tulee turvata ihmisyksilön ja hänen edustamansa sosiaalisen yhteisön jatkuva kehittymisen ja sopeutumisen mahdollisuus.
The ecology of education employs the best available learning technologies and is sensitive to the individual limitations and cultural differences in the learning community.
Koulutus toteutetaan parhaalla mahdollisella oppimisen tekniikalla ja siinä sovelletaan tuottajan vastuuta.
The ecological approach in education is supported by scientific theories on human brains and information management ­ autopoiesis by Maturana and Varela (1987) as one of the most popular reconstructions.
Yhtenä perustana oppimisen ja kasvatuksen ekologian tarkastelulle on Maturanan ja Varelan (1987) kuvaus tiedon ja tietämisen biologisista perusteista: Tietäminen on aktiivista toimintaa ja oppiminen on eliön rakenteen reaktiota ympäristön muutoksen.
Generally, the ecological and interdisciplinary approach is not yet very popular in the Finnish tradition of sciences.
Ekologinen ajattelu on vielä varsin harvinaista rationaaliseen perinteeseen nojautuvissa tiedeyhteisöissä.
More globally, a Google-search in the internet demonstrates that human ecology is quite well established as a new discipline especially in the Universities in North America, Australia and New Zeeland.
Ihmisen ekologia (human ecology) on monimuotoisena oppiaineena monissa amerikkalaisissa yliopistoissa, samoin Australiassa, Uudessa Seelannissa ja konservatiivisena pidetyssä Englannissakin.
The ecology of education is an interdisciplinary science, not based on positivism but rather on fuzziology and chaos theory.
Kasvatusekologia on monitieteistä tarkastelua, jota ei perinteisessä mielessä voi pitää kovin eksaktina tieteenä ­ tietoajattelussa on osin fuzzy-logiikkaan ( sumea logiikka ) liittyviä piirteitä.
Modern constructivism is based on the idea of interaction between the reconstruction of information, environment and individual experience.
Oppiminen ja uuden tiedon omaksuminen riippuu ympäristöstä ja yksilöllisestä henkilöhistoriasta.
My PhD thesis, The Ecology of Learning ­ Sustainable Education, is an inquiry in the ecological approach and the use of ecological terminology, language of ecology , in learning and education.
Väitöskirjatutkimuksen kasvatustieteen valtavirrasta poikkeava näkökulma on ekologisen ajattelun yhdistäminen oppimisen ja kasvatuksen teorioihin ja käytäntöihin.
Often contradicting information may bring learners to a conflict with competing scenarios that may result as a burn out -syndrome.
Voimistuva ja ristiriitainen tietotulva vaikuttaa useiden tutkijoiden mukaan osaltaan burn out -käsitteellä tunnetun henkisen ylikuormituksen syntymiseen.
Ecology of education, eco-education as an alternative term, may be ideologically biased, either politically or with western religious or oriental philosophies.
Ekologiseen ajatteluun liittyy usein myös uskonnollinen, poliittinen tai joku muu filosofinen painotus.
The practical framework for the inquiry is the interdisciplinary nature of education with a variety of different agents in a multilayered interactive environment.
Tutkimuksen lähtökohtana on nykyinen monessa suhteessa ristiriitainen opetuksen ja kasvatuksen maailma.
For adult education in educational institutions the changes in work organizations are a challenge that will call for new practical approaches in competence development.
Erilaisten tietotapahtumien kokemus tallentuu muistiin ja uusien tietotapahtumien yhdistäminen aiempiin kokemuksiin lisää todennäköisyyttä reagoida oikein myös uusissa oppimistilanteissa.
This is a qualitative study based on scientific literature and materials published in the Internet, an application of history and cultural studies.
Lähestymistapa on ehkä yleisempi historian- ja kulttuurintutkimuksessa kuin kasvatustieteissä.
One of the main tendencies is the emphasis on learning in natural environments and contexts other than formal schools.
Oppimisen kriittistä rajaa ei ylitetä ­ tämä perustuu oppimisen edistymisen jatkuvaan seurantaan ja opetuksen yhdistämiseen aikaisempiin oppimistuloksiin.
The agenda of ecological sustainability in education is a response to continuously growing and diversifying information flow in human societies.
Ekologisen tarkastelun tarpeellisuutta kasvatuksessa voidaan perustella erityisesti nykyisen informaatiotulvan asettamilla kriittisyyden vaatimuksilla.
The first phase of my inquiry is a literature review and analysis of the contents as a reflection with my practical experience as an adult educator and my academic background in ecology and nature conservation.
Tutkijan pitkäaikainen työkokemus ammatillisen aikuiskoulutuksen tehtävissä on vaikuttanut keskeisesti sekä tutkimuksen aiheen että toteutustavan valintaan ja heijastuu myös tutkimuksen tuloksissa.
The study population comprised initially non-diabetic siblings of affected children derived from the Childhood Diabetes in Finland (DiMe) Study, and genetically susceptible young children, who participated in the population based Finnish Type 1 Diabetes Prediction and Prevention (DIPP) Study.
Tutkimusaineiston muodostivat Lapsuusiän diabetes Suomessa (DiMe) ­tutkimuksen sisarusaineiston vasta-ainepositiiviset lapset ja ne Diabeteksen ennustamis- ja ehkäisytutkimukseen (DIPP) osallistuvat lapset, Turusta, Oulusta ja Tampereelta, joilla on ensinnäkin perinnöllinen alttius, mutta myös autovasta-aineita veressään.
This thesis aimed at characterizing the humoral immune response to T1D-associated autoantigens, such as the 65 kDa isoform of glutamic acid decarboxylase (GAD65), the protein tyrosine phosphatase (PTP)-related IA-2 and IA-2 molecules, and insulin, and at assessing the utility of the epitope recognition and isotype pattern of such antibodies as surrogate markers for disease development in preclinical T1D.
Tässä väitöskirjatyössä ("Characterization of autoimmune response in preclinical type 1 diabetes") määritettiin diabetekseen liittyvien autovasta-aineiden alaluokkien ja isotyyppien (IgG1-4, IgA, IgE ja IgM) pitoisuuksia ja epitooppispesifisyyttä diabeteksen prekliinisessä vaiheessa, sillä näin voidaan saada käsitys immuunivasteen suunnasta.
Accordingly IgE-IA-2 antibody reactivity may be a marker of an immune response providing protection against or delaying progression to T1D among IA-2 antibody-positive children.
Samoin IgE -vasteen ilmaantuminen IA-2 antigeenia kohtaan heijasti suojaavan vasteen kehittymistä, sillä niillä lapsilla, jotka eivät sairastuneet, tai joiden sairastuminen tapahtui myöhemmin, oli havaittavissa IgE-IA-2 luokan vasta-aineita seerumissa.
These autoantibodies are well-established diagnostic markers of an ongoing immune process in the islets, and thus provide a potential tool for identifying individuals at risk for subsequent development of the disease.
Tavoitteena oli selvittää miten humoraalinen immunivaste muuttuu, ja arvioida löytyisikö näiden vasta-aineiden alaluokista uusia immunologisia mittareita, joiden avulla voitaisiin tulevaisuudessa tunnistaa suuressa sairastumisriskissä olevat yksilöt ja kohdistaa mahdolliset ehkäisevät hoitotoimet tähän ryhmään.
Type 1 diabetes (T1D), one of the most serious and common metabolic disorders in children and adolescents, is a chronic autoimmune disease.
TYYPIN 1 DIABETEKSEN ENNUSTAMINEN ON HAASTEELLISTA Lapsuusiällä alkava diabetes on tyypillisesti tyypin 1 diabetes (T1D) eli insuliininpuutosdiabetes.
It is the result of destruction of the insulin-producing beta cells in the pancreas.
Tämä viittaa siihen, että heikko insuliinispesifinen Th1-vaste suojasi näitä lapsia sairastumasta.
The humoral immune response to GAD65 was initially observed as a simultaneous response to the middle (M) and carboxy (C) terminal regions of the GAD65 molecule in most siblings of affected children, and if the response was initially restricted to the middle region, it rapidly spread to the C-terminal domain and in a few cases later to the amino (N) terminal domain.
Kolmen eri antigeenin immunologisia vasteita mitattiin yhteensä neljässä eri osatyössä, ja tuloksina havaitsimme seuraavaa: GAD65-vasta-aineiden epitooppispesifisyyksiä mittaamalla ei kyetty tunnistamaan lapsia, joilla olisi suurentunut riski sairastua tyypin 1 diabetekseen, mutta IA-2 vasta-aineiden spesifisyys juxtamembraani(JM)alueen epitooppia kohtaan lisäsi lasten riskiä selvästi.
Responses of IgG2-, IgG4-, IgM-, and IgA-GAD65Abs were observed frequently, whereas IgE- and IgG3-GAD65Ab responses were seen more rarely.
IgG1-vaste havaittiin kaikkien autovasta-aineiden osalta hallitsevaksi, mutta lisäksi löytyi muitakin isotyyppejä.
Specific radiobinding assays were used to determine the epitope specifities of GAD65 and IA-2/IA-2 and the isotype specific antibodies (Abs) of GAD65, IA-2/IA-2 and insulin.
Insuliinipistoksia ja toistuvaa verensokeritason seurantaa vaativan sairauden diagnosointia edeltää aina vaihtelevan pituinen oireeton vaihe, ja sen merkkinä verenkierrosta löytyy ns. autovasta-aineita, jotka kohdistuvat beetasolujen omia valkuaisia, kuten insuliinia, glutamaattidekarboksylaasia (GAD65) ja tyrosiinifosfataasin kaltaista proteiinia (IA-2) kohtaan.
Our findings demonstrate that JM-reactive IA-2 antibodies are associated with an increased risk of progression to overt T1D, while an IgE response to IA-2 confers relative protection from clinical disease both among siblings of affected children and young children with Human leukocyte antigen (HLA) -conferred T1D susceptibility recruited from the general population.
Hypoteettisesti Th1-painotteinen immuunivaste johtaa kudostuhoa aiheuttavaan tulehdukseen, jossa tyypin 1 diabetes kehittyy väistämättä, kun taas Th2-tyyppisestä vasteesta seuraa harmiton, ei-destruktiivinen, tulehdus, jolloin vasta-aineita veressä havaitaan, mutta sairaus ei silti kehity.
This asymptomatic prediabetic period, which may last for years, finally leads to severe insulin deficiency by the time of diagnosis.
Aikaisemmin on havaittu, että tautiprosessi on prekliinisen vaiheen alussa hyvin vaihteleva.
The children who did not progress to T1D had higher AUC responses of IgE-IA-2 antibodies, and the occurrence of IgE-IA-2 antibodies was protective even when combined with positivity for IA-2 JM antibodies.
Th1-solut saavat aikaan voimakkaan soluvälitteisen immuunivasteen, kun taas Th2-solut indusoivat vasta-ainevasteen.
In summary, this study failed to identify any GAD65 epitope- or isotype-specific antibody reactivity that could be used as a marker for progression to disease, as such progression was not associated with any specific changes in reactivity over time.
Johtopäätöksenä voidaan todeta, että tyypin 1 diabetekseen liittyvien vasta-aineiden epitooppi- ja isotyyppispesifisyyksiä määrittämällä voidaan lapsen riskiä diabetekselle hieman tarkentaa, mutta immuunivaste diabetekseen esivaihessa on hyvin yksilöllinen.
The presence of circulating antibodies to various islet cell proteins is a characteristic immune phenomenon associated with T1D.
T1D on parantumaton autoimmuunitauti, missä elimistön omat autoreaktiiviset T-lymfosyytit vähitellen tuhoavat haiman insuliinia tuottavat beetasolut.
The children who progressed to T1D had IAA of subclass IgG3 in their first IAA positive sample more often than did the children who did not progress to disease.
Määrittäessämme isotyyppispesifiset insuliiniautovasta-aineet diabetekselle perinnöllisesti alttiilta pikkulapsilta havaitsimme, että niille lapsille, jotka seurannan aikana eivät sairastuneet diabetekseen, oli tyypillistä puuttuva tai hyvin heikko IgG3-vaste.
Characterization of autoimmune response in preclinical type 1 diabetes
Kaikki lapset, joilla tautiprosessi on käynnistynyt, eivät suinkaan sairastu tyypin 1 diabetekseen.
The motives of Ulrike Meinhof cannot always be unambiguously traced, but new research always gives an ever close view of a courageous and intellectual woman who wanted to find ways to resist the authoritarian use of power both in public and in private.
Meinhofin motiiveja ei aina voi yksiselitteisesti jäljittää, mutta uuden tutkimuksen ansiosta syntyy entistä tarkempi kuva rohkeasta ja älykkäästä naisesta, joka pyrki löytämään tehokkaita keinoja vastustaa autoritaarista vallankäyttöä.
In this examination I apply the generation model of Karl Mannheim, the social generation conflict theory of Norbert Elias and also the model of analysis proposed by Toril Moi in her research on Simone de Beauvoir.
Tutkimuksessa käytetään Karl Mannheimin sukupolvianalyysia ja Norbert Eliaksen RAF:n kehittämää sosiaalisen sukupolvikonfliktin teoriaa, jonka hän laati selittämään RAF:n toimintaa, sekä Toril Moin Simone de Beauvoir -tutkimuksen lähestymistapaa.
She would not close her eyes to the discrepancy between the aims and the reality in society.
Hän ei myöskään halunnut sulkea silmiään ristiriidoilta, jotka vallitsivat yhteiskunnan selkeästi itselleen asettamien sosiaali- ja oikeusvaltioperiaatteiden sekä käytännön todellisuuden välillä.
The second change followed in 1968, when she divorced and moved to West Berlin, the heart of the "rebellion" ongoing since June 1967.
Toinen käännekohta on vuosi 1968, jolloin Meinhof erosi miehestään ja muutti Länsi-Berliiniin, hetkeä aiemmin käynnistyneen kapinan (Revolte) keskiöön.
The conflict between the RAF and the West German police force culminated in 1977 when the RAF perpetrated its most violent attacks and the state responded even more categorically.
Äärimmilleen tilanne kärjistyi vuonna 1977, kun RAF:n toteutti lukuisia väkivallantekoja ja valtiovalta vastasi entistä peräänantamattomammin.
She was also no exception in the RAF, half of whose members were women and, like Meinhof, of bourgeois origin.
Meinhof ei ollut poikkeus RAF:ssä, sillä ryhmän jäsenistä keskimäärin puolet oli naisia, joista useimmat Meinhofin tapaan olivat lähtöisin ylemmän sosiaaliluokan perheistä.
Following their defeat, the story of the first generation RAF ended in the death of Baader and Ensslin, which the decease of Meinhof a year earlier had anticipated.
Tämän seurauksena RAF:n nk. ensimmäisen sukupolven toiminta päättyi Baaderin ja Ensslinin itsemurhaan, jota Meinhofin elämän traaginen päätös vuotta aiemmin oli tavallaan jo ennakoinut.
The German Social Democratic Party (SPD) had come to power for the first time in 1969, promising more democracy, but failing to satisfy some new left activists and their opinion-leader, Meinhof.
Saksan Sosiaalidemokraattinen puolue (SPD) oli 1969 ensi kertaa Liittotasavallan historiassa päässyt hallituksen muodostajaksi, mutta sen hallitusohjelma ei vastannut Meinhofin edustaman uusvasemmiston odotuksia.
The whole life of Ulrike Meinhof (1934-1976) is examined and divided according to three main turning-points when Meinhof had to make important decisions.
Väitöskirja kattaa ajallisesti Ulrike Meinhofin (1934-1976) koko elämän, mutta se on jäsennetty Meinhofin elämän kolmen käännekohdan mukaan.
The first one was in 1959, when she discontinued her studies and became a journalist.
Näistä ensimmäinen ajoittui vuoteen 1959, jolloin Meinhof keskeytti opintonsa ja ryhtyi toimittajaksi, koska hänen edustamansa opiskelijoiden asevarustelua vastustava liike oli joutunut umpikujaan.
The decisions taken by these women will be explained in the future, too, by many different conclusions and interpretations.
Heidän ratkaisunsa synnyttävät tulevaisuudessakin hyvin erilaisia tulkintoja, joten yhtä totuutta Meinhofista ei ole mahdollista saavuttaa.
She joined the staff of konkret in Hamburg and two years later married the editor-in-chief of this magazine, Klaus Röhl.
Meinhof siirtyi tuolloin Saksan kommunistisen puolueen (KPD) rahoituksella julkaistuun konkret-lehteen ja avioitui vuonna 1961 lehden julkaisijan Klaus Röhlin kanssa.
Some of them continued their provocative actions and after 14 May, when Meinhof became wanted by the police having been accused of murder, she went underground.
Vapautusoperaatiossa syntyneen laukaustenvaihdon perusteella Meinhof etsintäkuulutettiin murhayrityksestä epäiltynä ja tämän jälkeen hän teki päätöksen painua maan alle.
In this work she was aided and abetted by Andreas Baader, Gudrun Ensslin and three other activists who became the hard core of the first generation of RAF.
Ennen tätä Meinhof oli kannattanut laillista toimintaa, mutta perusti operaation jälkeen yhdessä Andreas Baaderin, Gudrun Ensslinin ja Horst Mahlerin kanssa Punaisen Armeijakunnan (RAF).
On May 14, 1970 Ulrike Meinhof jumped out of the framework of the legal democratic system and started to build up an armed group called Red Army Faction, or RAF in short (in German Rote Armee Fraktion).
RAF määritteli itsensä kaupunkisissiryhmäksi, valtiovalta nimitti heitä ensin anarkistisiksi väkivallantekijöiksi, ja vuoden 1972 jälkeen vakiintui käyttöön käsite terrorismi RAF:n ja muiden aseelliseen toimintaan turvautuneiden pienryhmien yhteydessä.
My historical analysis aims to elucidate Meinhof´s thinking and activities as a part of a crisis in society and analyse these as part of her various reference groups.
Toisin kuin tähänastisessa Meinhofia ja RAF:ää koskevassa kirjallisuudessa Meinhofia tarkastellaan osana sekä 1960-luvun yhteiskunnallista murrosvaihetta että hänen kulloisenkin viiteryhmänsä tavoitteenasettelua ja siten monien erilaisten diskurssien risteyskohtana.
In my dissertation I introduce and criticize the existing analyses and literature on Meinhof as a masculine picture of her in which her solutions are mostly sharply questioned.
Aiemman tarkastelutradition olen työssäni määritellyt maskuliiniseksi Meinhof-kuvaksi.
The last point at which her life took a new turn was in 1970, when she abandoned her former non-violence principles.
Kolmas taitekohta on vuosi 1970, jolloin Meinhof RAF:ssä ryhtyi sanoista tekoihin.
Having divorced, she became aware of the fact that not only were low-income women repressed and exploited, but so was she herself.
Avioeron jälkeen Meinhof syvensi naisen aseman kritiikkinsä koskemaan myös itsensä kaltaisia etuoikeutettuja naisia: Meinhofin radikalisoituminen merkitsi siis pyrkimystä omien tarpeiden toteuttamiseen myös yhteiskunnan tasolla, ts. yksityisen politisoimista.
For studying the immature physiological properties of hPSC-derived neurons in the context the emerging network activity patterns, new experimental and analytical tools were developed.
Jotta hermosolujen kehittyviä sähköisiä ominaisuuksia voitiin seurata samaan aikaan kun mitattiin laajemman verkoston ominaisuuksia, kehitettiin väitöskirjassa uusia koe- ja analyysityökaluja.
The brain consists of electrically active circuits that carry out the functions of human cognition.
Ihmisaivot koostuvat sähköisesti aktiivisista verkostoista.
Functionality of Brain in a Dish : Methods and study of electrophysiological phenomena in human pluripotent stem cell-derived neural networks
Maljalla kasvatettujen aivojen toiminta : Ihmisperäisistä kantasoluista erilaistettujen hermoverkkojen sähköinen toiminta ja sen tutkimusmenetelmiä
In conclusion, hPSC-derived networks in combination with the developed tools will be a valuable system for unraveling the detailed mechanisms of the formation of abnormal brain functions in the future studies.
Loppupäätelmänä voidaan sanoa, että ihmisperäististä kantasoluista kasvatetut hermoverkot ja kehitetyt mittaus- ja analyysityökalut muodostavat kokonaisuuden, joka tulevaisuudessa mahdollistaa aivoaktiivisuuden ja siihen vaikuttavien tekijöiden takana olevien yksityiskohtien selvittämisen.
To enhance the recordings of neural activity the effects of area and volume restriction by microfluidic devices were investigated.
Hermosolujen aktiivisuusmittausten tehostamiseksi, selvitettiin kasvattaako hermosolujen kasvupinta-alan ja nestetilavuuden rajoitus mittausherkkyyttä.
The aim of this thesis was to aid the understanding of human specific cellular physiology underlying network activity formation during neural development and generation of abnormal brain functions by studying the spontaneous emergence of network activity patterns in hPSC-derived neural networks.
Tämän väitöskirjan tavoitteena oli tutkia tarkemmin miten ja millaista sähköistä aktiivisuutta ihmisperäisistä kantasoluista kasvatetuissa hermoverkoissa muodostuu ja näin auttaa meitä tulevaisuudessa ymmärtämään kuinka aivotoiminta muodostuu terveissä ja sairaissa aivoissa.
Our understanding of how the functional aspect arises from the cellular components remains incomplete.
Emme kuitenkaan täysin ymmärrä kuinka yksittäisten hermosolujen toiminta johtaa aivotoimintaan.
The developed analysis methods allowed two powerful measurement methods to be combined, providing improved temporal and spatial resolution.
Avuksi kehitetyt analyysiohjelmistot mahdollistivat toisiaan täydentävän datan tuottamisen yhtäaikaisista MEA- ja kalsium-kuvannusmittauksista.
The activity measurements of hPSC-derived neural networks were found to be improved by restricting the growth area and volume.
Hermosolujen kasvupinta-alan ja nestetilavuuden rajoituksen havaittiin lisäävän mittauksissa näkyvää aktiivisuutta.
Furthermore, the emergence of network activity patterns and the underlying single neuron activity was investigated with microelectrode arrays (MEAs), calcium imaging and patch-clamp technique.
Seuraaminen toteutettiin mittaamalla sähköistä aktiivisuutta useasta hermosolusta samaan aikaan mikroelektrodihilalla (MEA) tai kuvaamalla tiheään kalsiumionipitoisuusherkällä väriaineella värjätyä hermoverkkoa (kalsiumkuvannus).
Furthermore, new analytical tools for improving activity detection on MEAs and for collecting large scale single cell activity data from calcium imaging were developed and tested.
Väitöskirjatyön aikana kehitettiin ja testatiin uusia analyysiohjelmistoja, jotta voitaisiin tarkemmin erotella sähköistä aktiivisuutta MEA elektrodien mittaamasta signaalista, ja jotta voitaisiin automaattisesti tunnistaa ja päätellä kalsiumkuvannuksen tuottamista kuvasarjoista yksittäisten hermosolujen ja verkoston aktiivisuutta.
Furthermore, the hPSC-derived networks were found to recapitulate general as well as species-specific features and mechanisms of network activity pattern development.
Lisäksi sähköisen aktiivisuuden ja häiritsevien aineiden vaikutuksien tarkastelu paljasti ihmisperäisille hermoverkoille ominaisia piirteitä, mutta myös piirteitä, joita on havaittu muiden eliöiden aivojen kehityksen aikana.
These circuits are formed during development via structural and functional brain development.
Samaan aikaan aivojen rakenne ja sähköinen toiminta muuttuvat vaiheittain.