natgillin/translations-raw huggingface dataset:
High prevalence of vitamin D insufficiency was observed among Somali women at screening.
Tutkimuksen sisäänottovaiheessa suurella osalla somalitaustaisista D-vitamiinitila oli riittämätön.
Use of vitamin D-fortified fat spread was more frequent among Somalis than among Russians and Kurds; fish consumption frequency was lower among Kurds than among Russians and Somalis; and vitamin D-fortified dairy was more frequently consumed daily by Russians and Kurds than by Somalis.
D-vitamiinilla täydennettyjen rasvalevitteiden käyttö oli yleisintä somalitaustaisilla; kalan käyttö oli vähäisintä kurditaustaisilla ja suurempi osa venäläis- ja kurdi- kuin somalitaustaisista käytti D-vitamiinilla täydennettyjä maitovalmisteita päivittäin.
Vitamin D insufficiency (S-25(OH)D <50 nmol/L), which has been associated with bone disorders, such as osteoporosis, and risk for cancers and other chronic diseases, is a public health problem among populations at northern latitudes, especially during winter because of low ultraviolet B irradiation and reduced skin synthesis of vitamin D. Nevertheless, the risk of vitamin D insufficiency is higher among non-Western immigrants, particularly dark-skinned ones, living in these regions.
Riittämätön D-vitamiinitila (seerumin 25-hydroksi-D-vitamiinipitoisuus [25(OH)D] <50 nmol) on yhteydessä luuston häiriötiloihin, kuten osteoporoosiin, sekä syövän ja kroonisten sairauksien riskiin.
The study also aimed to investigate whether ethnic differences exist in the response of serum 25-hydroxyvitamin D (S-25(OH)D) to vitamin D3 supplementation between Somali and Finnish women.
Lisäksi tavoitteena oli selvittää eroja vasteessa D-vitamiinisuplementaatioon somali- ja suomalaisnaisilla.
In addition, non-fair-skinned immigrants are at higher risk of deficiency/insufficiency than their host populations.
Ei-vaaleaihoisilla ulkomaalaistaustaisilla on suurempi matalan 25(OH)D-pitoisuuden riski kuin koko väestöllä.
Climate change is one of the most important, pressing, and furthest reaching global challenges that humanity faces in the 21st century.
Ilmastonmuutos on yksi suurimmista globaaleista haasteista, jonka kanssa ihmiskunta joutuu painiskelemaan kahdennellakymmenelläensimmäisellä vuosisadalla.
The particular geoscientific problems considered are: finding the spatio-temporal distribution of atmospheric carbon dioxide based on sparse remote sensing data, quantifying uncertainties in modeling methane emissions from boreal wetlands, analyzing and quantifying the effect of climate change on growing season in the boreal region, and using statistical methods to calibrate a terrestrial ecosystem model.
Työssä käsitellyt ongelmat ovat: globaalin aikariippuvan ilmakehän hiilidioksidijakauman selvittäminen kaukokartoitushavaintoihin perustuen, pohjoisten suoalueiden metaaniemissioiden epävarmuuden määrittäminen, ilmastonmuutoksen aiheuttaman kasvukauden aikaistumisen analysointi, sekä ekosysteemimallin maakomponentin osittainen kalibrointi.
In addition to analyzing these problems, the research and the results help to understand model performance and how modeling uncertainties in very large computational problems can be approached, also providing algorithm implementations on top of which future efforts may be built.
Yllämainittujen ongelmien tutkimisen lisäksi työ auttaa selvittämään miten epävarmuuden analysointi raskaissa tietokonemalleissa on algoritmisesti tehtävissä sekä kuinka valtavia datamääriä voi hyödyntää epävarmuuden arviointiin.
Studying complex geoscientific phenomena such as climate change consists of a patchwork of challenging mathematical, statistical, and computational problems.
Ilmastonmuutoksen, kuten muidenkin monimutkaisten maapalloon liittyvien ilmiöiden, tutkiminen koostuu matemaattisten ja tietokonemallien sekä systeemisen tietämyksen järjestelmällisestä yhdistämisestä ja analysoinnista.
The methods used in the four publications on which this thesis is based range from high-dimensional Bayesian spatial statistical models and Markov chain Monte Carlo methods to time series modeling and point estimation via optimization.
Käytettyjä metodeja on lukuisia, hierarkkisista malleista Markov chain Monte Carlo algoritmeihin ja Gaussisiin prosesseihin.
Already affecting daily lives of many directly and everyone indirectly, changes in climate are projected to have many catastrophic consequences.
Jo tänä päivänä sen vaikutukset yltävät ihmisten jokapäiväiseen elämään kaikkialla maapallolla.
To solve these problems, local and global process models and statistical models are combined with both small in situ observation data sets with only few observations, and equally well with enormous global remote sensing data products containing hundreds of millions of data points.
Tässä työssä yhdistellään Bayesilaisen tilastotieteen keinoin satojen miljoonien datapisteiden satelliittimittausjoukkoja tilastollisiin malleihin, sekä pienempiä paikallisia aikasarjoja globaaleihin ilmastomalleihin.
This integration of models and data can be done in a Bayesian inverse modeling setting if the algorithms and computational methods used are chosen and implemented carefully.
Työssä esitetty algoritmien kehitystyö luonnollisesti myös mahdollistaa menetelmien jalostamisen vastaisuudessa niin muihin tarkoituksiin, kuin uusiksi, kehittyneemmiksi menetelmiksi.
However, they are significantly more expensive than conventional drugs.
Biologiset lääkkeet ovat kuitenkin merkitsevästi kalliimpia kuin tavanomaiset lääkkeet.
Significant differences were not observed in effectiveness between biological drugs.
Biologisten lääkkeiden välillä ei havaittu merkitseviä eroja vaikuttavuudessa.
In Finland, the prevalence of RA is estimated to be around 0.8% based on the data collected in the late 1980s, whereas the prevalence of IBD is around 0.9% in 2019.
Suomessa RA:n esiintyvyyden on arvioitu olevan 1980-luvun lopulla kerättyihin aineistoihin perustuen noin 0,8 % aikuisväestöstä, kun taas IBD:n esiintyvyys on noin 0,9 % vuonna 2019.
Several subgroup and deterministic sensitivity analyses were conducted.
Tutkimuksessa tehtiin useita alaryhmäanalyyseja sekä deterministisiä herkkyysanalyyseja.
Furthermore, poorly treated RA and IBD may cause disability and uncontrollable costs for social and health care.
Huonosti hoidettu RA ja IBD saattavat aiheuttaa myös työkyvyttömyyttä ja hallitsemattomia kustannuksia sosiaali- ja terveydenhuollolle.
Until May 2019, the European Medicines Agency (EMA) has approved ten biological drugs for the treatment of RA, four for CD, and four for UC.
Toukokuuhun 2019 mennessä Euroopan lääkevirasto (EMA) on hyväksynyt kymmenen biologista lääkettä nivelreuman hoitoon, neljä CD:n hoitoon sekä neljä UC:n hoitoon.
Biological drugs have proven to be an effective treatment for RA and IBD, and they have comparable efficacy and not significantly differing safety profiles.
Biologisten lääkkeiden on osoitettu olevan vaikuttavia hoitoja RA:n ja IBD:n hoidossa, ja niillä on verrattavissa oleva tehokkuus, eivätkä niiden turvallisuusprofiilit eroa merkitsevästi toisistaan.
Patients´ characteristics and clinical background information were collected from patient records and costs were obtained from the clinical patient administration database of the hospital.
Potilaiden tausta-ja kliiniset tiedot kerättiin potilasrekistereistä ja kustannukset sairaalan potilastietojärjestelmästä.
Objectives: The aim of this study was to evaluate the costs, effectiveness, and cost-effectiveness of biological drugs in the treatment of RA and IBD.
Tavoitteet: Tämän tutkimuksen tavoite oli arvioida biologisten lääkkeiden kustannuksia, vaikuttavuutta ja kustannusvaikuttavuutta RA:n ja IBD:n hoidossa.
Statistically significant finding was not observed in UC patients.
Tilastollisesti merkitsevää eroa ei havaittu UC-potilailla.
HRQoL measured with the IBDQ was, in CD patients, statistically significantly better (p=0.018) 3 months after switching to the infliximab biosimilar than at time of switching.
Sairausspesifisellä IBDQ-mittarilla mitattuna HRQoL oli CD-potilailla tilastollisesti merkitsevästi parempi (p=0,018) kolme kuukautta biolosimilaarivaihdon jälkeen kuin vaihdettaessa infliksimabi-biosimilaariin.
In total, TNF inhibitors had the lowest and rituximab the highest direct costs (including drug costs, administration costs, costs of switching, outpatient and inpatient care costs).
Kaiken kaikkiaan TNF-estäjillä oli matalimmat ja rituksimabilla korkeimmat suorat kustannukset (sisältäen lääkekustannukset, annostelukustannukset, lääkevaihdon kustannukset sekä avo- ja sairaalahoidon kustannukset).
Background: Rheumatoid arthritis (RA) and inflammatory bowel diseases (IBD), including Crohn´s disease (CD), ulcerative colitis (UC) and IBD unclassified, are chronic inflammatory disorders.
Tausta: Nivelreuma (RA) ja tulehdukselliset suolistosairaudet (IBD), joihin kuuluvat Crohnin tauti (CD), haavainen paksusuolitulehdus (UC) sekä määrittämätön IBD, ovat kroonisia tulehdussairauksia.
The costs of biosimilar infliximab were around one third of the costs of originator one, whereas costs related to secondary healthcare (excluding the costs of infliximab) were similar before and after switching to biosimilar.
Infliksimabi-biosimilaarin kustannukset olivat noin yksi kolmasosa alkuperäisen lääkkeen hinnasta, kun taas erikoissairaanhoidon kustannukset (poissulkien infliksimabin lääkekustannukset) olivat samansuuruiset ennen ja jälkeen biosimilaarivaihdon.
HRQoL was measured using the generic 15D utility measurement and the disease-specific Inflammatory Bowel Disease Questionnaire (IBDQ).
HRQoL mitattiin geneerisellä 15D utiliteettimittarilla ja sairausspesifisellä Inflammatory Bowel Disease Questionnaire (IBDQ) -mittarilla.
The systematic search of the literature revealed that biological drugs seemed to be cost-effective for the treatment of active and severe IBD.
Järjestelmällisen kirjallisuuskatsauksen perusteella biologiset lääkkeet näyttivät olevan kustannusvaikuttavia aktiivisen ja vaikean IBD:n hoidossa.
RA and IBD, as chronic diseases, have a negative impact on patients’ lives, and, therefore, they decrease health-related quality of life (HRQoL).
RA ja IBD ovat kroonisia sairauksia, jotka heikentävät potilaan terveyteen liittyvää elämänlaatua (HRQoL).
In the single-centre prospective observational study (IV), all IBD patients receiving maintenance infliximab therapy at Helsinki University Hospital (HUS) were switched to biosimilar infliximab (CT-P13).
Prospektiivisessa, havainnoivassa yksikeskustutkimuksessa (tutkimus IV), kaikilla IBD-potilailla, jotka saivat infliksimabi-hoitoa ylläpitohoitona Helsingin yliopistollisessa sairaalassa (HUS), vaihdettiin infliksimabi alkuperäisestä valmisteesta biosimilaariin (CT-P13).
Following lack of efficacy or adverse events, the patients were switched to another biological drug until all four options were exhausted.
Biologinen lääke vaihdettiin toiseen biologiseen lääkkeeseen tehon puutteen tai haittavaikutusten vuoksi kunnes kaikki neljä vaihtoehtoa oli käytetty.
The amount of QALY gained ranged from 9.41 for rituximab to 9.66 for TNF inhibitors.
QALY-arvo vaihteli 9,41:stä (rituksimabi) 9,66:een (TNF-estäjät).
Crohn´s Disease Activity Index (CDAI) or Partial Mayo Score (pMayo), and faecal calprotectin (FC) served for evaluation of disease activity.
Tautiaktiivisuuden mittaamiseen käytettiin Crohn´s Disease Activity Index (CDAI) ja Partial Mayo Score (pMayo) –mittareita sekä ulosteen kalprotektiinimääritystä (FC).
The costs of the infliximab-biosimilar were significantly lower than the costs of the originator one, and switching from originator infliximab to a biosimilar one had no effect on costs related to secondary healthcare (excluding the costs of infliximab).
Infliksimabi-biosimilaarin kustannukset olivat merkitsevästi alhaisemmat kuin alkuperäisen infliksimabi-valmisteen, eikä infliksimabi-biosimilaarivaihdolla ollut vaikutusta erikoissairaanhoidon kustannuksiin (poissulkien infliksimabin lääkekustannukset).
A patient-level simulation model (study III) was developed to predict costs and outcomes associated with four biological drugs (abatacept, tocilizumab, rituximab and Tumour Necrosis Factor Alpha (TNF) inhibitors) in the treatment of RA patients who have previously been treated with TNF inhibitors.
Potilastason simulaatiomalli (tutkimus III) kehitettiin ennustamaan neljään biologiseen lääkkeeseen (abatasepti, tosilitsumabi, rituksimabi ja tuumorinekroositekijä alfan (TNF) estäjät) liittyviä kustannuksia ja lopputulosmuuttujia RA-potilailla, joita oli aiemmin hoidettu TNF-estäjillä.
Abatacept was associated with the highest drug costs, whereas rituximab was associated with the highest outpatient and inpatient care costs.
Abataseptilla oli korkeimmat lääkekustannukset, kun taas rituksimabilla oli korkeimmat avo- ja sairaalahoidon kustannukset.
Methods: Systematic literature reviews (SLRs) were performed to identify published data on the cost-effectiveness of biological drugs for RA and IBD (study I and II).
Menetelmät: RA:n ja IBD:n kustannusvaikuttavuudesta julkaistu tutkimustieto kartoitettiin tekemällä kaksi järjestelmällistä kirjallisuuskatsausta (tutkimukset I ja II).
According to the SLR (II), biological drugs seemed to be cost-effective for the treatment of active severe IBD with the cost-effectiveness threshold of 35,000 €/QALY, but the cost-effectiveness remained unclear in the maintenance treatment.
Kustannusvaikuttavuuden kynnysarvolla 35000 €/QALY biologiset lääkkeet näyttivät olevan kustannusvaikuttavia aktiivisen ja vaikean IBD:n hoidossa, mutta ylläpitohoidossa biologisten lääkkeiden kustannusvaikuttavuus oli epäselvä (II).
The SLRs were performed following current recommendations for SLR of economic evaluations to improve the quality and reliability of the study.
Järjestelmälliset kirjallisuuskatsaukset tehtiin noudattaen voimassa olevia suosituksia taloudellisia arviointeja käsitteleville katsauksille.
Conclusions: The patient-level simulation model based on Finnish real-world data showed that TNF inhibitors, abatacept, and tocilizumab were dominant in comparison to rituximab in RA patients, who had been previously been treated with TNF inhibitors.
Johtopäätökset: Suomalaiseen rekisteritietoon perustuva potilastason simulaatiomalli osoitti, että TNF-estäjät, abatasepti ja tosilitsumabi dominoivat rituksimabia RA-potilailla, jotka olivat aiemmin käyttäneet TNF-estäjiä.
Data were collected at time of switching and at 3 and 12 months after switching.
Tiedot kerättiin 3 ja 12 kuukautta sen jälkeen, kun alkuperäinen valmiste oli vaihdettu biosimilaariin.
Results: The SRL (I) of the cost-effectiveness of biological drugs for the treatment of RA showed that biological drugs did not seem to be cost-effective among conventional synthetic disease-modifying anti-rheumatic drug (csDMARD) naïve or csDMARD resistant RA patients with the cost-effectiveness threshold of 35000 €/QALY (Quality-Adjusted Life Year), but they might be cost-effective among csDMARD resistant patients with the threshold of 50,000-100,000 €/QALY.
Tulokset: Järjestelmällinen kirjallisuuskatsaus biologisten lääkkeiden kustannusvaikuttavuudesta RA:n hoidossa (I) osoitti, että biologiset lääkkeet eivät näyttäisi olevan kustannusvaikuttavia RA-potilailla, jotka eivät ole aiemmin saaneet tavanomaista lääkehoitoa tai ovat resistenttejä tavanomaisille lääkkeille kustannusvaikuttavuuden kynnysarvolla 35000 €/QALY (laatupainotettu elinvuosi).
In contrast to the results of patient-level simulation model, rituximab was the most cost-effective biological drug among RA patients with an adequate response to TNF inhibitors based on SLR.
Toisin kuin potilastason simulaatiomallissa, järjestelmällisen kirjallisuuskatsauksen perusteella rituksimabi oli kustannusvaikuttavin biologinen lääke RA-potilailla, jotka olivat saaneet riittämättömän vasteen aiemmasta TNF-estäjähoidosta.
Based on the Finnish observational data, it suggested that HRQoL and disease activity of the infliximab-biosimilar were comparable to the originator one in the maintenance treatment of IBD.
Suomalaiseen tietoon perustuvan prospektiivisen havainnoivan tutkimuksen perusteella infliksimabi-biosimilaari oli HRQoL:n ja tautiaktiivisuuden perusteella verrattavissa alkuperäiseen infliksimabi-hoitoon ensimmäisen vuoden aikana IBD:n ylläpitohoidossa.
As TNF inhibitors had the lowest costs and highest QALYs, so they were the most cost-effective treatment option.
TNF-estäjät olivat kustannusvaikuttavin hoitovaihtoehto, koska niillä oli matalimmat kustannukset ja korkeimmat QALYt.
The patients’ baseline characteristics and regression models used in the simulation were based on observational data from the National Register for Biological Treatments for RA patients in Finland.
RA-potilaiden lähtötiedot ja simulaatiossa käytetyt regressiomallit perustuivat ROB-FIN –rekisteriaineistoon.
TNF inhibitors, abatacept, and tocilizumab had lower costs and higher QALYs than rituximab, and were therefore dominant in comparison to rituximab.
TNF-estäjillä, abataseptilla ja tosilitsumabilla oli matalemmat kustannukset ja korkeammat QALYt kuin rituksimabilla.
Disease activity, in light of CDAI, pMayo and FC, was similar over one year following switching in IBD patients.
IBD-potilaiden tautiaktiivisuus CDAI:n, pMayo:n ja FC:n perusteella oli samankaltainen IBD-potilailla ensimmäisen vuoden aikana, kun verrattiin alkuperäistä infliksimabi-hoitoa infliksimabi-biosimilaariin.
Based on the prospective observational study (IV), no statistically significant difference was observed over one year following switching to the IFX biosimilar when the generic 15D instrument for the measurement of HRQoL in IBD patients was used.
Prospektiivisen havainnoivan tutkimuksen (IV) perusteella ylläpitohoidossa olevien IBD-potilaiden HRQoL ei eronnut tilastollisesti merkitsevästi yhden vuoden seurannassa, kun verrattiin alkuperäistä infliksimabi-hoitoa infliksimabi-biosimilaariin.
Because of the high costs of original biological drugs, interest has grown in biosimilars and EMA has approved four biosimilars for the treatment of RA and two for IBD.
Biologisten lääkkeiden korkeiden kustannusten vuoksi kiinnostus on kasvanut biosimilaarivalmisteita kohtaan.
According to the patient-level simulation model (III), drug costs were the lowest for rituximab in RA patients who had been previously been treated with TNF inhibitors, but when administration costs and costs of switching were included, drug costs were the lowest for TNF inhibitors.
Potilastason simulaatiomallin (III) perusteella rituksimabilla oli matalimmat lääkekustannukset RA:n hoidossa potilailla, joita oli aiemmin hoidettu TNF-estäjillä.
In the case of an insufficient response or intolerance to conventional drugs in the treatment of RA and IBD, biological drugs are a treatment option.
Biologiset lääkkeet ovat hoitovaihtoehto RA:n ja IBD:n hoidossa, mikäli tavanomaisista lääkkeistä ei ole saatu vastetta tai tavanomainen lääke on sopimaton.
Rituximab was the only biological drug that seemed to be cost-effective among RA patients with a previous exposure to TNF inhibitors.
RA-potilailla, jotka olivat saaneet aiemmin TNF-estäjähoitoa, rituksimabi oli ainut biologinen lääke, joka näytti olevan kustannusvaikuttava kustannusvaikuttavuuden kynnysarvolla 35000 €/QALY.
Overall, our findings broaden the understanding of the mechanisms underlying the action of conventional and rapid-acting antidepressants and implicated an important role of the TrkB receptor in antidepressant-induced plasticity.
Kaiken kaikkiaan havaintoni avartavat käsityksiä sekä tavanomaisten että nopeavaikutteisten masennuslääkkeiden vaikutustavoista ja paljastavat neurotrofiinireseptorien keskeisen osuuden masennuslääkkeiden aikaansaamassa muovautuvuudessa.
In this thesis, we used visual cortex as a model to study the action of antidepressants on brain plasticity.
Tässä väitöskirjatyössä olen käyttänyt hiirten näköaivokuorta kokeellisena mallina tutkiakseni masennuslääkkeiden vaikutuksia hermoston muovautuvuuteen.
In turn, antidepressants were recently shown to increase plasticity in the brain, via elevation of BDNF levels and enhancement of TrkB signalling.
Tutkimusryhmämme on aikaisemmin osoittanut, että masennuslääkkeet lisäävän hermoston muovautuvuutta useilla aivoalueilla ja että tämä lisääntynyt muovautuvuus osallistuu masennuslääkkeiden käyttäytymisvaikutuksiin jyrsijöillä.
Thus, we have described and tested a skull preparation technique called the "transparent skull" method for optical imaging experiments.
Kehitimme ja yksityiskohtaisesti kuvasimme toimivan tutkimusmenetelmän muovautuvuuden mittaamiseen näköaivokuorella.
In addition, we tested rapid-acting antidepressants such as ketamine and its active metabolite 2R,6R – hydroxynorketamine in our plasticity assay, to reveal whether they are also able to influence plasticity .
Tutkimme myös, avaavatko uudet nopeavaikutteiset masennuslääkkeet, kuten ketamiini, muovautuvuuden tilan hiiren näköaivokuorella.
Brain-derived neurotrophic factor BDNF and its receptor TrkB play an important role in brain plasticity, however, how exactly they interact with antidepressants remain obscure.
Hermoston muovautuvuus eli kyky muokata hermosolujen välisiä yhteyksiä muuttuvaa ympäristöä vastaavaksi on perustavalaatuinen aivojen ominaisuus, jota tarvitaan muistissa ja oppimisessa, mutta joka liittyy myös moniin aivosairauksiin, kuten masennukseen.
The first aim of this thesis was to find an appropriate approach to assess plasticity in the mouse visual cortex.
Tätä menetelmää hyväksikäyttäen tutkimme niitä muovautuvuuden aikaikkunoita, jotka käytössä olevat masennuslääkkeet avaavat hiirten aivoissa.
We also described the temporal patterns of fluoxetine-induced plasticity.
Lisäksi käytimme menetelmäämme tutkimuksissa, jotka selvittävät masennuslääkkeiden uusia mahdollisia muovautuvuutta lisääviä vaikutusmekanismeja.
Currently in Finland, close to 200 new OPSCCs are diagnosed annually, whereas in the 1990s the annual number of diagnosed cases was approximately 50.
Suomessa diagnosoidaan nykyään lähes 200 uutta suunielusyöpää vuosittain, kun 90-luvulla vastaava luku oli noin viisikymmentä.
The incidence of oropharyngeal squamous cell carcinoma (OPSCC) has been rapidly increasing in recent decades and OPSCC is currently the 12th most common cancer worldwide.
Suunielun levyepiteelisyövän ilmaantuvuus on nopeasti kasvanut viimeisten vuosikymmenien aikana ja on nykyisin kahdenneksitoista yleisin syöpä maailmanlaajuisesti.
The main driver behind this phenomenon is high-risk (HR) human papillomavirus (HPV) that currently comprises more than a half of new OPSCCs in numerous Western countries including Finland.
Merkittävin tekijä tämän ilmiön taustalla on ihmisen korkean riskin papilloomavirus (HPV), joka nykypäivänä liittyy yli puoleen tuoreista suunielusyöpätapauksista useissa länsimaissa mukaan lukien Suomessa.
The recognition of early clinical signs and finding of reliable diagnostic tools are essential to achieve earlier and accurate diagnosis, respectively.
Taudin varhaisten kliinisten merkkien tunnistaminen ja luotettava diagnostiikka ovat ensiarvoisen tärkeitä aikaisemman ja tarkemman diagnoosin saavuttamiseksi.
Hence, new prognostic markers are necessary to develop better and personalized treatment strategies to improve patient outcome and avoid a treatment-related reduction in quality of life.
Uudet ennusteelliset merkkiaineet ovat ensiarvoisen tärkeitä parempien ja entistä räätälöidympien hoitomenetelmien kehittämiseksi, jotta potilaiden ennustetta voidaan parantaa ja välttää hoitojen aiheuttama elämänlaadun lasku.
However, HPV may not be the only viral factor related to OPSCC.
HPV ei välttämättä ole kuitenkaan ainoa suunielusyöpään liittyvä virus.
Both HPV-positive and HPV-negative OPSCC are typically diagnosed at an advanced stage and thus require multimodal treatment approaches that often impair quality of life.
Sekä HPV-positiivinen että HPV-negatiivinen suunielusyöpä diagnosoidaan usein vasta taudin myöhäisessä vaiheessa vaatien raskaita hoitomenetelmiä, jotka usein heikentävät elämänlaatua.