natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The changes in the decile shares of before-tax and after-tax income among those in the highest before-tax income deciles are the main factors that lie behind the recent decrease in tax progressivity, and play an important role in explaining the recent surge in inequality.
Muutokset tulonsaajien ylimmän desiilin veroa edeltävissä ja veron jälkeisissä tulo-osuuksissa on suurin syy verotuksen progressiivisuuden laskulle ja selittää myös eriarvoisuuden kasvua.
The second essay considers economic poverty.
Toisessa esseessä hyvinvoinnin jakautumista käsitellään taloudellisen köyhyyden näkökulmasta.
This dissertation on income inequality in Finland consists of an introduction and four self-contained essays on trends in the share of top incomes, economic poverty, regional income inequality and tax progressivity.
Väitöskirja sisältää neljä tuloeroja ja eriarvoisuutta käsittelevää esseetä tarkastellen ylimpien tulo-osuuksien kehitystä, tuloilla ja kulutuksella mitattua köyhyyttä, alueellisia tuloeroja ja verotuksen progressiivisuutta.
Another vulnerable group is families with small children.
Lapsiperheiden toimeentulossa on kuitenkin suuria eroja.
The differential taxation of labour and capital income created a situation where the share of top capital income increased and progressivity declined.
Eriytetty ansio- ja pääomatulojen verotus on vähentänyt verotuksen progressiivisuutta ja kasvattanut ylimpien tulonsaajien tulo-osuuksia.
In all these essays the distribution of economic wellbeing is considered empirically over a forty-year period using Finnish Income Distribution Surveys and Consumption Surveys produced by Statistics Finland.
Väitöskirjassa tarkastellaan eriarvoisuuden kehityksessä tapahtuneita muutoksia ja niihin vaikuttaneita tekijöitä Suomessa viimeisten neljänkymmenen vuoden aikana hyödyntäen Tilastokeskuksen Tulonjakotilastoja ja Kulutustutkimuksia.
The fourth essay considers tax progressivity more closely and introduces the decomposition of the progressivity measure.
Neljännessä esseessä tarkastellaan lähemmin tuloerojen ja verotuksen progressiivisuuden kehitystä.
The inequality within regions follows the same U-shaped pattern over the period as inequality in the whole country.
Eriarvoisuus alueiden sisällä seuraa koko maan kehitystä, mutta alueiden välillä on eroja.
In the first essay it is shown that the share of top incomes has increased over the last ten years and that the increase in disposable income was concentrated within the top one per cent.
Ensimmäisessä esseessä käsitellään ylimpien tulonsaajien tulo-osuuksien kehitystä, joiden on havaittu kasvaneen viimeisen kymmenen vuoden aikana.
The main factor that has driven up the shares of top incomes in Finland since the mid 1990s is an unprecedented increase in the share of capital income.
Ylimpien tulo-osuuksien kasvuun Suomessa on ensisijaisesti vaikuttanut pääomatulojen voimakas kasvu.
There was substantial regional convergence in relative income levels from 1966 to the mid 1980s.
Alueiden väliset suhteelliset tuloerot ovat kaventuneet 1960-luvun puolivälistä 1980-luvun puoliväliin, jonka jälkeen ne ovat jääneet melko muuttumattomiksi.
The relative differences between regions have diminished and income inequality between people has become the dominant feature of the overall income distribution.
Kehitys osoittaa, että eriarvoisuus koko maassa ei johdu enää niin paljon alueiden välisistä tuloeroista vaan enemmänkin tuloeroista ihmisten välillä.
The composition of the poor has changed significantly and the biggest change is the major deterioration in the position of unemployed households.
Työttömien kotitalouksien köyhyysriski on merkittävästi kasvanut.
Finally, the last turning point is the premature federal elections of 2010.
Viimeinen käännekohta on vuoden 2010 ennenaikaiset liittovaltion vaalit.
However, the solution <i>‘compromis à la Belge’</i> has been found every time.
Aina on kuitenkin onnistuttu löytämään "belgialainen kompromissi" <i>(compromis à la Belge)</i>.
By using conceptual content analysis as my main method, I concentrate in my analysing process on certain concepts related to the context of my study, such as federalism, nationalism and identity.
Käyttämällä käsitteellistä sisällönanalyysia pääasiallisena tutkimusmenetelmänä keskityn analysointiprosessissani tiettyihin tutkimukseni kontekstiin liittyviin käsitteisiin, kuten federalismiin, nationalismiin ja identiteettiin.
My main focus is on Flanders, but I also look at the future of the whole Belgium.
Tutkimukseni pääpaino on Flanderissa, mutta tarkastelen samalla myös koko Belgian tulevaisuutta.
This evolution has been especially visible in Catalonia and Scotland, but also Belgium has witnessed significant erosion of the traditional nation-state.
Tämä on ollut erityisen voimakasta Kataloniassa ja Skotlannissa, mutta myös Belgiassa perinteisen kansallisvaltion on nähty heikentyvän huomattavasti.
The second turning point, the Constitution of May 1993, is a milestone in the political history of Belgium because it formally characterised Belgium as a federal state.
Toinen käännekohta, toukokuussa 1993 säädetty perustuslaki, on merkittävä tapahtuma Belgian poliittisessa historiassa, koska se määritteli Belgian muodollisesti liittovaltioksi.
In terms of time, this study focuses on three significant periods in Belgium’s political history: 1970, 1993 and 2010.
Tutkimuksessa keskitytään kolmeen merkittävään virstanpylvääseen Belgian poliittisessa historiassa: vuosiin 1970, 1993 ja 2010.
Overall, the discussions and debates analysed supported all the findings found in the political party programmes.
Analysoidut parlamenttikeskustelut tukivat puolueohjelmien analyysissä saatuja tuloksia.
The first turning point, the state reform of 1970, defined cultural communities to accommodate the demands of Flemish people for cultural autonomy.
Ensimmäinen käännekohta – vuoden 1970 valtioreformi – määritteli kulttuuriyhteisöt vastaamaan flaamien vaatimuksia kulttuurisesta autonomiasta.
Over the past several decades Europe has seen the rise of nationalism.
Viime vuosikymmenten aikana nationalismi on nostanut päätään Euroopassa.
More or less, the real question is whether Flemish people are ready for another <i>compromis à la Belge</i>, or is it time to have Flanders for themselves – <i>Vlaanderen aan de vlamingen?</i>
Todellinen kysymys kuuluukin, ovatko flaamit valmiita uudelleen "belgialaiseen kompromissiin", vai onko flaamien aika ottaa Flanderi lopullisesti itselleen – <i>Vlaanderen aan de vlamingen?</i>
Moreover, I utilise theoretical and historical research literature, such as Daniel Elazar’s theory of federal political systems and Benedict Anderson’s theory of nationalism and ‘imagined communities’.
Lisäksi keskityn erityisesti teoreettiseen ja historialliseen kirjallisuuteen, kiinnittäen huomiota etenkin Daniel Elazarin teoriaan federalistisista poliittisista järjestelmistä ja Benedict Andersonin teoriaan kansakunnasta ’kuviteltuna poliittisena yhteisönä’.
Nevertheless, the political parties that aspire to the independence of Flanders are very popular, which definitely poses challenges to a united Belgium.
Flanderin itsenäisyyteen pyrkivät poliittiset puolueet ovat kuitenkin hyvin suosittuja, mikä asettaa haasteita yhtenäiselle Belgialle.
Since then, the popularity of political parties that support the independence of Flanders has further increased.
Sen jälkeen Flanderin itsenäisyyttä kannattavien poliittisten puolueiden suosio on kasvanut entisestään.
The country, where consociationalism has been an important tool in the policy-making, may face some serious times if the support of Flemish nationalist parties continues to grow.
Maa, jossa konsensus ja kaikkia tyydyttävän ratkaisun löytäminen on ollut tärkeä väline päätöksenteossa, saattaa joutua kohtaamaan vakavia aikoja, jos Flanderin kansallismielisten puolueiden tuki kasvaa edelleen.
New state reforms have been made since 1993, the last one in 2011, and I envisage that new ones are yet to come.
Uusia valtioreformeja on toteutettu vuoden 1993 jälkeenkin – viimeisin vuonna 2011.
Belgium has been in the middle of political crises more than once during recent decades.
Tämä pinta-alaltaan pieni EU:n keskus on ollut poliittisten kriisien keskellä useammin kuin kerran viime vuosikymmenten aikana.
I concentrate on the expansion of autonomy and the development of federalism in Belgium over these decades.
Keskityn tutkimuksessani autonomian kasvun lisäksi myös federalismin kehitykseen Belgiassa viime vuosikymmeninä.
A similar development can also be seen in parties’ EU policies.
Samanlaista kehitystä voidaan havaita myös puolueiden suhtautumisessa EU:n aluepolitiikkaan.
The Belgian federation is unique and extremely complex, with almost no similarities to classic federations displaying also some characteristics of confederalism.
Belgian liittovaltio on ainutlaatuinen ja äärimmäisen monimutkainen, eikä sillä ole juurikaan yhtäläisyyksiä perinteisten liittovaltioiden kanssa.
By 2010, the attention on regionalist matters was decreasing, except in the party programme of the Flemish nationalist party, N-VA.
Vuoteen 2010 mennessä aluepolitiikan painotus oli laskenut muiden puolueiden keskuudessa, paitsi Flanderin kansallismielisen puolueen, N-VA:n puolueohjelmassa.
The demand of Flemish people led to the first state reform in 1970.
Flaamien vaatimukset entistä syvemmästä autonomiasta johtivat ensimmäiseen valtioreformiin vuonna 1970.
By the 1990s, regionalisation received increasingly attention in the party programmes, and Flanders was seen as an independent actor in the EU arena.
Aluepolitiikka sai eniten huomiota puolueohjelmissa 1990-luvulla, ja Flanderia pidettiin jopa itsenäisenä toimijana EU:ssa.
The regionalist and Flemish nationalist parties were even in favour of the independence of Flanders while the Christian Democratic and Liberal parties aligned in the middle, supporting confederal model in 2010, but resisting strongly the independence of Flanders.
Alueelliset, flaaminationalistiset puolueet kannattivat jopa Flanderin itsenäisyyttä useana vuonna, kun taas kristillisdemokraatit ja liberaalit tukivat konfederaatiomallia vuonna 2010, mutta toisaalta vastustivat voimakkaasti Flanderin itsenäisyyttä.
Over the years, Flemish-speaking Flanders has demanded more rights, competences, and autonomy.
Vuosien mittaan hollanninkielinen Flanderi on vaatinut yhä enemmän toimivaltaa ja oikeuksia päättää omista asioistaan.
Christian Democratic and Liberal parties positioned themselves in the middle with a significant Flemish identity, but also with a relevant Belgian identity.
Kristillisdemokraatit ja liberaalit asettuivat näiden väliin tuomalla esiin vahvaa flaamilaista identiteettiä mutta myös selkeää belgialaista identiteettiä.
In addition to the regionalist party, also the traditional parties focused on regionalist matters in the 1990s.
Alueellisten, Flanderin kansallismielisten puolueiden lisäksi myös perinteiset puolueet keskittyivät aluepoliittisiin asioihin 1990-luvulla.
Afterwards, Belgium took the path towards federation.
Sen jälkeen Belgia siirtyi vähitellen kohti liittovaltiota.
The primary goal of this study is to identify what kind of attitudes the main Flemish political parties had towards extending the autonomy of Flanders in their political party programmes from the 1970s to 2010.
Tutkimuksen tavoitteena on selvittää, millainen asenne Flanderin isoimmilla poliittisilla puolueilla oli Flanderin autonomian laajentamiseen poliittisissa puolueohjelmissa 1970-luvulta vuoteen 2010.
This period was chosen because the winner, the N-VA, clearly declared that its goal was to achieve the independence for Flanders.
Tällöin voittajaksi nousi flaaminationalistinen puolue, N-VA, joka on tuonut useaan otteeseen selkeästi esille, että sen tavoitteena on saavuttaa Flanderin itsenäisyys.
Socialist parties did not set much focus on nationalist matters, like Dutch language and culture, except for a while in 1990s, and presented the weakest Flemish identity.
Sosialistipuolue ei sen sijaan juurikaan kiinnittänyt huomiota hollannin kieleen ja kulttuuriin, paitsi 1990-luvulla, ja sillä olikin heikoin flaamilainen identiteetti.
The main findings of this study reveal that there definitely are clear differences between Flemish political party programmes’ attitudes towards extending autonomy.
Tutkimukseni päätulokset osoittavat, että Flanderin poliittisten puolueiden esittämät asenteet autonomian laajentamisesta eroavat selvästi toisistaan.
Moreover, I will ask do they see Flanders as an independent player or together with Belgium when acting in the European or international arena?
Kiinnitän huomiota erityisesti siihen, esittävätkö puolueohjelmat Flanderin itsenäisenä ja riippumattomana toimijana eurooppalaisissa ja kansainvälisissä yhteyksissä, vai nähdäänkö Flanderi pikemminkin osana Belgiaa?
It even suggested that Flanders should pursue membership in the EU.
N-VA jopa ehdotti vuoden 2010 vaaliohjelmassaan, että Flanderin olisi haettava EU:n jäsenyyttä.
I will analyse my primary source material, the political party programmes of the main Flemish political parties, from the years 1971/1972, 1991, 1995 and 2010.
Analysoin poliittisia puolueohjelmia vuosilta 1971/1972, 1991, 1995 sekä 2010 kvalitatiivisen metodin avulla.
This study deals with Flemish nationalism and positions of the main Flemish political parties towards extending autonomy from 1970s to 2010.
Tässä tutkimuksessa käsitellään flaamilaista nationalismia sekä Flanderin tärkeimpien poliittisten puolueiden kantoja entistä laajempaan autonomiaan vuosina 1971-2010.
I tackle the research questions by using qualitative approach.
Analysoin keskusteluja niin ikään käsitteellisen sisällönanalyysin kautta.
Socialist parties emphasised a united Belgium more than other parties, even though also Socialist parties have supported decentralisation and federalism.
Sosialistipuolueet korostivat yhtenäistä Belgiaa selvästi enemmän kuin muut puolueet.
Of these four parties, the regionalist and Flemish nationalist parties underscored the most the Dutch language and culture.
Näistä neljästä puolueesta alueelliset flaaminationalistiset puolueet, jotka keskittyivät Flanderin autonomian kasvattamiseen, painottivat eniten myös hollannin kieltä ja kulttuuria, edustaen täten vahvinta flaamilaista identiteettiä.
It seems that Belgium has tried to find a balance ever since it declared independence, and federalism has been just one step towards this equilibrium.
Näyttääkin siltä, että Belgiassa on yritetty löytää tasapaino siitä lähtien, kun maasta tuli itsenäinen vuonna 1830.
Accordingly, I look at the issues, which are closely linked to Flemish nationalism, such as Dutch language, culture and identity.
Tarkastelen myös flaamilaista nationalismia ja analysoin, miten Flanderin poliittiset puolueet ovat käsitelleet puolueohjelmissaan nationalismiin keskeisesti liittyviä asioita, kuten hollannin kieltä, kulttuuria ja identiteettiä.
Nationalist matters, like emphasising Dutch language and culture, went somewhat hand in hand with the attitudes towards extending autonomy, more precisely whether party saw Flanders’ future as an independent country or as a part of Belgium.
Nationalismiin liittyvät kysymykset, kuten hollannin kielen ja kulttuurin korostaminen, kulkivat jokseenkin käsi kädessä autonomian laajentamista, erityisesti Flanderin itsenäisyyttä, koskevien asenteiden kanssa.
Federalism has enabled Belgium to move towards more extending autonomy, confederalism, in a peaceful way.
Se on auttanut Belgiaa lisäämään alueiden toimivaltaa vähitellen ilman suurempaa kuohuntaa, ja siirtymään samalla rauhanomaisesti kohti konfederaatiota.
One might think that becoming a federation finally would be the end of all institutional changes, but Belgium continues to undergo change.
Voisi ajatella, että liittovaltion muodostamisen jälkeen kaikki olisivat olleet tyytyväisiä, mutta toisin kävi.
As a consequence, Belgium turned from a unitary state to a federal state in 1993.
Vähitellen neljän valtioreformin myötä Belgia kehittyi asteittain kohti liittovaltiota, joka perustettiin lopulta vuonna 1993.
Finally, I discuss how much political party programmes put attention on regional policies in the European fora.
Luon niin ikään katsauksen puolueiden Eurooppa- politiikkaan keskittyen erityisesti niiden suhtautumiseen EU:n aluepolitiikkaan.
In addition to party programmes, representing traditional Catholic, Socialist and Liberal pillars as well as more and more popular regional and Flemish nationalist political parties, I present Parliament discussions enlightening the political situation in 1969, 1988 and 2013.
Puolueohjelmien lisäksi käytän toissijaisena aineistona Belgian parlamentissa käytyjä keskusteluja vuosilta 1969, 1988 ja 2013.
The aetiology of RPF is unknown in most cases.
RPF:n taustalla olevat syyt ovat olleet valtaosassa tapauksia tuntemattomia.
RPF without asbestos exposure was not associated with pleural or lung fibrosis.
RPF ilman asbestialtistumista ei ollut yhdeydessä keuhko- tai keuhkopussifibroosiin.
Most of the asbestos-exposed RPF patients and half of the asbestos-exposed controls had bilateral pleural plaques, but only a few had lung fibrosis.
Valtaosalla asbestialtistuneista RPF-potilaista ja puolella asbestialtistuneista verrokeista havaittiin molemminpuolisia keuhkopussin plakkeja, mutta asbestoosia todettiin vain muutamilla.
For patients with work-related asbestos exposure, RPF should possibly be considered an occupational disease.
Työperäisessä asbestialtistumisessa RPF:a on käsiteltävä ammattitautiepäilynä.
Background: Retroperitoneal fibrosis (RPF) is an uncommon fibroinflammatory disorder of the retroperitoneal space.
Retroperitoneaalinen fibroosi (RPF) on harvinainen sairaus, jossa vatsakalvon takaiseen tilaan kehittyy tulehduksellinen sidekudosmassa.
Conclusions Asbestos fibres, translocated by the lymph flow from the lungs, reach the abdominal and the retroperitoneal space and may induce both peritoneal mesothelioma and RPF.
Keuhkoista imunesteen mukana kulkeutuvat asbestikuidut päätyvät vatsan alueelle, jossa ne voivat aiheuttaa sekä vatsakalvon mesotelioomaa että RPF:a. Tutkimuksiemme perusteella voidaan esittää, että asbestialtistuminen on yksi RPF:n aiheuttajista.
Methods: A case-control study of 43 RPF patients treated in three university hospital districts of Finland in 1990 2001 was carried out.
Kolmen yliopistosairaalapiirin alueella tehtyyn tapaus-verrokkitutkimukseen osallistui 43 RPF:a sairastavaa henkilöä ja 179 vertailuhenkilöä, joilta haastattelun avulla selvitettiin aikaisempi altistuminen asbestille ja tärkeimmät lääketieteelliset tiedot.
It is evident that even low-level asbestos exposure results in the presence of asbestos fibres in the abdominal lymph nodes.
Asbestialtistuneiden vainajien kuitumittauksissa todettiin, että asbestikuituja voidaan havaita vatsan alueen imusolmukkeissa jo vähäisessäkin asbestialtistumisessa.
The most distinctive feature of the asbestos-exposed RPF patients was a thick diffuse pleural thickening (DPT).
Tunnusomaisin löydös asbestialtistuneilla RPF-potilailla oli voimakas keuhkopussin kiinnikkeisyys.
Some reports in the literature have suggested an association between RPF and asbestos exposure.
Tutkimuksessa todettiin selvä yhteys retroperitoneaalifibroosin ja asbestialtistumisen välillä.
In a separate study, PA and ME lymph nodes and lung tissue from 17 persons who underwent medicolegal autopsy for suspicion of asbestos-related disease and from 5 controls were analysed for asbestos fibres using transmission electron microscopy.
Erillisessä tutkimuksessa mitattiin keuhkokudoksen ja vatsan alueen imusolmukkeiden asbestikuitupitoisuutta asbestisairauden epäilyn johdosta suoritetun oikeuslääketieteellisen ruumiinavauksen yhteydessä.
However, the data needed to assess the relationship between asbestos exposure and RPF have been missing.
Muutamissa tapausselostuksissa on epäilty asbestialtistumisen ja RPF:n yhteyttä, mutta käytettävissä olevat tiedot eivät ole olleet riittäviä osoittamaan syy-yhteyttä.
Persons with asbestos-related RPF frequently have asbestos-related pleural fibrosis that suggests a shared aetiology and similar pathogenetic mechanisms.
Tässä väitöskirjassa selvitettiin RPF:n esiintyvyyttä, sairauden taustalla olevia tekijöitä ja tyypillisesti asbestialtistumiseen liittyviä samanaikaisia keuhkomuutoksia.
Of the 215 eligible controls, 179 (83%) participated in the study.
Lähes joka toinen tautitapaus (44 %) johtui asbestialtituksesta.
In global competitive environment, corporations are exposed to various financial risks, one of which is the price risk of commodities.
Globaalissa toimintaympäristössä yritykset kohtaavat useita taloudellisia riskejä, joista yksi on hyödykkeiden hintariski.
Also, other implications of hedging were highlighted, supporting the management decision making.
Lisäksi myös muita suojaamiseen liittyviä vaikutuksia nostettiin esiin, jotka tukevat johdon päätöksentekoa.
Hedging was also tested on four different hedging horizons, ranging from 3-month horizon to 12-month horizon.
Suojaamista testattiin neljällä eri suojaushorisontilla, jotka vaihtelivat kolmesta kuukaudesta kahteentoista kuukauteen.
As all tested strategies are linear in nature, also the downside risk arising from hedging was assessed.
Koska kaikki testatut suojausstrategiat olivat lineaarisia, myös suojaamisesta aiheutuvaa negatiivista riskiä tarkasteltiin.
Hedging was tested on three different strategies: hedging with futures, hedging with holding physical stor- age and hedging with swaps.
Suojaamista testattiin kolmella eri strategialla: futuureilla suojaamalla, suojaamalla fyysisesti varaston avulla sekä suojaamalla swapeilla.
However, as the liquidity of natural rubber futures is poor especially for longer maturities, limitations for hedging might arise especially for longer horizons.
Koska luonnonkumifutuurien likviditeetti on huono etenkin pidemmille maturiteeteille, saattaa tämä kuitenkin toimia rajoituksena suojaamiselle etenkin pidemmillä suojaushorisonteilla.
By hedging, companies sourcing commodities for their processes can protect against the risk of increasing prices of sourced commodities and obtain other benefits, such as improved budgeting capabilities.
Yritykset, jotka hankkivat hyödykkeitä prosesseihinsa, voivat hallita hankkimiensa hyödykkeiden hintariskiä suojaamalla, ja samalla saavuttaa myös muita hyötyjä, kuten parantaa budjetointia.
However, this thesis managed to provide the management of the company results representing the scale of these changes which can be reflected to the benefits obtained from hedging in decision making process.
Tämä työ onnistui kuitenkin tarjoamaan yrityksen johdolle tuloksia kustannusvaikutusten skaalasta, joita voidaan peilata suojaamisesta saataviin hyötyihin päätöksentekoprosessissa.
This thesis was conducted as a case study for a manufacturing company using natural rubber in its production processes.
Tämä diplomityö toteutettiin tapaustutkimuksena valmistavan teollisuuden yritykselle, joka hyödyntää luonnonkumia prosesseissaan.
As risk and return go hand in hand, it is natural that by mitigating the price risk increased costs are expected.
Koska riski ja tuotto ovat yhteydessä toisiinsa, on luonnollista, että hintariskin hallinnalla voidaan odottaa kasvaneita luonnonkumikustannuksia.
The objective of this thesis was to examine what possibilities the company has for hedging its natural rubber sourcing and empirically study the impact of hedging on natural rubber costs compared to the current sourcing strategy.
Työn tavoitteena oli kartoittaa, mitä mahdollisuuksia yrityksellä on suojata luonnonkumihankintaa ja empiirisesti tutkia suojaamisen vaikutuksia luonnonkumin hankintakustannuksiin verrattuna nykyiseen hankintastrategiaan.
As this thesis did not study hedging with options, a natural path forward would be to study hedging with rubber options, as they have limited downside risk due to non-linearity.
Koska tässä työssä ei tutkittu suojaamista optioilla, olisi luonnollinen jatkumo työlle tutkia suojaamista kumioptioilla, sillä epälineaarisuuden ansiosta suojaamisen negatiivinen riski on rajallinen.
Also, the downside risk of hedging is increasing in line with hedging horizon.
Myös suojaamisen negatiivinen riski kasvaa suojaushorisonttia pidennettäessä.