natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The main finding of the study was that both exercise and bright-light exposure were effective in treating depressive symptoms.
Tutkimuksen keskeinen löydös oli, että sekä liikunta että kirkasvalo paransivat tutkittavien mielialaa ja vähensivät masennusoireita.
Bright light exposure is an effective treatment of winter depression, and possibly of non-seasonal depression as well.
Kirkasvalo on tehokas hoito talvimasennuspotilailla, ja helpottaa myös lievempää, säännöllisesti talvisin toistuvaa kaamosoireilua.
Previous research suggests that exercise may have beneficial effects on mood at least in subjects with depression.
Masennuspotilailla liikuntahoidolla on saatu myönteisiä tuloksia.
When the interventions were combined, the relative reduction in the Hamilton Depression Scale was 40 to 66%, and in atypical depressive symptoms even higher, 45 to 85%.
Epätyypillisiä masennusoireita ovat ruokahalun kasvu, erityisesti "hiilihydraattinälkä", painon nousu ja unen tarpeen ja määrän kasvu.
Since this is so, this treatment could prevent subsequent major depressive episodes among the population generally.
Kirkasvalohoidolla on liikuntaa enemmän vaikutusta epätyypillisiin masennusoireisiin, jotka usein liittyvät talvisin toistuvaan vuodenaikaoireiluun.
This is in line with the safety experience from larger phase III studies.
Tulokset ovat yhteneväisiä muiden potilastutkimusten kanssa.
Ambulatory ECG was recorded in two of the studies.
Tutkimuksen potilaskohtainen kesto oli n. kaksi viikkoa.
Blood pressure, heart rate, ECG, cardiovascular autonomic function, cardiorespiratory exercise responses, and the resting/exercise levels of circulating catecholamines remained unaffected by entacapone, irrespective of selegiline.
Entakaponi levodopan lisälääkkeenä ei aiheuttanut merkittäviä muutoksia veren noradrenaliinipitoisuuksiin, verenpaineeseen, sydämen sykkeeseen, sydänfilmiin, autonomisen hermoston toimintaan tai suorituskykyyn rasituskokeessa riippumatta siitä käytettiinkö sitä yksin vai yhdessä selegiliinin kanssa.
The drug was well tolerated, both with and without selegiline.
Lääke oli myös hyvin siedetty.
Entacapone extends the duration of clinical response to each L-dopa dose in PD patients with wearing-off fluctuations.
Se pidentää levodopan vaikutusaikaa tilanvaihteluista kärsivillä Parkinson-potilailla.
Among these symptomatic therapies, L-dopa is the most effective.
Levodopa on tehokkain Parkinsonin taudin lääke.
PD patients may be particularly vulnerable to such effects due to high prevalence of cardiovascular autonomic dysfunction, and the common use of monoamine oxidase B inhibitor selegiline, another drug with effects on catecholamine metabolism.
Riski saattaa olla suurempi tilanteissa, joissa noradrenaliinin vapautuminen on lisääntynyt (fyysinen rasitus) tai potilailla, jotka käyttävät yhtä aikaa selegiliiniä, Parkinson-lääkettä, jonka vaikutus perustuu toisen noradrenaliinia hajoittavan entsyymin salpaukseen.
Both entacapone and selegiline enhance L-dopa's clinical effect.
Entakaponi tehosti levodopan oireita lievittävää vaikutusta.
Dyskinesias were also increased during simultaneous use of both entacapone and selegiline as L-dopa adjuncts.
Kahdessa ensimmäisessä tutkimuksessa selviteltiin entakaponin turvallisuutta ja tehoa yhteiskäytössä selegiliinin kanssa.
In addition, extensive peripheral metabolism of L-dopa by aromatic amino acid decarboxylase and catechol-O-methyltransferase (COMT) results in its short half-life, low bioavailability, and reduced efficacy.
Koska lääke hajoaa varsin nopeasti elimistössä, lähinnä dopa-dekarboksylaasi ja katekoli-O-metyylitransferaasi (COMT) entsyymien toiminnan seurauksena, alkaa aivojen dopamiinin määrä (ja potilaan toimintakyky) vaihdella lääkkeenottokertojen mukaan.
We investigated the effects of repeated dosing (3-5 daily doses for 1-2 weeks) of entacapone 200 mg administered either with or without selegiline (10 mg once daily), on several safety and efficacy parameters in 39 L-dopa-treated patients with mild to moderate PD in three double-blind placebo-controlled, crossover studies.
Väitöskirjatyön tutkimuksiin osallistui yhteensä 39 lievää tai keskivaikeaa Parkinsonin tautia sairastavaa ja levodopaa käyttävää potilasta HYKS:n Neurologian poliklinikan potilasaineistosta.
Its inhibition could, therefore, theoretically lead to adverse cardiovascular reactions, especially in circumstances of enhanced sympathetic activity (physical exercise).
Edellä mainittujen tekijöiden johdosta COMT-entsyymin salpaukseen entakaponilla liittyy teoreettisia riskejä, kuten sympaattisen hermoston kohde-elinten altistuminen noradrenaliinin liikavaikutukselle (korkea verenpaine, rytmihäiriöt).
Concomitant administration of entacapone and selegiline may enhance L-dopa's clinical efficacy but may also lead to increased dyskinesia.
Entakaponi estää COMT-entsyymin toimintaa ja hidastaa täten levodopan hajoamista.
The effects of entacapone on cardiorespiratory, autonomic, and clinical responses in L-dopa-treated patients with Parkinson's disease
Tutkimuksen merkitys: Entakaponi on hyödyllinen lisälääke tilanvaihteluista kärsivillä Parkinson-potilailla.
Conclusions: the use of entacapone-either alone or combined with selegiline-seems to be hemodynamically safe in L-dopa-treated PD patients, also during maximal physical effort.
Tämä tutkimus tuo lisävalaistusta erityisesti entakaponin turvallisuusprofiiliin: entakaponin aiheuttama COMT-entsyymin esto ei lukuisien arvioinnissa käytettyjen mittareiden perusteella näytä aiheuttavan sydän- ja verenkiertoelimistöön tai autonomiseen hermostoon kohdistuvia haittavaikutuksia, käytettiin lääkettä sitten yksin tai yhdessä selegiliinin kanssa.
Entacapone, a nitrocatechol-structured compound, is a highly selective, reversible, and orally active inhibitor of COMT.
Parkinsonin taudin tyyppioireita ovat vapina, lihasjäykkyys sekä liikkeiden hitaus ja jähmeys.
As a precursor to DA, it is able to replace the loss of DA in the basal ganglia.
Se muuttuu aivoissa dopamiiniksi ja korvaa siis tämän puutostilaa.
The third study included cardiovascular reflex and spiroergometric exercise testing, first after overnight L-dopa withdrawal (control), and then after 1 week on entacapone plus selegiline as adjuncts to L-dopa.
Kolmannessa tutkimuksessa selviteltiin entakaponin vaikutuksia autonomisen hermoston toimintaan sekä sydämen, verenkierto- että hengityselimistön toimintaan rasituskokeen aikana.
Motor response complications, such as shortening of the duration of drug effect ("wearing-off"), develop in many patients.
Tutkimusten rakenteella (m.m. sattumanvarainen lääkehoitojen järjestys, lumevalmiste) pyrittiin välttämään tulosteen arviointiin liittyvät virhelähteet.
Rest tremor, rigidity, and slowness of movements-considered to be mainly due to markedly reduced levels of dopamine (DA) in the basal ganglia-are characteristic motor symptoms of Parkinson's disease (PD).
Näiden katsotaan johtuvan pääasiassa dopamiinin puutostilasta aivojen tyvitumakkeiden alueella.
The placements of the AEDs in public areas should be known by the emergency response center and the location should be marked with an international sign.
Julkisiin tiloihin sijoitetuista defibrillaattoreista tulisi laatia rekisteri ja niiden sijainnin tulisi olla hätäkeskuksen tiedossa.
A 15-year follow-up study of 59 one-year survivors after successful out-of-hospital resuscitation was performed to evaluate the long-term quality of life of the CA patients.
Lisäksi tutkittiin kammiovärinästä elvytettyjen potilaiden pitkäaikaisselviytymistä.
A simulated study was performed to explore the role of dispatcher assistance in layperson CPR and defibrillation.
Simulaatiotutkimusten avulla tutkittiin hätäkeskuspäivystäjän mahdollisuuksia ohjata maallikkoa puoliautomaattisen defibrillaattorin käytössä puhelimitse.
The automated external defibrillator (AED) and the concept of public access defibrillation (PAD) may be a key to shortening defibrillation delays.
Nykyaikaisten neuvovien puoliautomaattisten defibrillaattoreiden avulla maallikko voi myös defibrilloida.
The treatment for VF is immediate cardiopulmonary resuscitation (CPR) and rapid defibrillation.
Kammiovärinässä ainoa sydämen käynnistävä hoito on tarkoitukseen suunnitellulla laitteella eli defibrillaattorilla annettava sähköisku eli defibrillaatio.
Sudden cardiac arrest (CA) is one of the leading causes of death in Europe.
Sydänpysähdys voi olla sydänsairauden ensimmäinen oire.
The goal of rapid defibrillation in five minutes after the onset of CA is difficult to achieve in Finland due to sparse population and long distances.
Defibrillaatio tulisi suorittaa viiden minuutin sisällä sydänpysähdyksen alusta, jotta potilaan toipuminen olisi todennäköistä.
Training was not found to have an influence on the quality of compressions or defibrillation compared with dispatcher assistance of untrained laypersons.
Väitöskirjatyön tarkoituksena on lisätä tietoisuutta puoliautomaattisista defibrillaattoreista ja maallikon suorittamasta defibrillaatiosta Suomessa.
Local PAD programs may shorten the defibrillation delays.
Tutkimuksessa todettiin, että maallikon suorittamalla defibrillaatiolla voitaisiin todennäköisesti lyhentää defibrillaatioviiveitä Suomessa.
Lay-person and public access defibrillation in the chain of survival in Finland
Maallikon suorittama defibrillaatio sydänpysähdyspotilaan hoitoketjussa
Recent studies have shown that PAD programs are associated with high survival rates from VF when devices have been placed in certain risk sites and used by trained laypersons.
Väitöskirjatyössä selvitettiin puoliautomaattisten defibrillaattoreiden käyttöä sopimus- ja vakinaisten palokuntien yksiköissä sekä matkustajalentokoneissa.
It has been estimated that about 40 % of CA victims have ventricular fibrillation (VF) at the time of the first heart rhythm analysis.
Jos defibrillaatio viivästyy, lisää painelu-puhalluselvytys todennäköisyyttä, että defibrillaatio käynnistää sydämen.
Although there are many AEDs in use by non-medical first responders in Finland, the results of the study showed that there are large variations between individual first response units.
Harva asutus taajamien ulkopuolella sekä pitkät etäisyydet tekevät nopean defibrillaation toteuttamisen haastavaksi.
Dispatcher assistance in defibrillation by a layperson not trained to use an AED seems feasible and does not compromise the performance of CPR.
Defibrillaation liittäminen osaksi hätäkeskuksen antamia puhelinelvytysohjeita voisi tehostaa jo olemassa olevien puoliautomaattisten defibrillaattoreiden käyttöä.
The finding that once a good neurological outcome after CA is achieved, it can be maintained for more than 10 years, encourages further efforts to improve the survival of CA patients.
Kammiovärinästä onnistuneesti elvytettyjen potilaiden kuolleisuus elvytystä seuraavan vuoden sisällä on korkea.
Prior to initiation of anti-TNFs, growth velocity of 71 patients was delayed in 75% and normal in 25%.
Ennen TNF-salpaajahoidon aloitusta 71 lapsen kasvunopeus oli hidastunut 75%:lla ja normaali 25%:lla.
In this retrospective multicenter study, 258 JIA-patients refractory to DMARDs and receiving biologic agents during 1999-2007 were included.
Tutkimusaineisto TNF-salpaajahoitoa vuosina 1999-2007 saaneista 258 lapsireumaatikosta kerättiin Helsingin ja Oulun yliopistollisista keskussairaaloista sekä Reumasäätiön sairaalasta.
In 20 patients taking adalimumab, 19 (95%) had previously failed etanercept and/or infliximab.
Adalimumabi vaikutti lievittävän uveiittia 35%:lla 20:sta lapsipotilaasta, joista 95% oli joutunut keskeyttämään etanerseptin ja/tai infliksimabin tehottomuuden tai sivuvaikutusten takia.
Juvenile idiopathic arthritis (JIA) is a heterogeneous group of childhood chronic arthritides, associated with chronic uveitis in 20% of cases.
Lastenreuma on invalidisoiva heterogeeninen tautiryhmä, jonka esiintyvyys lapsiväestössä on 0.1%, ja johon liittyy 20%:lla yleensä silmän etuosan reumaattinen krooninen tulehdus, anteriorinen uveiitti.
One-third switched to the second anti-TNF agent, which was discontinued less often than the first.
Kolmasosa lapsista vaihtoi TNF-salpaajan joko tehottomuuden tai sivuvaikutusten takia toiseen biologiseen valmisteeseen, ja joutuivat jälkimmäisen valmisteen keskeyttämään harvemmin.
Those with delayed growth demonstrated a significant increase in growth velocity after initiation of anti-TNFs.
Merkittävällä osalla, erityisesti aiemmin hitaasti kasvaneilla, kasvunopeus kiihtyi TNF-salpaajahoidon aloitusta seuraavan kahden vuoden aikana vaikuttamatta luuston kypsymisaikatauluun.
Serious adverse events (AEs) or side-effects were not observed.
Adalimumabin teho lastenreuman niveloireisiin oli hyvä eikä vakavia haittatapahtumia todettu.
In 108 refractory JIA patients receiving etanercept or infliximab, uveitis occurred in 45 (42%).
Vaikeahoitoisen, TNF-salpaajahoitoa pääosin niveloireiden takia saavan 108 potilaan kohortissa uveiitin esiintyvyys seuranta-aikana oli poikkeuksellisen korkea, 42%.
Four-year treatment survival was comparable between etanercept and infliximab, and switching from first-line to second-line agent a reasonable therapeutic option.
Etanersepti- ja infliksimabihoito jatkui noin puolella potilasta vielä neljän vuoden jälkeen hoidon aloituksesta.
Change in inflammatory activity remained a significant predictor even after decrease in glucocorticoids was taken into account.
Positiivinen vaikutus kasvuun oli TNF-salpaajahoidon aikana vähentyneellä glukokortikoidien käytöllä, vaikkakaan tämä ei yksin selittänyt kasvun paranemista.
For JIA patients responding inadequately to conventional disease-modifying anti-rheumatic drugs (DMARDs), biologic therapies, anti-tumor necrosis factor (anti-TNF) agents are available.
Uudet biologiset lääkkeet, lähinnä tuumorinekroosifaktori (TNF) salpaajat, ovat parantaneet hoitotuloksia.
Those with improved uveitis were younger and had shorter disease duration.
Lääkkeen keskeytyksen vaarasuhde oli myös suurempi tytöillä sekä systeemistä lastenreumaa sairastavilla.
Anti-TNF treatment in juvenile idiopathic arthritis and associated uveitis : Clinical perspectives on growth, uveitis, and drug survival
Näissä seurattiin TNF-salpaajien vaikutusta lasten kasvunopeuteen ja krooniseen uveiittiin sekä lääkehoidon jatkuvuutta ja hoidon keskeyttämiseen johtavia syitä, mistä tutkimuksen alkaessa oli vähän tai ei lainkaan julkaistuja havaintoja.
In JIA-associated uveitis, impact of two first-line biologic agents, etanercept and infliximab, and second-line or third-line anti-TNF agent, adalimumab, was evaluated.
Molemmat TNF-salpaajat, etanersepti ja infliksimabi vaikuttivat tulehdusaktiviteettia hillitsevästi ja todennäköisesti tämän takia kasvua edistäen.
The mutation N34S was more common in AP patients (7.8%) than in controls (2.6%).
Mutaatio N34S oli tavallisempi akuuttia haimatulehdusta sairastavilla potilailla (7.8%) kuin kontrolleilla (2.6%).
Mild disease resolves spontaneously in a few days.
Lievä haimatulehdus paranee muutamassa päivässä.
SPINK 1 is a gene coding trypsin activation inhibitor.
SPINK 1 koodaa trypsiinin aktivaation inhibiittoria.
Mutations N34S and P55N were determined by minisequencing methods in 371 AP patients and in 459 controls.
Tämän geenin mutaatiot N34S ja P55N määritettiin minise-kvensoimalla 371 akuuttia haimatulehdusta sairastavalta potilaalta ja 459 kontrollihenkilöltä.
The aim of this study is to identify genetically determined prognostic factors involved in the clinical features of AP.
Tämän tutkimuksen tarkoituksena on tunnistaa geneettisesti määräytyviä ennusteellisia tekijöitä akuutissa haimatulehduksessa.
The study employs a candidate-gene approach, and the genes are involved in trysinogen activation in the initiation phase of the disease, as well as in the systemic inflammation as the disease proceeds.
Tutkimuksen kandidaattigeenit liittyvät trypsinogeenin aktivaatioon taudin alussa ja systeemiseen tulehdukseen taudin edetessä.
Plasma adipokine levels did not differ between patients with mild and severe AP.
Sairaalaan tulovaiheessa ei todettu eroja plasman adipokiini pitoisuuksissa potilailla joilla oli lievä tai vaikea akuutti haimatulehdus.
This suggests that SPINK 1 gene mutation N34S is a risk factor for AP.
Tämän väitöskirjatyön tulokset osoittavat, että SPINK1 N34S mutaatio on riskitekijä akuuttiin haimatulehdukseen sairastumisessa.
As AP is a multifactorial disease, and extensive genetic heterogeneity is likely, further identification of genetic factors in the disease requires larger future studies with more advanced genetic study models.
Akuutti haimatulehdus on monitekijäinen tauti ja taudin kulkuun vaikuttavien geneettisten tekijöiden tunnistaminen vaatii suuren potilasmäärän omaavia tutkimuksia ja tarkkaa tuntemusta muista tekijöistä jotka vaikuttavat taudin vaikeusasteeseen.
In the fourth study, in 12 matched pairs of patients with severe and mild AP, levels of adipokines, adiponectin, and leptin were evaluated.
Neljännessä osatyössä tutkittiin adipokiinien, adipokiinin ja leptiinin pitoisuuksia plasmassa lievää ja vaikeaa haimatulehdusta sairastavilla potilailla.
Severe forms of the disease can lead to local complications, necrosis, and abscesses in and around the pancreas.
Vaikeaan haimatulehdukseen liittyy paikallisia komplikaatioita; kudoskuoliota ja paiseita haimassa ja sen ympärillä ja systeeminen tulehdusreaktio liittyy monielinvaurioon.
Acute pancreatitis (AP) is a common disease.
Akuutti haimatulehdus on tavallinen akuutin vatsakivun syy.
The last study examines adipokines, fat-derived hormones characterized with the capacity to modify inflammation.
Viimeinen osatyö tutkii adipokiinien mahdollista osuutta systeemisen tulehduksen säätelijöinä.
The results suggest that in AP, adipokine plasma levels are not factors predisposing to organ failures.
Tuloksista voidaan päätellä että adipokiinit eivät vaikuta systeemiseen tulehdukseen akuutissa haimatulehduksessa.
Only one limb amputation was performed 3 years later during the follow-up (mean 4 years).
Ainoastaan yksi alaraaja amputoitiin 3 vuotta myöhemmin 4 vuoden seuranta-aikana.
Known gene mutations of FV Leiden and FII G20210A occurred in 4%.
Tunnetut geenimutaatiot FV Leiden and FII G20210A esiintyivät 4%:lla, poikkeamatta normaaliväestöstä.
Female gender (hazards ratio, HR, 2.5; 95% CI 1.6-3.9) and TF (HR 1.9, 95% CI 1.1-3.3) were independent risk factors for the shortened thrombosis- and stenosis-free survival.
Naissukupuoli (hasardisuhde, 2.5; 95% LV 1.6-3.9) ja poikkeava tukostaipumus (hasardisuhde 1.9, 95% LV 1.1-3.3) olivat itsenäisiä riskitekijöitä tukosten ja ahtaumien lyhentämälle veritien elinkaarelle.
TF was evident in 43 (18%) of the ESRD patients, more often in males (23 vs. 9%, p=0.009).
Tukostaipumus todettiin 43:lla (18%) potilaista, useimmiten miehillä (23 vs. 9%, p=0.009).
The 1-year thrombosis- and stenosis-free access survival was 72%.
Veriteiden tukos- ja ahtaumavapaa elinkaari 1-vuoden kohdalla oli 72%.
Thrombophilia and direct thrombin inhibitor lepirudin : clinical and monitoring aspects
Tukostaipumus ja suora trombiinin estäjä lepirudiini : kliinisiä ja monitorointinäkökulmia
Altogether 237 ESRD patients were prospectively screened for TF and thrombogenic risk factors prior to HD access surgery in 2002-2004 (mean follow-up of 3.6 years).
Kaikkiaan 237:lta potilaalta määritettiin verikokein tukostaipumusta ja tukoksille altistavia tekijöitä ennen dialyysiveritieleikkausta vuosina 2002-2004 (seuranta-aika ka. 3.6 v).
Ecarin chromogenic assay (ECA) or anti-Factor IIa (anti-FIIa) correlated precisely (r=0.99) with each other and with spiked lepirudin in all plasma pools: normal, warfarin, and LA-containing plasma.
Lepirudiinin annosvasteen arvio oli luotettavinta kromogeenisillä menetelmillä (ecarin chromogenic assay, ECA ja anti-Factor IIa), jotka korrelloivat erinomaisesti sekä keskenään (r=0.99) että lepirudiinipitoisuuksien kanssa kaikissa olosuhteissa: normaaliplasmassa, varfariinia ja LA-sisältävissä plasmoissa.
Additionally, TF or thrombogenic background was found in relatively young patients having severe thrombosis either in hepatic veins (Budd-Chiari syndrome, BCS, one patient) or inoperable critical limb ischemia (CLI, six patients).
Poikkeava tukostaipumus todettiin myös suhteellisen nuorilla potilailla, joilla oli vaikea tukos (maksalaskimon tukos, Budd-Chiari oireyhtymä, BCS sekä 6 kriittinen verisuonikirurgiaan soveltumaton alaraajaiskemia).
As a global coagulation test APTT is useful in parallel to the precise chromogenic methods ECA or Anti-FIIa in challenging clinical situations.
Veren hyytymisjärjestelmän globaalisen mittarin APTT:n käyttö sitä tarkempien kromogeenisten monitorointimenetelmien rinnalla on avuksi haastavissa kliinisissä tilanteissa.
Lepirudin was evaluated in an off-label setting in the severe thrombosis after inefficacious traditional anticoagulation without other treatment options except severe invasive procedures, such as lower extremity amputation.
Lepirudiinin tavanomaisten käyttöaiheiden ulkopuolista tehoa ja turvallisuutta arvioitiin näiden erittäin vaikeiden tukosten hoidossa tilanteessa, jossa muita parantavia hoitomahdollisuuksia ei ollut ja hoitovaste perinteiselle antikoagulaatiolle oli heikko.
Multi-centered randomized trials are necessary to assess the possible management of complicated thrombotic events with DTIs like lepirudin and seek prevention options against access complications.
Monikeskuksiset tutkimukset ovat tarpeen suorien trombiinin estäjien merkityksen arvioinnissa vaikeiden tukosten hoidossa sekä dialyysiveritien tukosten ja ahtaumien ehkäisyssä ja hoidossa.
Furthermore, we aimed to overcome the limitations of APTT and confounding effects of warfarin (INR of 1.5-3.9) and lupus anticoagulant (LA).
Nykyisin käytetyn menetelmän, aktivoitu osittainen hyytymisaika (APTT), puutteiden vuoksi selvitimme neljän muun spesifisen monitorointimenetelmän soveltumista lepirudiinin annosvasteiden arvioimiseen, myös kliinisesti tärkeiden sekoittavien tekijöiden, varfariinin (INR 1.5-3.9) ja lupus antikoagulantin (LA) yhteydessä.
Monitoring of narrow-ranged lepirudin demands new insights also in laboratory.
Lepirudiinin kapea terapeuttinen alue edellyttää luotettavaa annosvasteen monitorointia.
The above issues constitute the targets in this thesis.
Kyseiset menetelmät eivät soveltuneet käytettäviksi LA:a sisältävässä plasmassa.
TF screening should be aimed to patients with repeated access complications or prior unprovoked thromboembolic events.
Tukostaipumuksen kartoittaminen kannattaa suunnata potilaisiin, joilla on historiassa riskitekijöitä kuten aiemman veritien tukkeutuminen tai ilman altistetta ilmantunut laskimo- tai valtimotukos.
TF seemed to be associated with complicated thrombotic events, in venous (BCS), arterial (CLI), and vascular access systems.
Poikkeava tukostaipumus assosioitui hankaliin laskimo- (BCS) ja valtimotukoksiin (kriittinen alaraajaiskemia) sekä dialyysiveritien tukoksiin.
In contrast, in the presence of warfarin and LA both APTT and prothrombinase-induced clotting time (PiCT®) were limited by non-linear and imprecise dose responses.
APTT ja protrombiinin indusoima hyytymisaika (PiCT®) kuvastivat epälineaarisesti lepirudiinin annosvastetta.
Lepirudin inhibits free and clot-bound thrombin which heparin fails to inhibit.
Lepirudiini estää vapaata ja myös hyytymään sitoutunutta trombiinia toisin kuin hepariini, mikä osin selittänee sen tehoa hepariinihoidolle huonosti vastanneissa tukoksissa.
We evaluated the prevalence of TF in patients with ESRD and its impact upon thrombosis- or stenosis-free survival of the vascular access.
Väitöskirjan tavoite oli kartoittaa tukostaipumuksen merkitystä vaikeiden tukosten yhteydessä ja dialyysiveritien tukos- ja ahtaumakomplikaatioissa vaikeaa kroonista munuaisten vajaatoimintaa sairastavilla potilailla.
Lepirudin treatment requires multidisciplinary approach to ensure appropriate patient selection, interpretation of laboratory monitoring, and treatment safety.
Moniammatillinen yhteistyö laboratorion ja kliinikkojen välillä on ensiarvoisen tärkeää lepirudiinihoitojen toteutuksessa ja vasteiden arvioinnissa.