natgillin/translations-raw huggingface dataset:
We found that MMP-7 and -19 proteins are abundant in extramammary Paget's disease and that their presence may predict an underlying adenocarcinoma in these patients.
Tulokseni osoittavat, että MMP-7 ja -19 ilmentyivät moniin muihin MMP:n verrattuna rinnan ulkopuolisessa Pagetin taudissa runsaasti ja enemmän niissä tautimuodoissa, joissa oli taustalla adenokarsinooma.
MMPs can also process substrates distinct from extracellular matrix proteins and influence cell proliferation, differentiation, angiogenesis, and apoptosis.
Työssäni tutkittiin harvinaista rinnan ulkopuolista Pagetin tautia, melanoomaa ja sen vartijaimusolmukkeita, keratoakantoomaa, Bowenin tautia ja okasolusyöpää.
In this study, the expression patterns of MMPs, TIMPs, and certain cancer-related molecules were investigated in premalignant and malignant lesions of the human skin.
Erityisesti tavoitteena oli identifioida MMP:ien ja TIMP:n sijainti syöpätyypeissä ja niiden esiasteissa ja sitä kautta lisätä tietoa MMP:ien toiminnasta eri syöpäsoluissa ja tulehdussolukossa.
Immunosuppressed patients have an increased risk of neoplasia, of which non-melanoma skin cancer is the most common.
Erityisen paljon ihosyöpiä esiintyy immuunipuutteisilla elinsiirtopotilailla.
Matrix metalloproteinases as biomarkers in premalignant and malignant tumors of the human skin
Väitöskirjatyöni tavoitteena oli tutkia, mitkä metalloproteinaasit ovat olennaisia eri ihosyöpätyyppien synnyssä, leviämisessä ja ennusteellisina tekijöinä.
The MMP expression profile in keratoacanthomas and well-differentiated squamous cell carcinomas was analyzed to find markers to differentiate benign keratinocyte hyperproliferation from malignantly transformed cells.
MMP:ien kohonneet pitoisuudet syöpäkudoksessa tai seerumissa voivat toimia ennusteellisina merkkeinä metastasoinnille tai uusiutumiselle.
CSPA (IV) was given through a microcatheter (28G) and contained either ropivacaine (max. 2 mg/h) or a mixture of ropivacaine (max. 1 mg/h) and morphine (max. 8 µg/h).
Osatyössä IV annettiin mikrokatetrin (ulkoinen läpimitta 0.37 mm) kautta JSA:ta joko pelkällä ropivakaiinilla (2 mg/h) tai ropivakaiinin (1 mg/h) ja morfiinin (8 µg/h) yhdistelmällä.
The correct position of an epidural catheter might be confirmed by the supposedly easy and reliable epidural stimulation test (EST).
Epiduraalikatetrin oikean sijainnin varmistamiseksi on esitetty epiduraalista sähköistä hermostimulaatiotestiä (EST).
Studies I IV were double-blinded, randomized, and controlled trials; Study V was of a diagnostic, prospective nature.
Osatöissä I IV potilaat jaettiin tutkimus- tai vertailuryhmään kaksoissokeutetusti ja satunnaistetusti; otoksen asianmukainen laajuus määritettiin voima-analyysilla.
At times, they may fail to offer sufficient analgesia, e.g., because of a misplaced catheter.
Toisinaan JEA:n ja JSA:n tuottama kivunlievitys on riittämätöntä, esim. puudutuskatetrin väärän sijainnin vuoksi.
Continuous epidural analgesia (CEA) and continuous spinal postoperative analgesia (CSPA) provided by a mixture of local anaesthetic and opioid are widely used for postoperative pain relief.
Jatkuva epiduraalinen analgesia (JEA) on suosittu kivunhoitomenetelmä, jossa epiduraalitilaan annostellaan ohuen letkun (katetri) kautta puudutteen ja opioidin (morfiininkaltainen vahva kipulääke) seosta.
Adrenaline (I and II) had no beneficial influence as regards the efficacy or tolerability of CEA.
Adrenaliini ei parantanut JEA:n tehoa eikä vähentänyt sivuvaikutusten esiintyvyyttä, ei edes kaksinkertaisella pitoisuudella osatyössä II.
Postoperative lumbar CEA consisted of regular mixtures of ropivacaine and fentanyl either without or with adrenaline (2 µg/ml (I) and 4 µg/ml (II)) and clonidine (2 µg/ml (III)).
Osatöissä I ja II lisättiin adrenaliinia 2 µg/ml (I) ja 4 µg/ml (II) ristiselän tasolla annosteltuun JEA:aan, jossa peruslääkkeinä olivat ropivakaiini (puudute) ja fentanyyli (opioidi).
The role of EST applied at the time of epidural catheter placement or repeatedly during CEA remains open.
Testin mahdollinen hyöty kivunhoidon laadun turvaamisessa JEA:n aikana on osatyön V jälkeen edelleenkin epävarma.
E.g., with the introduction of so-called microcatheters, CSPA found its way particularly in orthopaedic surgery.
Vastaavasti jatkuva spinaalinen analgesia (JSA), eli spinaalitilaan annettu kipulääkitys, on yleistynyt erityisesti ortopediassa kun hyvin ohuet ns. mikrokatetrit tulivat käyttöön.
These techniques, however, may be associated with dose-dependent side-effects as hypotension, weakness in the legs, and nausea and vomiting.
JEA:ssa ja JSA:ssa käytetyt puudutteet ja opioidit aikaansaavat hyvän kivunlievityksen, mutta voivat annoksista riippuen aiheuttaa ohimeneviä sivuvaikutuksia (verenpaineen laskua, jalkojen lihasvoiman alentumista sekä pahoinvointia ja oksentelua).
EST (V) was often related to technical problems and difficulties of interpretation, e.g., it failed to identify the four patients whose catheters were outside the spinal canal already at the time of catheter placement.
Esim. niistä neljästä tapauksesta, joissa katetri oli joutunut epiduraalitilan ulkopuolelle jo sen laittohetkellä, EST ei auttanut tunnistamaan yhtään.
CSPA (IV) provided satisfactory pain relief with only limited blockade of the legs (no inter-group differences).
Jalkojen ei-toivottu lihasvoiman alentuminen oli vähäistä (ei eroja matalan ja korkean ropivakaiiniannoksen välillä).
The aims of this thesis were to determine a) whether the efficacy, tolerability, and reliability of CEA might be improved by adding the α2-adrenergic agonists adrenaline and clonidine to CEA, and by the repeated use of EST during CEA; and, b) the feasibility of CSPA given through a microcatheter after vascular surgery.
Näitä sivuvaikutuksia oletetaan voitavan vähentää pienentämällä puudutteen ja opioidin annoksia ja lisäämällä lääkeseokseen muita kipuaistimukseen vaikuttavia lääkkeitä kuten alfa2-agonisti-ryhmään kuuluvat adrenaliini ja klonidiini.
As adjuvants to lumbar CEA, clonidine only slightly improved pain relief, while adrenaline did not provide any benefit.
Klonidiini vähensi tarvittavien kipulääkkeiden määrää ja paransi samalla jonkin verran kivunlievitystä (vähemmän ns. läpilyönti-kipukohtauksia).
The microcatheter CSPA technique appeared effective and reliable, but needs to be compared to routine CEA after peripheral arterial bypass surgery.
JSA:n suora vertaaminen nykyisin alaraajojen valtimokirurgiassa tavallisemmin käytettyyn JEA-tekniikkaan jää kuitenkin vielä jatkotutkimuksin selvitettäväksi.
The total amounts of epidurally-infused drugs were even increased in the adrenaline group in Study II (p=0.02, RM ANOVA).
Osatyössä III lisättiin klonidiinia 2 µg/ml ropivakaiini-fentanyyli-seokseen ristiselän tasolla annettavaa JEA:ta varten.
Patients underwent arterial bypass surgery of the legs (I, n=50; IV, n=46), total knee arthroplasty (II, n=70; III, n=72), and abdominal surgery or thoracotomy (V, n=30).
Väitöskirjan osatöiden I V aineisto koostui kaikkiaan 268 potilaasta, joille tehtiin alaraajojen valtimoleikkaus (I:ssä 50 potilasta (pot.)
The patients were treated in 24 Finnish ICUs during 1999-2005.
Tutkimuksissa oli yhteensä 401 potilasta 24:ltä suomalaiselta teho-osastolta vuosina 1999-2005.
The MAP levels under 65 mmHg and SvO2 below 70% were the best predictive thresholds.
Nykyisin yleisesti käytetyt tavoiterajat (MAP>65mHg, SvO2>70%) ovat ennusteen kannalta optimaaliset.
Several biomarkers have been investigated for their ability to help in diagnosis or outcome prediction in sepsis.
Useista biomarkkereista on odotettu diagnostista tai ennusteellista apua sepsiksessä.
295 of the patients were included in the Finnish national epidemiologic Finnsepsis study.
Kaksi tutkimuksista oli kansallisen sepsistutkimuksen Finnsepsiksen osatöitä.
A total of 401 patients, 218 with septic shock and 192 with severe sepsis or septic shock were included in the study.
218:lla potilaista todettiin septinen sokki ja 192:lla vaikea sepsis.
We assessed the predictive value of N-terminal pro brain natriuretic peptide (NT-proBNP) on mortality in severe sepsis or septic shock.
Me selvitimme sydämen erittämän hormonin, natriureettisen peptidin (NT-proBNP) ennustevaikutusta vaikeassa sepsiksessä ja septisessä sokissa.
The objective of this study was to evaluate different aspects of the hemodynamic pattern in septic shock with special attention to prediction of outcome.
Väitöstutkimuksen tavoiteena oli arvioida eri näkökohtia septisen sokin hemodynamiikkaan, hoitoon ja ennusteeseen liittyen suomalaisilla potilailla.
We found that the early treatment was not optimal in Finnish hospitals and this reflected to mortality.
Totesimme, että varhainen hoito ei toteudu optimaalisesti.
We assessed how the early treatment guidelines were adopted, and what was the impact of early treatment on mortality in septic shock in Finland.
Tutkimuksessa selvitimme septisen sokin varhaisen hoidon onnistumista Suomessa.
The accuracy of NT-proBNP, however, was not sufficient for clinical decision-making concerning the outcome prediction.
Havaintomme mukaan NT-proBNP ennustaa merkittävästi mortaliteettia mutta ei ole riittävän luotettava biomarkkeri hoitopäätöksiä ajatellen.
The most crucial issue concerning the outcome is the early and aggressive start of treatment aimed at normalization of hemodynamics and the early start of antibiotics during the very first hours.
Päivystyspoliklinikalla vietetty aika ennen teho-osastolle siirtoa korreloi varhaisen hoidon toteutumiseen sekä antibioottihoidon aloitusviiveeseen.
A delayed initiation of antimicrobial agents was especially associated with unfavorable outcome.
Puutteellinen alkuhoito ja erityisesti antibioottihoidon viivästyminen lisää kuolleisuutta.
The delays in start of treatment are associated to poorer prognosis in sepsis.
Korkea keskuslaskimopaine viittaa potilaan huonontuneeseen ennusteeseen.
Thus, the ScvO2 can not be used as a substitute of SvO2 in hemodynamic monitoring in ICU.
Kansainvälisessä sepsiksen hoitosuosituksessa keskuslaskimon happisaturaatio (ScvO2) ja SvO2 rinnastetaan vertailukelpoisiksi toisiinsa nähden.
Septic shock is a common killer in intensive care units (ICU).
Kuolleisuus septiseen sokkiin on suuri, 30 60% ja se on eräs yleisimmistä kuolinsyistä teho-osastoilla.
We assessed the correlation and agreement of SvO2 and mean central venous oxygen saturation (ScvO2) in septic shock during first day in ICU.
Totesimme, että keskiverenpaine (MAP) ja sekoittuneen laskimoveren happisaturaatio (SvO2) ovat ennusteellisesti erittäin merkityksellisiä.
The difference between saturation values correlated significantly to cardiac index and oxygen delivery.
Septisessä sokissa määritelmän mukaisesti potilaalla todetaan infektion aiheuttamana yleinen tulehdusreaktio sekä sepsikseen liittyen matala verenpainetaso ja riittämätön verenkierto nestehoidosta huolimatta.
The optimal targets of hemodynamic treatment, or impact of hemodynamic treatment on survival after first resuscitation period are less known.
Varhainen tehokas ja riittävä antibioottihoito, verenkierron nestehoito sekä infektion kirurginen saneeraus tarvittaessa on oleellisia toimia sepsispotilaiden ennusteen parantamiseksi.
During the 18-month follow-up 20% of patients attempted suicide.
18 kuukauden seurannan aikana 20 % potilaista yritti itsemurhaa.
The Jorvi Bipolar Study (JoBS) is a collaborative ongoing bipolar research project between the Department of Mental Health and Alcohol Research of the National Public Health Institute, Helsinki, and the Department of Psychiatry, Jorvi Hospital, Helsinki University Central Hospital (HUCH), Espoo, Finland.
Tämä tutkimus on osa Kansanterveyslaitoksen Mielenterveyden ja Alkoholitutkimuksen osaston ja Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin Jorvin sairaalan psykiatrian yksikön kaksisuuntaisen mielialahäiriön etenevää seurantatutkimusta (Jorvi Bipolar Study).
Taken altogether, 55% patients attempted suicide before index episode, during index episode or during follow-up.
Potilaista 55 % oli yrittänyt itsemurhaa joko ennen tutkimukseen ottoa, tai yritti sitä indeksijakson tai seurannan aikana.
The incidence of suicide attempts was 37-fold during combined mixed and depressive mixed states and 18-fold during major depressive phase as compared with other phases.
Seuranta-aikana itsemurhayritysten ilmaantuvuus oli 37-kertainen sekamuotoisten jakson ja 18-kertainen masennusjakson aikana verrattuna muihin jaksoihin.
Clinically, it is crucial to recognize BD and manage the mixed and depressive phases of bipolar patients fast and effectively, as time spent in depressive and mixed phases involves a remarkably high risk of suicide attempts.
Kliinisesti on erittäin tärkeää tunnistaa kaksissuuntainen mielialahäiriö ja hoitaa sekamuotoiset jaksot ja masennusjaksot mahdollisimman nopeasti ja tehokkaasti, koska näihin molempiin liittyy huomattavan korkea itsemurhayritysten riski.
During the index episode, suicide attempts took place during depressive, mixed and depressive mixed phases.
Indeksijakson aikana tehdyt itsemurhayritykset sijoittuivat sairauden masennus- ja sekamuotoisiin vaiheisiin.
Altogether, 1630 patients (aged 18-59) years were screened using the Mood Disorder Questionnaire (MDQ) for a possible new episode of DSM-IV BD. 490 patients were interviewed with semi-structured interview [the Structured Clinical Interview for DSM-IV Disorders, research version with Psychotic Screen (SCID-I/P)].
Tutkimusta varten seulottiin 1630, iältään 18 59-vuotiasta potilasta käyttäen Mood Disorder Questionnaire (MDQ) -mielialahäiriökyselyä.
Hopelessness was independently associated with suicidal behaviour during the depressive phase.
Toivottomuus ennusti itsemurhayrityksiä masennusjakson aikana.
Suicidal behaviour was examined both at intake and follow-up by psychometric scale [Scale for Suicidal Ideation (SSI)], interviewer s questions and medical and psychiatric records.
Itsetuhoista käyttäytymistä tutkittiin sekä indeksijakson että seurannan aikana itsemurha-ajatuksia kartoittavan asteikon avulla ja haastattelukysymyksin.
In this study suicidal behaviour was common among psychiatric patients with BD. During the episode when patients were included into cohort study (index episode), 20% of the patients had attempted suicide and 61% had suicidal ideation.
Indeksijakson aikana 20 % potilaista yritti itsemurhaa ja itsemurha-ajatuksia esiintyi 61 %:llä.
The aim of this thesis was to evaluate prevalence of suicidal behaviour and incidence of suicide attempts, and examine the wide range of risk factors for attempted suicide both, at intake and follow-up, in representative secondary-level sample of psychiatric in- and outpatients with BD.
Tutkimuksen tavoitteena oli tutkia itsetuhoisen käyttäytymisen esiintyvyyttä, itsemurhayritysten ilmaantuvuutta sekä itsemurhayritysten riskitekijöitä tässä potilasryhmässä.
Previous suicide attempts, hopelessness, depressive phase at index episode and younger age at intake were independent risk factors for suicide attempts during follow-up.
Aikaisemmat itsemurhayritykset, toivottomuus, masennusjakso tutkimukseen ottohetkellä ja alhaisempi ikä ennustivat itsemurhayrityksiä seuranta-aikana.
Prior suicide attempt and time spent in combined mixed phases - mixed and depressive mixed - and depressive phases independently predicted the suicide attempt during follow-up.
Aikaisempi itsemurhayritys sekä masennus- tai sekamuotoisessa jaksossa vietetty aika ennustivat itsemurhayritystä seuranta-aikana.
Severity of depressive episode and hopelessness were independent risk factors for suicidal ideation, whereas hopelessness, comorbid personality disorder and previous suicide attempt predicted suicide attempts during the index episode.
Masennus, toivottomuus, samanaikainen muu psykiatrinen sairastavuus ja aikaisempi itsemurhayritys osoittautuivat keskeisiksi riskitekijöiksi itsetuhoiselle käyttäytymiselle indeksisairausjakson aikana.
There were no differences in prevalence of suicidal behaviour between bipolar I and II disorder; the risk factors were overlapping but not identical.
Itsetuhoisen käyttäytymisen esiintyvyys kaksisuuntaisen mielialahäiriön päätyyppien, tyyppi I:n ja II:n, välillä oli samanlaista.
Psychiatric comorbidity was evaluated using semi-structured interviews.
Kyselyn perusteella positiivisiksi osoittautuneet 490 potilasta haastateltiin puoli-strukturoidulla haastattelumenetelmällä.
The JoBS is a prospective, naturalistic cohort study of secondary level care psychiatric out-and inpatients with a new episode of Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders, 4th edition (DSM-IV) bipolar disorder (BD).
Tutkimuksessa on seurattu kaksisuuntaista mielialahäiriötä sairastavia psykiatrisen erikoissairaanhoidon avo- ja sairaalapotilaita, joilla tutkimukseen otettaessa oli diagnosoitavissa meneillä oleva sairausjakso.
At 6- and 18-month follow-up, the interviews were repeated and life-chart methodology was used to integrate all available information about nature and duration of all different phases.
Tieto erilaisista sairausjaksoista seurannan aikana koottiin yksityiskohtaiseksi graafiseksi kuvaajaksi (life-chart).
More than half of the patients have attempted suicide during their lifetime, a finding which highlights the public health importance of suicidal behaviour in bipolar disorder.
Tutkimus osoittaa kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä kärsivien potilaiden olevan huomattavan itsetuhoaltis ryhmä: yli puolet potilaista on yrittänyt itsemurhaa.
Evaluating TRACP-5b bone resorption marker as indicator of fatigue fractures, patients with elevated serum TRACP-5b levels had eight times higher probability of sustaining a stress fracture than controls.
Kohonnut seerumin TRACP5b arvo nosti murtuman todennäköisyyden kahdeksankertaiseksi verrokkeihin nähden.
Clinical diagnosis of stress fractures is complex and based on patient s anamnesis and radiological imaging.
Rasitusmurtumien diagnostiikka perustuu pääasiassa potilaan taustatietoihin sekä erilaisiin radiologisiin kuvantamismenetelmiin - kliiniset tutkimukset ovat epävarmoja ja laboratoriodiagnostiikka puuttuu.
The average serum 25OHD concentration was significantly lower in conscripts with fatigue fracture than in controls.
Keskimääräiset D-vitamiinitasot olivat murtumapotilailla merkitsevästi alhaisemmat kuin verrokeilla.
Fatigue fracture is an overuse injury commonly encountered in military and sports medicine, and known to relate to intensive or recently intensified physical activity.
Pääsääntöisesti urheilijoilla ja sotilaskoulutuksessa olevilla henkilöillä esiintyvä rasitusmurtuma syntyy, kun luun kuormituksen kesto ylittyy varsinkin jyrkässä nousujohteisessa ja liian nopeatahtisessa harjoittelussa.
In 99% of the cases, injuries were in the tibia, 57% in the distal third of the tibial shaft.
Magneettitutkimus paljasti 86 potilaalla yhteensä 143 rasitusmurtumaa, joista 99% sijoittui sääriluuhun ja 57% sen alimpaan kolmannekseen.
Though seldom detected by plain radiography, fatigue fractures often underlie unclear lower leg stress-related pain occurring in the distal parts of the tibia.
Epäselvien säären alueen rasituskipujen syynä ovat usein luun rasitusmuutokset, jotka varsinkin esiintyessään sääriluun alaosissa jäävät usein näkymättä tavallisessa röntgenkuvauksessa.
Importantly, an educational intervention can diminish the incidence of fracture displacement by enhancing awareness and providing instructions for earlier diagnosis of fatigue fractures.
Tehokkaalla ohjeistuksella on selkeästi mahdollisuus vaikuttaa näiden murtumien varhaiseen diagnosointiin ja siten komplikaatioiden onnistuneeseen välttämiseen.
If physical stress exceeds bone s capability to remodel, accumulation of microfractures can lead to bone fatigue and stress fracture.
Luun vaurioituessa muodostuu mikromurtumia, joiden paranemista rasitus saattaa estää.
Femoral neck fatigue fractures, when displaced, lead to long-term morbidity in a high percentage of patients, whereas, when non-displaced, they do not predispose patients to subsequent adverse complications.
Dislokoituneet reisiluun kaulan rasitusmurtumat johtavat useimmilla potilailla komplikaatioihin, kun taas dislokoitumattomat murtumat paranevat lähes poikkeuksetta oireettomiksi.
In the current study, the role of vitamin D as a predisposing factor for fatigue fractures was assessed using serum 25OHD level as the index.
Tutkimus osoitti, että alhainen D-vitamiinin saanti altistaa rasitusmurtumien syntymiselle.
In a 20-year follow-up, the incidence of femoral neck fatigue fractures prior to the Finnish Defence Forces new regimen in 1986 addressing prevention of these fractures was 20.8/100,000, but rose to 53.2/100,000 afterwards, a significant 2.6-fold increase.
Pitkällä 20-vuoden seuranta-ajalla selvitimme reisiluun kaulan rasitusmurtumien esiintyvyyden varusmiesten palvelusaikana sekä näiden murtumien johdosta hoidettujen potilaiden pitkäaikaisseurantatulokset.
Bone stress fractures are mostly low-risk injuries, healing well after non-operative management, yet, occurring in high-risk areas, stress fractures can progress to displacement, often necessitating surgical treatment and resulting in prolonged morbidity.
Kuitenkin tiettyihin rasitusmurtumiin, kuten reisiluunkaulan murtumiin, liittyy riski murtuman dislokaatiosta, mikä pahimmillaan voi johtaa pysyvään invaliditeettiin.
Among the 154 patients with exercise induced anterior lower leg pain and no previous findings on plain radiography, MRI revealed a total of 143 bone stress injuries in 86 patients.
Selvitimme magneettikuvauksen avulla minkälaisia luumuutoksia tai muita syitä löytyi 154 potilaan kliinisesti epäselvän rasitusperäisen sääri-/pohjekivun taustalta.
Bone responds to increased stress by enhanced remodeling.
Yleensä rasitusmurtumat paranevat hyvin riittävällä levolla ja kuormituksen vähentämisellä.
Tn expression in the BM was significantly higher in atopic asthma than in those with nonatopic asthma.
Tenaskiinin paksuus oli suurempi atooppisilla kuin ei-atooppisilla astmaatikoilla.
Patients with newly diagnosed asthma were given treatment for 16 weeks with placebo, salmeterol (SLM) (50 µg bid), fluticasone propionate (FP) (250 µg bid), or disodium cromoglicate (DSCG) (5 mg qid).
Äskettäin astmaan sairastuneet saivat hoidoksi hengitettävää salmeterolia (pitkävaikutteinen sympatomimeetti), flutikasonia (kortisoni), kromoglikaattia tai lumetta.
In contrast, in patients with newly diagnosed asthma, anti-inflammatory treatment did attenuate eosinophilic inflammation in the bronchial mucosa.
Astmaatikoilla hoito hengitettävällä flutikasonilla tai kromoglikaatilla vähensi eosinofiilista tulehdusta keuhkoputkissa sekä lievensi keuhkoputkien supistumistaipumusta.
In the skiers a distinct airway inflammation was evident.
Hiihtäjillä keuhkoputkien poikkeava supistumistaipumus oli tavallista.
Tn expression was higher in skiers than in controls and lower in skiers than in mild asthmatics.
Tenaskiinin paksuus tyvikalvolla oli hiihtäjillä ja astmaatikoilla suurempi kuin terveillä verrokeilla, joilla sitä esiintyi vain vähän jos ollenkaan.
The origin of BHR probably differs in skiers and in asthmatics.
Tenaskiinin ilmaantuminen hengitysteihin sekä hiihtäjillä että astmaatikoilla todennäköisesti oli merkkinä epiteelin vauriosta.
In skiers, anti-inflammatory treatment did not attenuate BHR as it did in asthmatic patients.
Hiihtäjillä anti-inflammatorinen hoito hengitettävällä budesonidilla ei vähentänyt limakalvojen tulehdussolujen määrää merkittävästi.
The objective of these studies was to evaluate possible airway inflammation and remodeling at the bronchial level in cross-country skiers without a prior diagnosis of asthma, and relate the findings to patients with mild chronic asthma and patients with newly diagnosed asthma.
Tulehdusreaktio ei liittynyt keuhkoputkien supistumistaipumukseen hiihtäjillä eikä astmaatikoilla mutta allergista astmaa sairastavilla supistumistaipumus liittyi eosinofiilisen tulehdukseen hengitysteissä.
We also studied the association of airway inflammatory changes and bronchial hyperresponsivess (BHR), and treatment effects in cross-country skiers and in patients with newly diagnosed asthma.
Muita tulehdussoluja (lymfosyytit ja makrofaagit) nähtiin hiihtäjillä saman verran kuin kroonista astmaa sairastavilla.