natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The two largest subpopulations are viscous, i.e. neighboring nests are genetically more similar to each other than to more distant nests in the same subpopulation.
Kahden isoimman osapopulaation sisällä on myös geneettistä viskositeettia, eli lähellä toisiaan sijaitsevat pesät muistuttavat geneettisesti enemmän toisiaan kuin kauempana olevia pesiä.
In such situations eusociality cannot persist.
Tällaisessa tilanteessa aitososiaalinen elämäntapa ei voi jatkua tai kehittyä.
This result is surprising, and such a supercolony-like nest aggregation with aggression between its nests has not been reported earlier.
Tulos on aikaisemman tutkimuksen perusteella yllättävä, eikä vastaavaa ulkoisesti superkoloniaaliselta näyttävää pesäkeskittymää, jonka pesien välillä on aggressiota, ole aikaisemmin kuvattu.
However, my results do not support my hypothesis that supercolony daughter queens disperse less than daughter queens from other colonies in the area.
Kuitenkaan tulokseni eivät tue hypoteesiani, että superkolonian tytärkuningattaret levittäytyisivät vähemmän kuin muiden osapopulaatioiden jälkeläiset.
Thus, it is not a uniform supercolony, as ants of a colony are by definition not aggressive towards each other.
Kyseessä ei näytä olevan yksi superkolonia, koska yhteiskunnan sisällä ei määritelmän mukaan ole aggressiota.
If the nest aggregation actually consists of many smaller polydomous colonies, the result from my population genetic study, which is against my a priori hypothesis, would be expected.
Jos olettamani superkolonia todellisuudessa on monta pienempää monipesäistä yhteiskuntaa, on myös populaatiogeneettisestä tutkimuksesta saamani tulos odotettu.
In my behavioral experiments I found aggression between nests of the nest aggregation assumed to be a supercolony.
Käyttäytymiskokeissa löysin aggressiota olettamani superkolonian pesien välillä.
A supercolony has extremely many queens, and relatedness between colony members is thus very low.
Koska superkoloniassa on erittäin paljon lisääntyviä kuningattaria, on sukulaisuus superkoloniassa erittäin alhainen.
Supercolonies consisting of numerous nests have recently received much attention.
2000-luvulla lukuisista pesistä koostuvat superkoloniaaliset yhteiskunnat ovat olleet erityisen kiinnostuksen kohteena.
Thirdly, it may be that even supercolony daughter queens disperse, which would be against my hypothesis.
Kolmanneksi voi olla, että superkoloniankin tytärkuningattaret todellisuudessa levittäytyvät siivin ainakin jonkin verran.
Inclusive fitness theory predicts selfish traits to spread in such low relatedness colonies, and if relatedness is zero, kin selection cannot act on worker traits.
Alhaisen sukulaisuuden voi sukulaisvalintateorian pohjalta odottaa johtavan itsekkään käyttäytymisen yleistymiseen, ja jos sukulaisuus on nolla, ei luonnonvalinta voi vaikuttaa lisääntymättömien työläisten ominaisuuksiin.
Another possible explanation is that dispersal is limited from all of the subpopulations, which all seem to be polydomous.
Toinen mahdollinen selitys on, että kaikkien löytämieni yhteiskuntien sukulaisuus on alhainen ja että levittäytyminen on rajoittunutta myös pienemmistä osapopulaatioista.
My results underline that sufficient attention should be paid to the interactions between individual nests when studying supercolonies.
Käyttäytymiskokeeni tulos korostaa, että tutkittujen superkolonioiden pesien väliset vuorovaikutukset on selvitettävä huolellisesti.
When relatedness between daughter queens and the rest of a colony is high, kin selection will, however, favor dispersal, because competition against relatives does not benefit daughter queens.
Kun tytärkuningatarten ja muun yhteiskunnan välinen sukulaisuus on korkea, suosii sukulaisvalinta levittäytymistä, sillä tytärkuningattaren ei kannata jäädä synnyinyhteiskuntaansa kilpailemaan sukulaistensa kanssa.
My results show limited gene flow between the four subpopulations.
Tulokseni osoittavat, että geenivirta eri pesäkeskittymien välillä on rajoittunutta.
I studied dispersal between these subpopulations indirectly by estimating gene flow using microsatellite DNA markers.
Arvioin mikrosatelliitti-DNA:n avulla geenivirran määrää ja täten epäsuorasti levittäytymistä eri osapopulaatioiden välillä.
One explanation for this result is that non-dispersal of daughter queens does not show up in microsatellite studies.
Hypoteesini vastainen tulos voi selittyä sillä, että kuningatarten levittäytymättömyys ei näy mikrosatelliitteja analysoitaessa, jos koiraiden levittäytyminen riittää tasoittamaan geenivirtaa osapopulaatioiden välillä.
I studied dispersal between a large nest aggregation and other smaller colonies of the ant Formica pressilabris in Raseborg, Southern Finland.
Tutkin kaljuloviniskan (Formica pressilabris) levittäytymistä superkoloniaksi olettamani ison pesäkeskittymän ja sen lähistöltä etsimieni muiden yhteiskuntien välillä Raaseporissa Länsi-Uudellamaalla.
But when relatedness is low, daughter queens may maximize their inclusive fitness by staying in their natal colony, although dispersal would be the collective interest of the colony.
Kun yhteiskunnan sisäinen sukulaisuus on alhainen, voi synnyinpesään jääminen sen sijaan kannattaa, vaikka levittäytyminen olisi yhteiskunnan etu. Tytärkuningatarten levittäytymättömyys on siis itsekästä käyttäytymistä, jonka odotan yleistyvän alhaisen sukulaisuuden yhteiskunnissa.
It investigates prominent feminists and feminist organizations from Denmark, Sweden, Norway, Finland and Iceland.
Tutkimus tarkastelee keskeisiä pohjoismaalaisia feministejä ja feministijärjestöjä Tanskassa, Ruotsissa, Norjassa, Suomessa ja Islannissa.
The interest of first-wave feminists into eugenics was widespread internationally but the Nordic countries showed an especially keen engagement with these ideals.
Ensimmäisen aallon feministien kiinnostus eugeniikkaa kohtaan oli kansainvälisesti laajalle levinnyttä, mutta Pohjoismaissa tämä kiinnostus oli erityisen voimakasta ja menestyksekästä.
: Eugenic Feminism in the Nordic Countries, ca. 1890-1940
Tämä tutkimus käsittelee feminististä eugeniikkaa Pohjoismaissa vuosina 1890-1940.
This link between eugenics and feminism is a controversial one, since eugenics is often thought to restrict women's reproductive choices, whereas feminism empowers women's reproductive choices.
Eugeniikan ja feminismin välinen yhteys on kiistanalainen, sillä eugeniikka nähdään usein naisten lisääntymismahdollisuuksia rajoittavana suuntauksena, kun taas feministinen liike pyrki vapauttamaan näitä vaihtoehtoja.
This study paves the way for further research on eugenics and its connection to other social movements, as well as the impact of eugenic ideologies on women and welfare policy after the Second World War.
Samalla se viitoittaa tietä tuleville tutkimuksille sekä eugeniikan ja muiden yhteiskunnallisten liikkeiden välisistä yhteyksistä, että eugeenisten aatteiden vaikutuksista toisen maailmansodan jälkeisestä ajasta nykypäivään.
The dissertation's main findings are that the Nordic eugenic feminists supported the notion of women as mothers in society and as such defined female civil rights around the concept of motherhood.
Tutkimus osoittaa, että pohjoismaalaiset eugeeniset feministit näkivät naiset ennen kaikkea yhteiskunnan äiteinä, ja sellaisenaan naisten kansalaisoikeudet rakentuivat äitiyden käsitteen ympärille.
As such, the appropriate women needed to contribute their own reproductive function responsibly, preventing degeneration, to the success and survival of the nation, understood in the context of the race struggle and nationalism.
Nationalismin ja rotutaistelun kontekstissa naisten tuli siis edistää oman lisääntymiskykynsä myötä rodun menestymistä ja selviytymistä sekä estää sen rappeutumista.
They argued that women were not only mothers to their own children but were foremost mothers of the nation.
Eugeeniset feministit tukivat äitiyden kansallista ymmärrystä, jonka mukaan naiset eivät olleet äitejä vain omille lapsilleen vaan myös omalle rodulleen.
I analyse if, and to what extent, Nordic feminists believed eugenics to be an appealing ideology to support their goal of female empowerment This study draws upon theories of the body, intersectionality and biopower to illustrate how eugenic feminists defined, middle class women as valuable, who contributed positively society with their reproductive function as opposed to questionable women from the working class and under class who were unable to contribute to the nation.
Tutkimus tarkastelee kehollisuuden, intersektionaalisuuden ja biopolitiikan teorioiden näkökulmasta sitä, miten eugeeniset feministit arvottivat keskiluokkaisia naisia yhteiskunnan menestymisen kannalta tärkeiksi näiden lisääntymiskyvyn perusteella.
Using content analysis, this dissertation examines the public writings of eugenic feminists and feminist organizations, such as medical and sexual health advice books, articles, pamphlets, lectures, and magazines.
Tutkimuksessa käsitellään sisällönanalyysin avulla julkisia kirjoituksia eugeenisista feministeistä ja feministijärjestöistä.
In order to demonstrate the widespread use of eugenic rhetoric by Nordic feminists.
Tämä tutkimus laajentaa aikaisempaa, lähinnä eugeeniseen sterilointiin liittyynttä tutkimusta Pohjoismaissa.
Hydrophobins are a group of particularly surface active proteins.
Hydrofobiinit ovat sieniperäisiä, erittäin pinta-aktiivisia proteiineja.
The surface activity is demonstrated in the ready adsorption of hydrophobins to hydrophobic/hydrophilic interfaces such as the air/water interface.
Pinta-aktiivisuus ilmenee hydrofobiinien hakeutumisena hydrofobisten ja hydrofiilisten materiaalien rajapinnoille, kuten veden ja ilman rajapinnalle.
In particular, using grazing-incidence x-ray diffraction and reflectivity, it was possible to characterize the hydrophobin films directly at the air/water interface.
Synkrotronien tuottama erittäin intensiivinen röntgensäteily mahdollisti ennen kaikkea hydrofobiinien tutkimisen suoraan veden ja ilman rajapinnalla.
The protein-protein interactions were further probed in solution using small-angle x-ray scattering.
Proteiinien vuorovaikutuksia tutkitiin myös liuoksissa.
This thesis focuses on hydrophobins HFBI, HFBII, and HFBIII from a rot fungus Trichoderma reesei.
Tässä tutkimuksessa on keskitytty Trichoderma reesei -homeesta eristettyihin hydrofobiiniproteiineihin.
Both HFBI and HFBII were shown to form mainly tetramers in aqueous solution.
Vesiliuoksissa hydrofobiinit yhdistyivät pääsääntöisesti tetrameereiksi hydrofobisen vuorovaikutuksen takia.
The adsorption of the proteins is likely to be driven by the hydrophobic effect, but the self-assembly into ordered films involves also specific protein-protein interactions.
Proteiinien rakenne määrää niiden toiminnan, eli rakenteeltaan erilaiset proteiinit ovat erikoistuneet suorittamaan eri toimintoja.
In the fungi the adsorbed hydrophobin films enable the growth of fungal aerial structures, form protective coatings and mediate the attachment of fungi to solid surfaces.
Hydrofobiinikalvon avulla voidaan muokata pintojen ja rajapintojen ominaisuuksia tai vaikkapa ankkuroida toisia molekyylejä pinnalle.
Adsorbed hydrophobins self-assemble into ordered films, lower the surface tension of water, and stabilize air bubbles and foams.
Rajapinnalla hydrofobiinit itsejärjestäytyvät kalvoiksi ja täten stabiloivat esimerkiksi ilmakuplia vedessä.
The stable tetrameric assemblies could tolerate heating and changes in pH.
Hydrofobiinitetrameerit osoittautuivat hyvin stabiileiksi, eli ne kestivät hyvin lämpötilan ja happamuuden vaihteluja.
Characterization of hydrophobin proteins at interfaces and in solutions using x rays
Proteiineja tutkittiin liuoksissa, veden ja ilman rajapinnalla ja kiinteällä alustalla röntgensäteilyn avulla.
The in situ experiments yielded information on the arrangement of the protein molecules in the films.
Siispä proteiinien rakennetutkimus auttaa ymmärtämään proteiinien biologisia toimintamekanismeja.
Hydrophobin proteins originate from filamentous fungi.
Hydrofobiinien pinta-aktiivisuus johtuu niiden rakenteesta.
An understanding of the above physical processes is essential, if nanoparticles are to be used in applications in an optimal way.
Yllämainittujen prosessien ymmärtäminen on ensiarvoisen tärkeää nanohiukkasten optimaalisen käytön mahdollistamiseksi.
This thesis clariﬁes the mechanisms which control particle morphology, and paves way for the synthesis of nanostructured materials tailored for speciﬁc applications.
Tässä työssä on selvitetty hiukkasten rakenteeseen vaikuttavia mekanismeja ja viitoitettu tietä menetelmille tuottaa nanorakenteita, jotka on räätälöity tietyille sovelluksille.
Particles can be used, e.g., for catalysing chemical reactions, such as is done in car exhaust catalysts today.
Hiukkasia voidaan käyttää mm. katalysoimaan kemiallisia reaktioita, kuten muuttamaan pakokaasuja harmittomampiin muotoihin autojen katalysaattoreissa ja pinnoittamaan muita materiaaleja ohuilla hiukkaskalvoilla.
Cluster deposition in high vacuum offers a method for obtaining precisely controlled cluster-assembled materials with minimal contamination.
Deponoimalla hiukkasia pinnoille tyhjiössä voidaan tuottaa hyvin hallittuja nanorakenteita minimaalisella määrällä epäpuhtauksia.
The semiconductor industry has used ion irradiation as a tool to modify material properties for decades.
Ionisäteilytys on puolijohdeteollisuudessa yleisesti käytetty menetelmä materiaalien ominaisuuksien muokkaamiseen.
The irradiation response of nanoparticles has, however, remained an almost uncharted territory.
Erityisesti pinnoille kiinnitettyjen nanohiukkasten käyttäytymistä säteilytettäessä ei kuitenkaan ole aiemmin juuri tutkittu.
In recent experiments, helium irradiation has been shown to induce a phase transformation from multiply twinned to single-crystalline nanoparticles in bimetallic alloys, but the nature of the transition has remained unknown.
Viimeaikaiset kokeet osoittavat lisäksi, että heliumsäteilytyksellä voidaan muuttaa metallinanohiukkasten sisäistä raerakennetta siten, että monikiteisestä hiukkasesta saadaan yksikiteinen.
It is shown in this thesis that transient amorphization leads to the observed transition and that while CuAu and FePt do not amorphize upon irradiation in bulk or as thin ﬁlms, they readily do so as nanoparticles.
Tässä työssä näytetään, että transitio johtuu metalliseosten hetkellisestä amorfoitumisesta, vaikka rautaplatina ja kuparikulta eivät amorfoidu makroskooppisessa olomuodossa.
In this thesis, the deposition process of metal and alloy clusters on metallic surfaces is modelled using molecular dynamics simulations, and the mechanisms inﬂuencing cluster structure are identiﬁed.
Tässä työssä on tutkittu metalli- sekä metalliseoshiukkasten depositiota metallipinnoille.
The alloys for which the effect has been observed are CuAu and FePt.
Aineet, joissa ilmiö on havaittu, ovat rautaplatina ja kuparikulta.
Nanotechnology applications are entering the market in increasing numbers, nanoparticles being among the main classes of materials used.
Nanoteknologian sovelluksista suuri osa perustuu nanohiukkasten, noin kymmenestä aina satoihin tuhansiin atomeihin koostuvien klusterien, käyttöön.
Due to the clusters small size, however, the cluster-surface interaction may drastically change the cluster properties on deposition.
Lähes kaikissa sovelluksissa nanohiukkaset kiinnitetään pintoihin ja hiukkasten pienen koon vuoksi niiden rakenne voi muuttua huomattavasti riippuen hiukkasen ja pinnan välisestä atomitason vuorovaikutuksesta.
Two mechanisms, mechanical melting upon deposition and thermally activated dislocation motion, are shown to determine whether a deposited cluster will align epitaxially with its support.
Nämä liikkuvat kuitenkin termisesti aktivoidun dislokaatioprosessin avulla johtaen lopulta epitaksiaalisiin hiukkasiin.
This thesis addresses the control of nanoparticle structure by low-energy cluster beam deposition and post-synthesis ion irradiation.
Tässä työssä on tutkittu kahden tekijän, hiukkas-pinta-vuorovaikutuksen sekä kiinnittämisen jälkeisen ionisäteilytyksen, vaikutusta metallisten nanohiukkasten rakenteeseen käyttäen atomistisia simulaatioita.
The processes leading to damage production are identiﬁed and models are developed for both types of irradiation.
Tässä työssä on selvitetty nanohiukkasten säteilytystä sekä kevyillä että raskailla ioneilla, tunnistettu säteilyvaurioihin johtavat prosessit ja kehitetty näille analyyttiset mallit.
They can also modify the optical and electronic properties of materials or be used as building blocks for thin ﬁlm coatings on a variety of surfaces.
Hiukkasten rakennetta voidaan myös muokata pinnalle kiinnittämisen jälkeen erilaisilla kemiallisilla ja fysikaalisilla menetelmillä.
This is the ﬁrst time such an effect is demonstrated with supported particles, not embedded in a matrix where mixing is always an issue.
Tämä on ensimmäinen kerta, kun pinnoille kiinnitettyjen nanohiukkasten osoitetaan amorfoituvan helpommin kuin makroskooppisen aineen.
Irradiation can be used for doping, patterning surfaces, and inducing chemical ordering in alloys, just to give a few examples.
Sillä voidaan mm. tasoittaa tai kuvioida pintoja, seostaa materiaaleihin epäpuhtauksia ja saada aikaan seosten järjestäytymistä.
To develop materials for speciﬁc applications, an intricate control of the particle properties, structure, size and shape is required.
Hiukkasten koon lisäksi niiden muodosta ja atomitason rakenteesta riippuu, kuinka tehokkaasti ne toimivat tietyssä sovelluksessa.
However, at extremely high temperatures the hadrons break apart and the matter transforms into plasma of individual quarks and gluons.
Hyvin korkeassa lämpötilassa ydinaine hajoaa pienimpiin rakenneosiinsa kvarkeiksi ja gluoneiksi.
Simulations of dimensionally reduced effective theories of high temperature QCD
Teoreettisesti tällaisen äärimmäisen kuuman vahvasti vuorovaikuttavan aineen ominaisuuksia kuvaa äärellisen lämpötilan kvanttikromodynamiikka.
In this theses the quark gluon plasma (QGP) phase of QCD is studied using lattice techniques in the framework of dimensionally reduced effective theories EQCD and MQCD.
Kvarkkigluoniplasman tutkiminen on yksi keskeisimpiä teoreettisen hiukkasfysiikan tutkimuskohteita.
The quark number susceptibility is studied by performing lattice simulations in EQCD.
Tässä väitöstutkimuksessa kvarkkigluoniplasman termodynaamisia ominaisuuksia on tutkittu hilasimulaatioiden avulla.
We measure both flavor singlet (diagonal) and non-singlet (off-diagonal) quark number susceptibilities.
Merkittävimpiä tuloksia ovat olleet paineen häiriöteorian ensimmäisen ei analyyttisen osan laskeminen ja kvarkkisuskeptibiliteetien tutkiminen.
The diagonal susceptibility approaches the perturbative result above 20T_c$, but below that temperature we observe significant deviations.
Kvarkkisuskeptibiliteetin tulokset sopivat hyvin sekä matalan lämpötilan hilatuloksiin että korkean lämpötilan häiriöteoreettisiin laskuihin ja näin ollen täydentävät ymmärtämystämme kvarkkisuskeptibiliteettien käytöksestä.
At high temperatures the pressure admits a generalised coupling constant expansion, where some coefficients are non-perturbative.
Hilasimulaatiot ovat häiriöteorian lisäksi sekä lupaavin että laajimmin käytetty menetelmä vahvasti vuorovaikuttavan aineen tutkimuksessa.
This requires high precision lattice calculations, which we perform with different number of colors N_c to obtain N_c-dependence on the coefficient.
Tämä olomuodonmuutos aineen, jossa hiukkaset ovat sitoutuneet toisiinsa, ja uuden olomuodon kvarkkiguoniplasman välillä tapahtuu vasta erittäin korkeassa 10^12 Kelvinin lämpötilassa.
The finite chemical potential results are optained using analytic continuation.
Tämä mahdollistaa perinteisiä hilasimulaatioita korkeampien lämpötilojen tutkimisen.
Content analysis and discourse analysis were used.
Analyysissä käytettiin sisällönanalyysiä sekä diskurssianalyysiä.
The data was collected in 13 individual and group interviews.
Tutkielman aineisto kerättiin kolmessatoista yksilö- ja ryhmähaastattelussa.
This thesis examines collaboration in construction industry.
Tämä tutkielma tarkastelee yhteistyökäytäntöjä rakennusalalla.
Building Information Modelling (BIM), used for digital 3D modelling of buildings, is such an emerging technology, influencing collaboration.
Tietomallinnus (BIM), jonka avulla rakennuksista luodaan 3D malleja, on yhteistyöhön vaikuttava uusi teknologia.
The thesis addresses the following questions: 1) how BIM is described to influence collaboration practices, and 2) how is collaboration in BIM construction projects conceptualised.
Tutkielma pyrkii vastaamaan seuraaviin tutkimusongelmiin: 1) miten tietomallinnuksen kuvaillaan vaikuttavan yhteistyökäytäntöihin sekä 2) miten yhteistyö tietomalliprojekteissa käsitetään.
Collaboration practices are affected with the emergence of new technologies, as new technologies require new practices.
Uudet teknologiat vaikuttavat yhteistyöhön niiden vaatiessa uudenlaisia käytäntöjä.
The thesis contributes to the narrow focus given to human perspective and conceptions in collaboration research in construction.
Tutkielma täydentää aiempaa, vähän tutkittua näkökulmaa ihmisten käsityksistä rakennusalan yhteistyökäytännöissä.
The results confirm the need for more established collaboration practices in BIM projects.
Tulokset vahvistavat aiemman tutkimuksen esittämän tarpeen vakiintuneemmille yhteistyökäytännöille tietomallinnuksen yhteydessä.
The topic is approached socio-constructively and -culturally, and through the theory of hybrid practices in construction.
Tutkielman teoreettinen viitekehys on sosiokonstruktionistinen sekä sosiokulttuurinen.
The results showed that previous rearing style classifications are not entirely adequate in relation to the nature of today's parenthood.
Tulokset osoittivat, että aiemmat tyyliluokittelut eivät ole täysin adekvaatteja suhteessa nykyvanhemmuuden luonteeseen.
The data was collected from seventh graders (N = 1226) via a questionnaire spring 2014 in Helsinki 20 different schools.
Tutkimuksen aineisto kerättiin seitsemäsluokkalaisilta (N = 1226) kyselylomakkeella keväällä 2014 Helsingissä 20 eri koulusta.
This study is part of the University of Helsinki carried out by Mind the Gap research project (2013-2017).
Tutkimus on osa Helsingin yliopiston toteuttamaa Mind the Gap –tutkimushanketta (2013-2016).
Modernization of society and increased opportunities for choice has made it easier for parents to make individualized breeding solutions.
Nykyyhteiskunnan modernisoituminen ja valinnan mahdollisuuksien kasvaminen ovat edesauttaneet vanhempien yksilöllisten kasvatusratkaisujen tekemistä.
On the other hand, researchers are also increasingly reporting the growing risks of wellbeing among young people, such as loneliness and ill feeling.
Toisaalta tutkijat myös raportoivat yhä enemmän nuorten kasvavia hyvinvoinnin riskejä, kuten yksinäisyyttä ja pahaa oloa.
Current parenting is described as "free option" but also growing challenges of quality of breeding.
Tämän hetken vanhemmuutta kuvailevat valinnanmahdollisuudet, mutta myös yhä kasvavat haasteet pätevästä kasvattamisesta.
There were statistically significant differences in the parenting styles when compared to the welfare indicators experienced by young people.
Eri kasvatustyyleillä oli tilastollisesti merkittäviä eroja verratessa niitä nuorten kokemiin hyvinvoinninmittareihin.
As a conclusion, the results show that parental involvement and presence appear to be in a positive relationship with the indicators of wellbeing experienced by youth.
Johtopäätöksenä tuloksista voidaan todeta, että nuorten kokemana vanhempien sitoutuminen kasvatukseen sekä läsnäolo näyttää olevan positiivisessa yhteydessä nuorten kokemiin hyvinvointia kuvaaviin mittareihin.
Parenting styles intensive and guiding were more positively associated to youth's wellbeing than the parenting style distance.
Kasvatustyyleillä intensiivinen ja ohjaava oli positiivisempi yhteys koettuun hyvinvointiin kuin kasvatustyylillä etäällä.
Parents rearing styles experienced by youth : association self-reported life-satisfaction, loneliness and self-esteem
Vanhempien kasvatustyylit nuorten kokemina : Yhteydet koettuun elämäntyytyväisyyteen, yksinäisyyteen ja itsetuntoon