natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Active disease course was associated with upregulation of serum MIF and TNF-related apoptosis inducing ligand (TRAIL), and disease progression was associated with increased TRAIL mRNA, MIF and sTRAIL.
Uusia kandidaattimerkkiaineita havaittiin, joista kohonneet TRAIL ja MIF tasot olivat yhteydessä aaltomaisen taudin aktiivisuuteen, kun taas kohonneet Fas ja MIF proteiinien tasot ja TRAIL mRNA:n ilmentyminen invaliditeetin kertymiseen.
Immune profiles in sera of primary progressive MS (PPMS) were characterized by elevated levels of tumor necrosis factor (TNF)-a, soluble Fas (sFas) and C-C chemokine motif ligand 2 (CCL2).
Primaarisprogressivisessa MS-taudissa havaittiin kohonneita seerumin proteiinipitoisuuksia kolmella tulehduksellisella molekyylillä (TNF-a, Fas ja CCL2), jotka kuvastivat meneillään olevaa tulehduksellista aktiivisuutta tässä tautityypissä.
The goal of this thesis was to identify biomarkers in the blood that could reflect pathogenetic processes in MS and be used as biomarkers of disease activity and progression.
Lisäksi tutkimuksen tavoitteena oli tunnistaa biomerkkiaineita, jotka kuvaavat taudin aktiivisuutta ja sen etenemistä ja jotka ennustaisivat MS-taudin kehittymisen riskiä.
The study included patients with different subtypes of MS, CIS and healthy controls that underwent neurological, magnetic resonance imaging (MRI) and immunological examinations.
Tutkimus koostui varhaisen ja myöhäisen vaiheen MS-potilaista ja terveistä kontrolleista, jotka tutkittiin neurologisesti ja aivojen kuvantamisella sekä heidän verinäytteistä tutkittiin ehdokasbiomerkkiaineiden ilmentymisprofiileja.
Multiple Sclerosis (MS) is an immune-mediated disease of the central nervous system (CNS) that is characterized by a variable clinical course and heterogeneous and complex pathology.
Tulehdukselliset biomerkkiaineet multippeliskleroosissa Multippeliskleroosi (MS) on tulehduksellinen keskushermostoa rappeuttava sairaus, jonka esiintyvyys Suomessa on maailman korkeimpia.
Abnormal expression of apoptosis-related genes in RRMS and CIS suggested an enhanced potential for apoptosis in immune cells directed at controlling MS disease activity.
Lisäksi havaitsimme varhaisen vaiheen MS-potilailla poikkeavia ilmentymisprofiileja solukuolemaan liittyvissä geeneissä, jotka viittasivat lisääntyneisiin solukuolemaan liittyviin mekanismeihin taudin aktiivisuuden hillitsemiseksi.
Interestingly, three new prognostic biomarkers for conversion to MS were found.
Lisäksi useita ennustavia kandidaattibiomerkkiaineita löydettiin, joiden yli-ilmentyminen näyttää olevan yhteydessä MS-taudin kehittymisen riskiin.
In the study of the immunomodulatory effect of pregnancy on MS, sTRAIL and sFasL were upregulated in both MS patients and healthy women from late pregnancy to postpartum.
Väitöskirjatyön päätavoitteena oli tunnistaa taudin syntymekanismeja kuvaavia veren immunologisia profiileja MS-taudin eri alatyypeissä.
The increase in sTRAIL was significantly smaller in the MS patients in comparison with the controls.
Useimmiten MS-taudin ensioireet esiintyvät jo nuorella aikuisiällä, mutta niiden tunnistaminen on edelleenkin hankalaa.
Pathophysiological processes in MS contribute to the disease course and clinical manifestations, and therefore biomarkers that are indicative of these events would provide significant potential for diagnostics, prediction of disease course and optimization of therapeutic responses.
MS-taudin syytä ei toistaiseksi tunneta, mutta perintö- ja ympäristötekijöiden tiedetään vaikuttavan taudin puhkeamiseen.
The limits of normative health have not disappeared but have shifted into choice situations inside individuals.
Normatiivisen terveyden rajat eivät ole poistuneet, vaan ne ovat siirtyneet yksilöiden sisällä tapahtuviksi valintatilanteiksi.
In the study, a novel methodological frame of analysis was developed, which is also a central result of the study.
Tutkimuksessa on kehitetty uusi metodologinen analyysikehikko, joka on myös tutkimuksen keskeinen tulos.
The construction of one’s own respectability is at the core of the discourses of both agencies, but the popular media often ignores the interdependences of these societal relationships.
Oman kunnollisuuden tuottaminen on kummankin toimijuuden diskurssien ytimessä, mutta usein populaarimedia sivuuttaa näiden yhteiskunnallisten suhteiden keskinäisriippuvuudet.
However, the desirable ideal agency is always formed in relation to cultural expectations and demands and societal preconditions.
Tavoiteltava ihannetoimijuus muodostuu kuitenkin aina suhteessa kulttuurisiin odotuksiin ja vaatimuksiin sekä yhteiskunnallisiin reunaehtoihin.
However, the promise of communal belonging included in the health discipline is also based on social hierarchies and externalisation.
Terveyskurin sisältämä lupaus yhteisöllisestä kuulumisesta perustuu kuitenkin myös sosiaalisille hierarkioille ja ulossulkemiselle.
The fundamental societal objective of moral organising remains rarely questioned in media, even though the reasoning behind this organising may change.
Tämä yhteiskunnassa vallitseva moraalisen järjestämisen perimmäinen tavoite jää mediassa usein kyseenalaistamatta, vaikka järjestämisen perustelut muuttuisivatkin.
The study shows how health expertise and individual agency adapt to each other in a continuous process of negotiation.
Tutkimus osoittaa, miten terveyden asiantuntijuus ja yksilön toimijuus mukautuvat toisiinsa jatkuvassa neuvotteluprosessissa.
The doctoral thesis consists of four scientific publications addressing the research problem and a summary.
Väitöskirja koostuu neljästä tutkimusongelmaa käsittelevästä tieteellisestä julkaisusta sekä yhteenvedosta.
The discourse theory created by Ernesto Laclau and Chantal Mouffe makes it possible to analyse agency as articulative processes and as sites of hegemonic struggles for signification.
Ernesto Laclaun ja Chantal Mouffen luoma diskurssiteoria mahdollistaa toimijuuden analysoinnin artikulatiivisina prosesseina ja hegemonisina merkityskamppailuina.
The empirical data of the study comprise both old Finnish-language health guides and more recent medical television shows and magazine texts.
Tutkimuksen empiirinen aineisto koostuu sekä vanhoista suomenkielisistä terveysoppaista että tuoreemmista television lääkärisarjoista ja aikakauslehtikirjoituksista.
The study’s theoretical premise is Michel Foucault’s analysis of power and especially the concept of governmentality, which connects agency to both the ethical skills of an individual and social power relations.
Tutkimus nojautuu teoreettisesti Michel Foucault’n valta-ajatteluun ja erityisesti hallinnallisuuden käsitteeseen, jossa toimijuus kiinnittyy sekä yksilön eettisiin taitoihin että yhteiskunnallisiin valtasuhteisiin.
Identifying the hegemonic health discourses and becoming conscious of the limits of agency makes it possible to renegotiate and resist these discourses as, for instance, the struggle for the dominant discourses of the covid-19 epidemic indicates.
Hegemonisten terveysdiskurssien tunnistaminen ja tietoisuus toimijuuden rajoista mahdollistaa näiden diskurssien uudelleen neuvottelua ja vastarintaa, kuten esimerkiksi kamppailu koronavirusepidemian hallitsevista diskursseista osoittaa.
The summary outlines how the agencies and practices depicted in the articles construct or deconstruct the power of health and partake in the reorganisation of other social structures, such as working life, economy and expertise.
Yhteenvedossa reflektoidaan sitä, miten nämä artikkeleissa kuvatut toimijuudet ja käytännöt rakentavat tai purkavat terveyden valtaa ja tulevat osaksi muiden sosiaalisten rakenteiden kuten esimerkiksi työelämän, talouden ja asiantuntijuuden uudelleen järjestäytymistä.
In the data examined, agency varies from being the target of medicine and a means of negotiating it to a comprehensive struggle for life management.
Tutkituissa aineistoissa toimijuus vaihtelee lääketieteen kohteena olemisesta ja sen neuvottelusta kokonaisvaltaiseen elämänhallintapyrkimykseen.
Health-related agency is explored as a stratified, governed and mediatized phenomenon, which is interpreted as part of temporal, social and moral orders.
Terveyteen liittyvää toimijuutta lähestytään tutkimuksessa kerrostuneena, hallinnan läpäisemänä ja medioituneena ilmiönä, joka tulkitaan osaksi temporaalisia, sosiaalisia ja moraalisia järjestyksiä.
That said, it is a demanding task to question the implicit and benevolent power of the health discipline in the age of precariousness and constant self-work, in which health has become valuable capital.
Terveyskurin epäsuoraa ja hyväntahtoista valtaa on silti vaativaa kyseenalaistaa epävarmassa jatkuvan minätyön ajassa, jossa terveydestä on tullut arvokasta pääomaa.
Furthermore, concepts of affect and gender contribute to making visible and deconstructing the naturalised significances of health and dominances associated with them.
Affektiivisuuden ja sukupuolittuneisuuden käsitteet auttavat osaltaan tekemään näkyväksi ja purkamaan terveyden luonnollistettuja merkityksiä ja niihin liittyviä valta-asemia.
The political aspect of the health discipline takes the form of changing limits of respectability and of people’s different opportunities for reaching these limits.
Terveyskurin poliittisuus tulee näkyviin vaihtuvina kunnollisuuden rajoina ja ihmisten eriytyvinä mahdollisuuksina niiden tavoittamiseen.
Along with medical, economic and risk speech, confessionalism and affective appealing emerge in the data.
Lääketieteellisen ja taloudellisen perustelun sekä riskipuheen rinnalle aineistossa nousevat tunnustuksellisuus ja affektiivinen vetoaminen.
The study sheds light on the mechanisms with which popular media have participated and continue to participate in the construction and arrangement of health and agency.
Tutkimus auttaa ymmärtämään niitä mekanismeja, joilla populaarimedia on osallistunut ja osallistuu terveyden ja toimijuuden tuottamiseen ja järjestämiseen.
The nudging power specific to the health discipline appears to be individualising and empowering, but it is also inherently socialising and normalising.
Terveyskurille ominainen suostutteleva valta näyttäytyy yksilöllistävänä ja voimaannuttavana mutta se on luonteeltaan myös sosiaalistavaa ja normalisoivaa.
This topic is approached through the lenses of mediatization and late modern therapy culture, as well as through a sociohistorical reading.
Tutkimus paikantuu medioitumisen ja myöhäismodernin terapiakulttuurin tutkimukseen, mutta se tarkastelee kohdettaan myös sosiaalihistoriallisen luennan kautta.
At the same time, the techniques of health expertise range from health education to pastoral power and coaching.
Samalla terveyden asiantuntijuuden tekniikat vaihtuvat valistuksesta paimenvaltaan ja valmennukseen.
The research articles concern the kinds of spaces for agency, expertise and gender constructed in popular health communication and the kinds of reasoning and practices utilised in this communication.
Tutkimusartikkeleissa pohditaan, millaisia toimijuuden, asiantuntijuuden ja sukupuolen paikkoja populaarissa terveysviestinnässä tuotetaan, ja millaisia ajattelutapoja ja käytänteitä tässä prosessissa hyödynnetään.
In this doctoral thesis, agency and governmentality are examined in the context of popular health communication.
Tässä väitöskirjassa tarkastellaan toimijuutta ja hallintaa populaarissa terveysviestinnässä.
The study also identifies the inherent political inconsistency of the health discipline.
Tutkimuksen toinen keskeinen tulos on terveyskuriin sisäänrakennetun poliittisen ristiriidan paikantaminen.
This conceptual disposition, named health discipline in this study, describes the forms of agency and expertise in the changing orders of knowledge, power and society.
Terveyskuriksi nimetty käsitteellinen jäsennys kuvaa vaihtuvissa tiedon, vallan ja yhteiskunnan järjestyksissä neuvoteltavia toimijuuden ja asiantuntijuuden muotoja.
The thesis deepens the current scholarly understanding of how popular communication constructs and organises symbolic communities, showing that these communities are constantly shaped in the strained networks of power.
Väitöskirja syventää yleistä ymmärrystä siitä, miten populaariviestintä toimii symbolisten yhteisöjen tuottajana ja järjestäjänä.
The mediatized health discipline can, in this sense, be seen as a parallel to neoliberal austerity discourses; both concern the hegemonic struggle and negotiation over the relationship between the state, the individual and the market.
Molemmissa on kyse hegemonisesta kamppailusta sekä valtion, yksilön ja markkinoiden suhteen neuvottelusta.
In theorizing this, the work generally subscribes to the cognitive turn of the humanities, but also aspires to nudge it toward an ecological ontology, more congenial to the theme: of mind or cognition beyond the brain, out of our heads, inseparable from action and perception.
Teoreettisesti työ edustaa humanististen tieteiden kognitiivista käännettä, mutta pyrkii aihepiirinsä mukaisesti käsittämään mielen ja kognition myös olennaisesti ekologisena ilmiönä, päätä ja aivoja laajempana, toiminnan ja havainnon prosesseihin liudentuvana.
Theorizing Performer-Object Interaction in Grotowski, Kantor, and Meyerhold
Keskeiset tapaustutkimukset pureutuvat Jerzy Grotowskin, Tadeusz Kantorin ja Vsevolod Meyerholdin valittuihin ohjauksiin.
The key concepts of the study (metaphor, image schemas, affordances) originate from cognitive linguistics and ecological psychology; the central case studies concern three specific productions directed by Jerzy Grotowski, Tadeusz Kantor, and Vsevolod Meyerhold.
Tutkimuksen keskeiset käsitteet (metafora, kuvaskeemat ja tarjoumat eli affordanssit) perustuvat kognitiiviseen kielitieteeseen ja ekologiseen psykologiaan, tärkeimpinä vaikuttajina Mark Johnson, James J. Gibson ja Tim Ingold.
The general theme of the thesis is performer-object interaction, as enacted and perceived in the theatre its overarching research question, how varieties of meaning may already be enacted and perceived, thereby.
Tutkimus käsittelee esiintyjän ja esineen keskinäisiä vuorovaikutussuhteita teatteriesityksissä, kantavana tutkimuskysymyksenään, miten ja millaisia merkityksiä tämä jo sinällään toiminnan ja havainnon tasoilla kantaa ja tuottaa.
Key metaphors of the general mindset thus identified, Chapters 4 and 5 present detailed analyses of Akropolis, as staged by Grotowski and Józef Szajna first in 1962, and of Kantor s 1985 production of Let the Artists Die!
Seuraavien lukujen yksityiskohtaiset analyysit Grotowskin Akropoliksesta (1962-69) ja Kantorin ohjauksesta Kuolkoot taiteilijat!
With Chapter 3, the conceptual focus shifts to Kantor s and Grotowski s notions of poor theatre, reflecting as they seem, a cultural ecology very different from that of Meyerhold s Russia that of real socialism in Communist Poland.
Kolmannessa luvussa Grotowskin ja Kantorin ajatuksia köyhästä teatterista suhteutetaan näiden puolestaan heijastamaan kommunistisen Puolan kulttuuriekologiaan: samojen perustavien skeemojen esitetään metaforisesti määrittävän molempien ohjaajien ajattelua ja toimintaa, usein tosin vastakkaisilla tavoilla.
In Chapter 2, this theoretical framework is further elaborated in a detailed analysis of Meyerhold s 1922 staging of The Magnanimous Cuckold from the affordances of its constructivist setting to an extended discussion of its biomechanical acting (the then metaphors of reflexology and Taylorism, contrasted with distributed and enactive notions of cognition and skill) and from the cultural ecology of early Soviet Russia to the variety of interpretations the interplay of all these have historically afforded.
Paitsi tämän lavastusta ja näyttelijäntyötä konstruktivismia ja biomekaniikkaa luvussa tarkastellaan varhaisen Neuvosto-Venäjän kulttuuriekologiaa sekä analysoitavasta esityksestä näiden kaikkien vuorovaikutuksessa tarjoutuneita tulkintoja.
To conclude, a brief Epilogue will address not only the metonymical and metaphorical afterlives of Grotowski and Kantor, respectively, but some of the tensions and continuities that go with performing humanity in the ever more mediatized ecologies of new technology that we currently inhabit.
Lyhyessä epilogissa tarkastellaan yleisempiä jännitteitä ja jatkumoita suhteessa tämän hetken länsimaista kulttuuri- ja esitysekologiaa enenevästi määrittävään medioitumiseen ja teknologisoitumiseen.
In its more philosophical framing, the chapter addresses metaphors of the Great Chain of Being instrumental to the artificial division of mind over matter and subjects over objects and instead, makes a theoretical case for the ecological grounding of all cognition, modified by the four influential e s: mind as embodied, embedded, extended, enacted.
Sen teoreettiseksi vaihtoehdoksi kehitellään kognition ekologista perustaa ruumiillisena, paikallisena, toiminnallisena ja ympäristöön hajautuvana (embodied, embedded, enacted, extended).
Theatre stands in a dynamic relation to the surrounding reality.
Teatteritaide on dynaamisessa suhteessa ympäröivään todellisuuteen.
The research is to be published simultaneously in Finnish and in English.
Verkossa julkaistava työ tarjoaa sähköisenä mediana mahdollisuuden julkaisuun samaan aikaa kahdella eri kielellä, suomeksi ja englanniksi.
The role of the actor in this change is problematic in many ways especially in Finland.
Näyttelijän osa nykyisessä teatteritaiteen kehityksessä on monin tavoin ongelmallinen, varsinkin Suomessa.
The frame of my research and its artistic content comprise four theatrical performances in the period 2004-2007, all of which were directed by me.
Tutkimuksen rungon ja sen taiteellisen sisällön muodostavat neljä teatteriesitystä vuosina 2004-2007.
My research can also be conceived of as a narrative of how the work of one artist underwent transformation in these years.
Tutkimus on myös mahdollista nähdä tarinana yhden taiteilijan työn muuttumisesta kyseisinä vuosina.
In some of the performances I also functioned as actor, set designer and sound and video designer.
Osassa esityksiä hän toimii myös näyttelijänä, lavastajana ja ääni- ja videosuunnittelijana.
In the Internet publication I address theatrical performances alongside a theoretical discussion.
Verkkojulkaisussa teatteriesitykset käsitellään yhdessä teoreettisen pohdinnan rinnalla.
It proffers one proposal for the future forms of artistic research: artistic research does not necessarily yield clear answers to the question posed in the early years, but it may also emanate as distance travelled during which the artist s conception of his own work became more profound.
Se esittää yhden ehdotuksen taiteellisen tutkimuksen tuleville muodoille: taiteellinen tutkimus ei välttämättä esitä selkeitä vastauksia alkuvuosina esitettyihin kysymyksiin, vaan se voi myös esittäytyä kuljettuna matkana jonka aikana taiteilijan käsitys omasta työstään syventyy ja tarjoaa samalla haasteen myös muille taiteilijoille oman työnsä kriittiseen ja historialliseen tarkasteluun.
My research is an attempt to demonstrate that developing theatre art continues to be developing the Art of Acting.
Tutkimus pyrkii osoittamaan että kehittyvä teatteritaide on edelleen myös kehittyvää näyttelijäntaidetta.
In these performances I approach the personal questions pertaining to theatre art listed in the research on a practical level: the embodiment of the theatrical performance, the subjectivity of the modern actor, and the challenges of the post-dramatic form of theatre in the construction of a theatrical performance.
Näissä esityksissä lähestytään käytännön tasolla Kannisen luettelemia henkilökohtaisia teatteritaiteellisia kysymyksiä: teatteriesitysten kehollisuutta, nykynäyttelijän subjektiviteettia ja post-dramaattisen teatterin muodon tuomia haasteita teatteriesitysten rakentamisessa.
My artistic study Theatre as a Project of Body contemplates the problems of modern acting and its new possibilities.
Mikko Kannisen taiteellinen tutkimus Teatteri kehon projektina pohtii nykynäyttelemisen ongelmia ja sen uusia mahdollisuuksia.
Given that reality and the human perception thereof are forever changing, so must art understand these changes and their historical nature in a variety of ways.
Todellisuus, ja inhimillinen todellisuuden havainnointi, on alati muutoksen alainen ja taiteen tulisi olla monella tasolla hyvin tietoinen tuosta muutoksesta ja sen historiallisuudesta.
In the research I use the practice-led research method, the theoretical tools provided by embodied Cyborg theory and parametric architecture.
Tutkimus käyttää apunaan käytäntöjohtoisen (practice-led) tutkimusmetodin, kyborgisen kehontiedon ja parametrisen arkkitehtuurin teoreettisia välineitä.
The modern, post-dramatic play needs as its medium a different kind of actor, different thinking about acting and critical, historical scrutiny of the professional profile.
Kannisen tutkimuksessa nykyaikainen, post-draamallinen näytelmäteksti tarvitsee mediumikseen toisenlaista näyttelijää, näyttelemisen ajattelua ja ammattikuvan kriittistä, historiallista tarkastelua.
The ways of working in the method and how they are spoken of do not correspond to the image of reality of an audience accustomed to the modern technical environment and various media.
Nämä työ- ja puhetavat eivät vastaa nykyaikaisen, teknisen ympäristön ja erilaisiin medioihin tottuneen yleisön todellisuuskuvasta nousevia vaatimuksia.
I claim that a certain method Stanislavskian image of the human has rooted itself in the working methods of the Finnish professional theatre which took shape at the beginning of the 20th century and persists to this day.
Kanninen väittää, että suomalaisen ammattiteatterin työtapoihin on juurtunut 1900-luvun alkupuolella muodostunut metodi-stanislavskilainen ihmiskuva.
It is asked: How citizens have access to news, how citizenship is conceptualised in news stories, and how journalists conceive their relationship to citizens?
Tutkimuksessa kysytään, miten kansalaiset pääsevät ääneen journalismissa, miten journalismi puhuttelee yleisöään kansalaisina ja miten toimittajat itse mieltävät journalismin suhteen kansalaisiin ja kansalaisuuteen.
It is argued that in journalism citizenship is generally rather thin.
Siinä käy ilmi, että journalismin käytännöissä kansalaisuus määrittyy varsin ohuesti.
News journalism is very concerned about the state of representative democracy, but it rarely takes a look on its own practices, which are very much based on the same representative logic.
Huomattavasti harvemmin journalismissa kiinnitetään huomiota sen omaan panokseen edustuksellisessa demokratiassa.
The projects conducted in cooperation with journalists and the public proved that given the realities of newsrooms this is difficult to attain, but by no means impossible.
Kansalaisjournalistiset kokeilut Savon Sanomissa osoittivat, että journalismin vankistaminen - toisin sanoen aktiivisemman roolin luominen kansalaisille luominen - uutiskäytäntöihin on mahdollista, mutta ei yksinkertaista.
In addition the study explores how it may be possible to create a more active role for citizens in the news.
Työssä pohditaan myös, miten journalismi voisi tukea aktiivisempaa ja toiminnallisempaa kansalaisuutta.
The dissertation focuses on the ideas of citizenship in Finnish news journalism.
Kansalaisuus suomalaisen uutisjournalismin käytännöissä 1990-luvulla
In other words, how journalism can become "strong"?
Journalismin lähdekäytännöissä kansalaiset pääsevät harvoin esiintymään 'omana itsenään'.
It appeared that citizens would have a great deal to offer for journalism providing newsrooms were capable of dealing with their input.
Hankkeissa vakuututtiin siitä, että aktiivisemman roolin antaminen kansalaisille tukee journalismin pyrkimyksiä nostaa esiin julkisen huomion arvoisia yhteiskunnallisia epäkohtia ja virittää niistä julkista keskustelua.
This question refers to the ideas of public journalism and how they were implemented in some journalistic projects conducted in a Finnish newspaper.
Tutkimuksessa haastateltujen toimittajien puheista käy ilmi, että osa toimittajista suhtautuu kriittisesti omiin käytäntöihinsä.