natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, since AOX was unable to prevent lethality in Mcp1 mice, it is indicative that the ROS production in this inflammatory model might not be dependent on the ETC.
Nämä havainnot osoittavat, että ROS-tuotanto tässä tulehduksellisessa mallissa ei ehkä ole riippuvainen ETC:stä.
Focusing on different types of cardiomyopathy, my strategy has been to introduce the AOX gene from the tunicate Ciona intestinalis, a close relative of vertebrates, into mouse models of disease, using genomic manipulation.
Tätä varten strategiani on ollut siirtää AOX-geeni Ciona intestinalis -vaippaeläimestä kardiomyopatiahiirimalleihin geenimanipulaatiolla.
A second AOX transgenic line was characterized, in which AOX expression was designed to be activatable by Cre-loxP-mediated removal of a STOP cassette (SNAP coding sequence, pA signal) located downstream of a CAG promoter and upstream of the AOX coding sequence.
Ensimmäinen malli oli suunniteltu ekspressoimaan AOX:ia jatkuvasti ja kaikkialla, ja toinen AOX-siirtogeeninen linja suunniteltiin aktivoitavaksi tietyissä kudoksissa Cre-loxP-välitteisellä geenimanipulaatiolla.
I have investigated the use of a mitochondrial enzyme, the alternative oxidase (AOX), which is found in plants and lower eukaryotes, as well as in primitive metazoans but not in mammals as a new approach to better understand the underlying molecular mechanisms of diseases involving mitochondrial dysfunction.
Ymmärtääkseni paremmin sellaisten sairauksien taustalla olevia molekyylimekanismeja, joihin liittyy mitokondrioiden toimintahäiriöitä, etenkin hengityskompleksien III ja / tai IV aiheuttamia toimintahäiriöitä, olen tutkinut mitokondriaalista entsyymiä, vaihtoehtoista oksidaasia (AOX), joka löytyy kasveista ja alemmista eukaryooteista, mutta ei nisäkkäistä.
If catalytically engaged, AOX branches the mitochondrial ETC by oxidizing ubiquinol, which accumulates in the reduced form if the cytochrome pathway is impaired.
Katalyyttisesti aktivoituneena AOX haaroittaa mitokondriaalisen hengitysketjun ohittaen hengityskompleksit III ja IV ja redusoiden hapen suoraan vedeksi, minkä tyypillisesti suorittaa hengityskompleksi IV. Keskityin tutkimaan AOX-ilmentymisen vaikutusta erityyppisissä kardiomyopatioissa.
Therefore, the duration of anaesthesia was shorter in the presence of vatinoxan.
Ketamiinin aikaansaaman anestesian kesto jäi lyhyemmäksi vatinoksaania esirauhoituksen yhteydessä saaneilla koirilla.
The main aim of this series of experiments was to investigate the reduction of medetomidine-induced cardiovascular changes with vatinoxan, atipamezole and ketamine, not only in laboratory dogs, but also in healthy client-owned dogs of various breeds in a clinical environment.
Tutkimusten tarkoituksena oli selvittää, miten medetomidiinin aiheuttamia haittavaikutuksia voitaisiin vähentää vastavaikuttavilla lääkeaineilla, vatinoksaanilla ja atipametsolilla, sekä sydän- ja verenkiertoelimistön toimintaa stimuloivalla anestesialääkkeellä, ketamiinilla.
Ketamine decreased mean arterial pressure and mild hypotension was detected in two out of eight laboratory dogs that were given vatinoxan premedication.
Vatinoksaani voimisti ketamiinin hyödyllisiä, sydämen sykettä ja minuuttitilavuutta kohottavia vaikutuksia, vaikkakin kahdella kahdeksasta koirasta havaittiin matala verenpaine.
Mean heart rate in the treatment group with vatinoxan during the study was approximately 50% higher than in the group without vatinoxan.
Vatinoksaani nosti koirien keskimääräistä syketasoa merkittävästi, noin 50 prosentilla, rauhoituksen aikana.
Heart rate, mean arterial pressure, central venous pressure, cardiac output and arterial blood gas partial pressures were measured and sedation was assessed.
Vatinoksaani lievittää medetomidiinin ääreiskudoksissa aikaansaamaa verisuonten supistumista, verenpaineen nousua ja sydämen sykkeen sekä minuuttitilavuuden laskua.
α₂-Adrenoceptor agonists, such as medetomidine and dexmedetomidine are considered to produce reliable sedation, muscle relaxation, and antinociception when used as sedatives or preanaesthetics.
Koirien rauhoituksessa ja anestesian esilääkityksessä yleisesti käytetyllä medetomidiini lääkeaineella on hyödyllisen, rauhoittavan ja lihaksia rentouttavan sekä kivun tuntemusta lievittävän ominaisuuden lisäksi haitallinen sydämen ja verenkiertoelimistön toimintaa heikentävä vaikutus.
Study Ⅰ aimed to investigate the ability of atipamezole to reverse the cardiovascular and sedative effects of medetomidine in the presence or absence of vatinoxan.
Vatinoksaanin ja atipametsolin yhteisvaikutuksia tutkivassa kokeessa havaittiin, että atipametsoli ei pystynyt kumoamaan medetomidiinin sydän- ja verenkiertovaikutuksia.
In study Ⅲ the clinical utility of vatinoxan was then evaluated in client-owned dogs, sedated with medetomidine and butorphanol combination for non-invasive diagnostic imaging.
Kliinisessä kenttäkokeessa potilaskoirilla havaittiin, että vatinoksaani tehosti sen kanssa yhdessä lihakseen annetun medetomidiini-butorfanoli esilääkitykseen imeytymistä ja nopeutti täten rauhoitusvaikutuksen alkua.
The quality of recovery after atipamezole was impaired by nausea and increased need to defaecate with and without vatinoxan.
Rauhoituksen kokonaiskesto oli vatinoksaanin vuoksi lyhyempi ja rauhoitus täytyi harvemmin kumota atipametsolilla.
Vatinoxan is therefore proposed to improve the clinical utility of α₂-adrenoceptor agonists in dogs.
Vatinoksaani vaikuttaisi lisäävän medetomidiinin kliinistä käyttökelpoisuutta koirilla sen sydän- ja verenkiertoelimistön toimintaa parantavan vaikutuksen vuoksi.
Study Ⅱ aimed to explore the influence of vatinoxan on the cardiovascular function and quality of anaesthesia and recovery, when the dogs were premedicated with medetomidine and butorphanol, followed by ketamine, and subsequent reversal with atipamezole.
Sydän- ja verenkiertoelimistön toiminta tehostui merkittävästi, kun ketamiinia annosteltiin suonensisäisesti anestesian aikaansaamiseksi lihakseen annetun medetomidiini-butorfanoli esirauhoituksen jälkeen.
Atipamezole reversed the sedative effect of medetomidine more efficiently with than without vatinoxan, probably due to increased plasma clearance of medetomidine.
Vatinoksaani ei läpäise merkittävissä määrin veriaivoestettä, joten se ei kumoa medetomidiinin keskushermostovaikutuksia.
In study Ⅱ, heart rate and cardiac index increased temporarily after ketamine administration and the effect was potentiated by vatinoxan.
Tämä oli todennäköisesti seurausta sydän- ja verenkiertoelimistön parantuneesta toiminnasta ja sen seurauksena ketamiinin kiihtyneestä poistumisesta.
Conclusions: EVLA is at least as good as open surgery in a follow-up of up to five years; when possible complications and costs are considered, EVLA is superior.
Johtopäätöksenä voidaan todeta, että laserablaatio on vähintään yhtä hyvä hoitomuoto kuin avokirurgia viiden vuoden seurannassa; mahdolliset komplikaatiot ja kustannukset huomioiden laserablaatio on selvästi parempi.
At five years, 166 of the 196 (84.7%) patients treated at Helsinki University Hospital attended the follow-up.
Viiden vuoden kohdalla 166 Helsingissä hoidettua potilasta 196:sta (84,7%) saapui seurantakäynnille.
In the first part of the study, the patients were followed up at one year and five years after the treatment; in the second part of the study, the follow-ups took place at one year and three years.
Potilaat kävivät seurantavastaanotolla kuukauden ja vuoden kohdalla; tutkimuksen ensimmäisen vaiheen potilailla oli lisäksi seurantakäynti viiden vuoden kohdalla ja toisen vaiheen potilailla kolmen vuoden kohdalla.
Yet, some patients had already received repeat treatment, and the non-assisted occlusion rate was only 41.0% in the UGFS group.
Osa vaahtohoitoryhmän potilaista oli jo kuitenkin saanut lisähoitoa: niillä potilailla, jotka eivät olleet saaneet mitään lisähoitoa, oli ummessa 41,0% hoidetuista suonista.
Aims: The aim of this thesis is to compare the results of ultrasound-guided foam sclerotherapy (UGFS) and endovenous laser ablation (EVLA) to conventional open surgery consisting of high ligation and stripping, and to study mechanochemical ablation (MOCA) in contrast to EVLA and radiofrequency ablation (RFA), both of which are currently well-established treatment methods.
Tämän tutkimuksen tavoitteena on verrata ultraääniohjattua vaahtohoitoa ja suonensisäistä laserablaatiota (lämpökatetrilla tukkeamista) perinteiseen avokirurgiaan, joka koostuu suonen proksimaalisesta ligeerauksesta ja koko suonen poistamisesta ns. strippaamalla, sekä tutkia mekanokemiallista ablaatiota (mekanokemiallista tukkeamista) verrattuna laserablaatioon ja suonensisäiseen radiofrekvenssiablaatioon (myöskin lämpökatetrihoito).
At three years, 106 patients (84.8%) attended the follow-up.
Kolmen vuoden seurantakäynnille saapui 106 potilasta (84,4%).
The odds of needing additional treatment was 8.7 times greater for UGFS than for EVLA.
Vaahtohoidolla hoidettujen potilaiden todennäköisyys tarvita lisähoitoa oli 8,7-kertainen verrattuna laserablaatioryhmään.
The perceived pain did not differ between the groups at any time point, but the patients in the MOCA group received less sedatives during the procedure.
Toimenpiteen aikana koetussa kivussa ei ollut eroa hoitoryhmien välillä, mutta mekanokemiallisen ablaation ryhmässä potilaat saivat vähemmän kipu- ja rauhoittavaa lääkitystä toimenpiteen aikana.
The occlusion rate of the GSV was 96.0% in the open surgery group, 89.4% in the EVLA group, and 50.8% in the UGFS group (P < 0.001).
Hoidetuista suonista ummessa (tai kokonaan poissa) oli 96,0% avokirurgian ryhmässä, 89,4% laserablaatioryhmässä ja 50,8% vaahtohoitoryhmässä (P < 0.001).
Varicose veins are in most instances caused by great saphenous vein (GSV) or small saphenous vein (SSV) insufficiency, and consequently many treatment methods base on obliterating the defective vein.
Useimmiten kohjut aiheutuvat ison tai pienen kehräslaskimon vajaatoiminnasta, ja sen vuoksi pintalaskimovajaatoiminnan hoidoista monet keskittyvät näiden laskimoiden hoitamiseen.
Background: Varicose veins are caused by superficial venous insufficiency and are very common, with a prevalence of over 30% in adults.
Suonikohjut ovat pintalaskimoiden vajaatoiminnan tavallisin ilmentymä: riippuen suonikohjujen määritelmästä, niitä on yli 30 prosentilla aikuisväestöstä.
At one-year follow-up, the participation rate was 96.3%.
Vuoden kuluttua seurantakäynnille osallistui 96,3% potilaista.
During the last decade, the treatment of superficial venous insufficiency has undergone a fundamental change from open surgery to less invasive, endovenous methods.
Viimeisen vuosikymmenen aikana suonensisäiset, vähemmän kajoavat hoitomuodot ovat syrjäyttäneet avokirurgian pintalaskimovajaatoiminnan hoidossa, mutta niiden pitkäaikaistuloksista on ollut niukasti tietoa saatavilla.
In total, 214 patients finally underwent treatment (18 in Tampere University Hospital and 196 in Helsinki University Hospital): 65 received open surgery, 68 EVLA and 76 UGFS.
Osalla kuitenkin jokin poissulkukriteereistä täyttyi, joten lopulta tutkimuksen puitteissa 214 potilasta (196 Helsingissä, 18 Tampereella) sai heille satunnaistetun hoidon.
The duration of the sick leave was equal between the groups.
Sairaslomat olivat tilastollisesti yhtä pitkiä kaikissa ryhmissä.
In the first part of the studies, the patients were randomized to receive either UGFS, EVLA or open surgery.
Heidät satunnaistettiin saamaan hoidoksi joko vaahtohoito, laserablaatio tai avokirurgia.
However, the GSV remained occluded or absent only in 51.4% of the UGFS-treated patients compared to 96,7% of those treated with EVLA or open surgery (P < 0.001).
Vaahtohoito oli vähiten kivulias hoitomuoto ja sillä hoidetut potilaat tarvitsivat vähemmän sairaslomaa kuin muut, mutta vuoden kuluttua vain 51,4% vaahdolla hoidetuista suonista oli pysynyt tukossa, kun laserablaatiolla hoidetuista tukossa oli 96,7%; ero on tilastollisesti merkitsevä (P < 0.001).
The experienced pain was described in the visual analogue scale (VAS) during the treatment, at the time of the discharge and at one week postoperatively.
Hoidon aiheuttama kipu rekisteröitiin VAS-asteikolla (Visual Analogue Scale), ja potilaiden saama kipulääkitys kirjattiin ylös.
Ultimately, 59 patients in the MOCA group (with one patient crossing over to EVLA, but analysed in the MOCA group), 34 in the EVLA group and 33 in the RFA group underwent treatment: the ablation of the GSV with the randomized method and concomitant phlebectomies.
Tutkimuksen toisessa vaiheessa 132 siihen soveltuvaa potilasta ilmaisi suostumuksensa tutkimukseen; osa kuitenkin perui halukkuutensa ja lopulta hoidettiin 125 potilasta, joista 59 oli satunnaistettu mekanokemiallisen ablaation ryhmään (yhdelle tässä ryhmässä tehtiin laserablaatio, mutta hänet analysoitiin mekanokemiallisen ryhmän mukana intention to treat-periaatteen mukaisesti), 34 laserablaatioryhmään ja 32 radiofrekvenssiablaation ryhmään.
In the MOCA group, no sensory disturbances (signs of nerve injury) were observed, while four patients in the EVLA group and three in the RFA group reported such disturbances.
Mekanokemiallisen ablaation ryhmän potilaista yhdelläkään ei ollut tunnon alenemaa tai -muutosta hermovaurioon viitaten, sen sijaan neljällä laserhoidetulla ja kolmella radiofrekvenssihoidetulla potilaalla oli tunnon alenemaa pienellä ihoalueella.
The disease-specific quality of life did not statistically differ between the treatment groups.
Elämänlaadussa ei ollut tilastollisesti merkitseviä eroja ryhmien välillä.
The disease-specific quality of life did not differ between the treatment groups.
Elämänlaadun suhteen hoitoryhmissä ei ollut eroa toisiinsa nähden.
The disease-specific quality of life was not statistically different between the treatment groups.
Koetussa elämänlaadussa ei ollut tilastollisesti merkitseviä eroja ryhmien välillä.
The follow-up included the AVVQ, DDUS examination and clinical status; recurrence, any additional treatment or the need for such in addition to possible complications were recorded.
Ensisijaisesti tutkittiin hoidetun suonen tilaa (ummessa/poistettu, avoin tai osittain auennut); myös elämänlaatu, suonikohjujen mahdollinen uusiutuminen ja uusiutumien alkuperä olivat kiinnostuksen kohteena.
In the MOCA group, the partial or complete recanalizations of the proximal GSV seen at one year had progressed, leading to further recanalization of the GSV.
Niillä potilailla, joilla hoidettu suoni oli näkynyt osittain auenneena vuoden kohdalla, oli suoni ajan mittaan auennut laajemmalta alueelta.
The occlusion rates at this point were 82.0% for MOCA and 100% for the EVLA and RFA groups (P = 0.005); the unassisted occlusion rate was slightly lower, 80.0% in the MOCA group.
Hoidettu suoni oli edelleen ummessa 100%:lla radiofrekvenssi- ja laserablaatiopotilaista ja 82,0%:lla mekanokemiallisesti hoidetuista potilaista (P = 0.005).
Prior to treatment, the patients filled Aberdeen Varicose Vein Questionnaire (AVVQ), a tool designed to measure the disease-specific quality of life.
Joka tutkimuskäynnillä tehtiin ultraäänitutkimus, kliininen tilanne kartoitettiin ja potilaat täyttivät elämänlaatukyselyn.
MOCA appears inferior to thermal ablation with EVLA or RFA regarding the occlusion rate, though it seems to cause no nerve injuries.
Mekanokemiallisella ablaatiolla hoidetuista suonista merkitsevästi suurempi osa aukeaa seurannassa kuin laser- tai radiofrekvenssiablaatiolla hoidetuista suonista; toisaalta mekanokemiallisen ablaation ryhmässä ei todettu yhtäkään hermovaurioon viittaavaa ihon tunnon alenemaa.
Results: 233 patients were randomized in the first part of the study; some, however, met an exclusion criteria not recognized at the time of recruitment or were not willing to continue in the study.
Yhteensä 233 potilasta oli halukkaita osallistumaan tutkimuksen ensimmäiseen vaiheeseen.
At one-year follow-up with an attendance rate of 93.6%, the occlusion rate of the GSV was 81.8% in the MOCA group and 100% in both the EVLA and RFA groups (P = 0.002).
Mekanokemiallisen ablaation ryhmässä oli ummessa 81,8% hoidetuista suonista, ja suurin osa suonten aukeamisista oli osittaisia; laserablaatio- ja radiofrekvenssiablaatioryhmissä ummessa oli 100% hoidetuista suonista.
Methods: Outpatient clinic patients presenting with GSV insufficiency in one leg were invited to participate in the studies.
Tutkimuksen ensimmäiseen osaan kutsuttiin mukaan Helsingin ja Tampereen yliopistollisten sairaaloiden laskimopoliklinikalla käyneitä potilaita, joilla oli ison kehräslaskimon vajaatoiminta.
In the second part of the studies, 132 patients with GSV insufficiency in one leg agreed to participate in a randomized trial comparing MOCA with EVLA and RFA.
Toisessa osassa myöskin ison kehräslaskimon vajaatoiminnasta kärsiviä potilaita pyydettiin osallistumaan tutkimukseen ja heidän hoitomuotonsa valittiin satunnaisesti mekanokemiallisen ablaation, laserablaation ja radiofrekvenssiablaation välillä.
The disease-specific quality of life did not significantly differ between the groups, but a tendency towards a higher AVVQ score in the UGFS group reflecting lower quality of life was observed.
Alkututkimukseen kuului ultraäänitutkimus, jossa mm. ison kehräslaskimon läpimitta mitattiin ultraäänellä.
The amount of received pain medication was recorded.
Mahdolliset kohjujen uusiutumat ja tehdyt lisätoimenpiteet kirjattiin ylös.
This becoming-animal happens through infection and transference, not through resemblance; the aim is that neither, the human nor the animal can be recognised.
Tällainen eläimeksi tuleminen ei tapahdu yhdennäköisyyden, samaistumisen tai lisääntymisen kautta, vaan sattumusten ja siirtymien välityksellä; aivan kuin kaksi lajia jäisivät saman heijastuksen kahlitsemaksi yhtä aikaa.
According to Gilles Deleuze, Francis Bacon is an artist who has been enormously resourceful of stripping down narratological and representational elements from his paintings.
Gilles Deleuzen taidefilosofiassa taideteos on aistimusblokki: affektien ja perseptien sommitelma.
It is the aim of the painting is to bring to pass invisible forces and convert them to visible, namely to embody a body without organs.
Maalauksen tehtävä on saattaa näkyväksi voimat, jotka muutoin pysyttelisivät näkymättöminä: ruumiillistaa aistimusblokki ja tuottaa elimetön ruumis, jossa puhtaat intensiteetit ja puhdas aistimus voivat virrata vapaasti.
According to Deleuze, a photograph is doomed to its representative nature as well as in some ways an inferior artform to a painting, and as such is unable to attain the body without organs, the virtual body made purely by intensities.
Gilles Deleuze ajattelee valokuvan olevan jossain määrin alisteinen taiteenmuoto maalaustaiteelle, koska vangitessaan kuvan maailmasta ei valokuva koskaan voi kuvata maailman itsessään olemista.
The struggle with the shadow is the only real struggle : Becoming-animal, Body without Organs and the Problem of Sensation in Shadow Chamber by Roger Ballen
Pro gradu tutkielmassani käsittelen Gilles Deleuzen (1925 1995) yksin, ja osittain yhteistyössä Félix Guattarin (1930 1992) kanssa työstämien käsitteiden elimetön ruumis , eläimeksi tuleminen ja aistimus kautta valokuvan kykyä tuottaa ja välittää intensiivistä todellisuutta valokuvataiteilija Roger Ballenin (1950 ) sarjassa Shadow Chamber (2005).
This is succeeded in the process of becoming-animal, where the affect turns a human into a non-human thus creating a body which can disappear to give a way for the pure sensation.
Eläimeksi tuleminen kiinnittyy tähän perääntymiseen tarkoituksena jäljittää hetki ennen eläimeksi ja ihmiseksi erottumista, jossa affekti näyttäytyy vielä puhtaana.
Such a body can be called an Icon, in which pure intensities can pass and give forth a plane of consistency, a body without organs and ultimately a plane of immanence, namely the sameness, the pure difference .
Tästä äärimmäisenä esimerkkinä voidaan pitää Deleuzen ajatuksia olioiden yksiäänisyydestä, toisin sanoen puhtaan differenssin tasapäistävästä olennaisuudesta.
The Deleuzian logic of sensation boils down to freeing the Figure from all representation; becoming a fact, an Icon, which resembles only itself.
Sitä varten Figuurista pitää tulla ruumis: ikoni tai aistimusolento, joka on olemassa vain itsessään.
A being is in a perpetual production under the multitude of both external and internal forces in a constant shift; even a being of sensation, namely an artwork, is in a constant shift while trying to embody a block of sensation, namely affects and percepts.
Se on masokististen halujen ja raakojen, väkivallalla uhkaavien voimien maailma, jossa kuva-alan eristämisen, liikkeen keskeyttämisen ja eläimellistymisen kautta Ballen onnistuu irtaantumaan esittävyydestä ja tuottamaan iholla saakka tuntuvaa intensiivisyyttä.
In this thesis, the aim is to review if this liberation possible in a photograph by examining the photographic series Shadow Chamber by Roger Ballen.
Roger Ballen yhdistää valokuviinsa elementtejä niin maalaustaiteesta kuin kuvanveistosta.
In Shadow Chamber, glimpses of these bodies without organs can be found, with the hope that a photograph might be considered as equivalently expressive artform as a painting.
Hänen kirjana julkaistu valokuvasarjansa Shadow Chamber on erinomainen maaperä elimettömän ruumiin tutkimiselle; sen omalaatuinen, toisaalta kauhun ja kammotuksen tunteita herättävä, mutta myös humoristinen, yhteiskunnan ulkopuolelle jäävä maailma ei avaudu perinteisen dokumenttivalokuvauksen keinoin, vaan ekspressiivisenä, intensiivisenä ja ei-figuratiivisena taiteena.
In this lies also the problem of sensation: not all art can accomplish this embodiment.
Tässä vaikeassa tehtävässä kuvataiteilija Francis Bacon ei ole Deleuzen mukaan osoittanut ainoastaan onnistuvansa, vaan omaavansa myös poikkeuksellista neuvokkuutta.
My work consists of two independent parts, both related to a larger research project.
Työni koostuu kahdesta itsenäisestä tutkimuskokonaisuudesta, jotka kumpikin liittyivät laajempaan tutkimusprojektiin.
Thirty-four interviews were conducted immediately after the intensive intervention had ended.
Ensimmäiset 34 haastattelua pidettiin heti intensiivisen interventio-osuuden päätyttyä.
Regular physical activity is a crucial factor in maintaining physical and mental well-being.
Säännöllinen liikunta on keskeinen osatekijä sekä fyysisen että psyykkisen hyvinvoinnin kannalta.
During the analysis phase, two salient themes for behaviour change were identified.
Analyyseissa tunnistettiin kaksi käyttäytymisen muutoksen kannalta keskeistä teemaa.
My dissertation draws on three sub-studies.
Väitöskirjani perustuu kolmeen osatyöhön.
For example, school-based physical activity interventions have, according to accelerometry measures, so far not been able to significantly increase moderate-to-vigorous physical activity among children and young people.
Esimerkiksi kouluperustaisissa liikuntainterventioissa ei liikemittarein mitattuna ole toistaiseksi kyetty juurikaan kohottamaan lasten ja nuorten kohtuu- ja raskastehoista liikuntaa.
Meanings related to health were expressed in two ways: on the one hand, the increase in physical activity was presented as a way of preventing and treating health problems and, on the other hand, as a means of achieving general well-being and, for example, maintaining work ability.
Terveyden merkitysulottuvuus ilmeni niin, että liikunnan lisääminen esitettiin sekä keinona välttää terveysongelmia että välineenä kokonaisvaltaisen hyvinvoinnin saavuttamiseksi ja esimerkiksi työkyvyn ylläpitämiseksi.
In the contest essays (articles I and II), the turning point was presented as insight into the personal benefits of physical activity, such as experiencing success, feeling better, and gaining a more attractive appearance.
Kilpailukirjoituksissa (artikkelit I ja II) käännekohtana esitettiin oivallus liikunnan tuomista omakohtaisista hyödyistä, kuten onnistumisen kokemuksista, paremmasta olosta ja ulkonäöstä.