natgillin/translations-raw huggingface dataset:
These findings demonstrate that the maintenance of the postmitotic state of hair cells is regulated by Rb and several CKIs, and that these cell cycle regulators are critical for the lifelong survival of hair cells.
Nämä tulokset osoittavat kuinka karvasolujen postmitoottista tilaa säätelevät useat eri negatiiviset solusyklin säätelijät.
In addition, we show that p21Cip1 and p19Ink4d cooperate in maintaining the postmitotic state of postnatal auditory hair cells.
Toisten negatiivisten solusyklin säätelijägeenien, p19Ink4d ja p21Cip1, toiminnan esto johtaa postmitoottisten karvasolujen jakaantumiseen syntymän jälkeisessä kuuloelimessä.
Rb inactivation leads to hyperplasia of vestibular and cochlear sensory epithelia that is a result of abnormal cell cycle entry of differentiated hair cells and of delayed cell cycle exit of the hair cell precursor cells.
Retinoblastoma geenin inaktivaatio johtaa karvasolujen esiasteiden määrän kasvuun terminaalimitoosien viivästyessä ja normaalisti postmitoottisten karvasolujen jakaantumiseen.
The mechanisms that maintain this hair cell quiescense are largely unresolved.
Mekanismit ja molekyylit tämän vuoropuhelun takana ovat kuitenkin olleet epäselviä.
Based on expression profiles, we first focused on the retinoblastoma (Rb) gene, which functions downstream of the CKIs.
Geenien ilmentymisen perusteella perehdyimme retinoblastoma geenin (Rb) sekä geenien p19Ink4d ja p21Cip1 rooliin karvasolujen postmitoottisen tilan säätelyssä.
The ectopic hair cells undergo apoptosis in all of the mutant mice studied, DNA damage being the immediate cause of this death.
Kaikissa edellä mainituissa tapauksissa ylimääräiset karvasolut kuitenkin DNA vaurion seurauksena kuolevat.
The expressions of negative cell cycle regulators in the epithelium of the early-developing inner ear have also not been elucidated.
CKI perheen jäsenet ilmentyvät kehittyvän sisäkorvan epiteelissä rajoittaen solunjakaantumista alueittain.
The otic placode invaginates and closes to an otic vesicle, the otocyst.
Sisäkorva kuulo- ja tasapainoelimineen kehittyy korvarakkulan epiteelin ja sitä ympäröivän kudoksen, mesenkyymin, vuoropuhelun seurauksena.
Differentiating and adult inner ear hair cells are postmitotic and do not proliferate in response to serum or mitogenic growth factors.
Nisäkkäillä uusia karvasoluja ei synny sikiövaiheen terminaalimitoosien jälkeen.
Analysis of the inner ear phenotype of Rb mutant mice show, that the retinoblastoma protein regulates the postmitotic state of hair cells.
Tämä työ osoittaa myös, kuinka negatiiviset solusyklin säätelijät ylläpitävät karvasolujen postmitoottista tilaa.
Archaea in the Mycorrhizosphere of Boreal Forest Trees
Arkit boreaalisten metsäpuiden sienijuuristossa
Structural and Functional Studies on Trimeric Autotransporters
Rakenteellisia ja toiminnallisia tutkimuksia trimeerisistä autotransporttereista
These are usually related to virulence.
Näitä kutsutaan virulenssitekijöiksi.
The structure has a YadA-like head domain and an extended coiled-coil stalk.
Rakenne sisältää YadA:n kaltaisen domeenin sekä pitkän, kolmen α-kierteen muodostaman varren.
This strategy of promiscuous binding may be advantageous for pathogenic bacteria.
Tämän kaltainen epäspesifinen sitoutuminen voi edistää bakteerin sitoutumista kudoksiin ja olla hyödyksi taudin aiheuttamisessa.
YadA is an essential virulence factor of Y. enterocolitica, and removal of this protein from the bacteria leads to avirulence.
YadA on Y. enterocolitican välttämätön virulenssitekijä, sillä jos YadA:ta koodaava geeni inaktivoidaan, bakteeri ei enää kykene aiheuttamaan tautia.
I crystallised a fragment of the passenger domain of EibD, which binds IgA in addition to IgG.
Onnisituin myös kiteyttämään osan EibD-proteiinin matkustajadomeenista, joka sisältää immunoglobuliinien sitomisaktiivisuuden.
The high-binding peptides did not share a clear binding motif, but these peptides were rich in hydroxyproline residues and contained a low number of charged residues.
YadA ei tarvitse tiettyä sekvenssiä sitoutuakseen, vaan voi sitoutua varsin epäspesifisesti runsaasti hydroksiproliinia sisältäviin kollageenin kohtiin, joiden nettovaraus on lähellä nollaa.
The Eib proteins from Escherichia coli are immunoglobulin (Ig)-binding homologues of YadA.
Kolibakteerista peräisin oleva Eib-proteiiniperhe on rakenteellisesti YadA:n kaltainen.
In this study, I investigated the YadA-collagen interaction by studying the binding of YadA to collagen-mimicking peptides by several biochemical and biophysical methods.
Tutkimuksessani olen selvittänyt YadA:n ja kollageenin vuorovaikutusta.
Trimeric autotransporters are a family of secreted outer membrane proteins in Gram-negative bacteria.
Eräs tärkeä ryhmä gram-negatiivisten bakteereiden virulenssitekijöitä ovat ns. trimeeriset autotransportterit.
One such protein is the Yersinia adhesin YadA, found in enteropathogenic species of Yersinia.
Tyyppiesimerkki trimeerisestä autotransportterista on YadA, joka on Yersinia enterocolitica -bakteerin kollageeniin sitoutuva proteiini.
In trimeric autotransporters, the main function of the proteins is to act as adhesins.
Bakteereille on kehittynyt useita valkuaisaineiden eli proteiinien eritysjärjestelmiä, ja koska virulenssitekijät ovat pääasiassa eritettäviä proteiineja, eritysjärjestelmien toiminnan ymmärtäminen on tärkeää.
Autotransportation refers to the way in which the passenger domain is secreted into the extracellular space.
Autotransportaatio puolestaan viittaa tapaan, joilla nämä proteiinit kuljetetaan bakteerisolun ulkokalvon läpi: ne ilmeisesti erittävät itse itsensä.
It appears that the translocation unit mediates the transport of the passenger domain across the outer membrane, and no external factors, such as ATP, ion gradients nor other proteins, are required.
Virulenssitekijät voivat olla mm. toksiineja jotka häiritsevät isäntäsolujen normaalia toimintaa, adhesiineja joiden avulla bakteerit tarttuvat kudoksiin, tai tekijöitä jotka suojaavat patogeenia isännän puolustusvasteilta.
These obligate homotrimeric proteins share a conserved C-terminal region, termed the translocation unit.
Kyseessä ei ole immunologinen tunnistus, vaan olen osoittanut että Eib-proteiinit sitovat immunoglobuliini G:n Fc-osaa, eli vasta-aineen muuttumatonta osaa, joka ei osallistu antigeenin tunnistamiseen.
The main activity of YadA from Y. enterocolitica is to bind collagen, and it also mediates adhesion to other molecules of the extracellular matrix.
Y. enterocolitica on suolistopatogeeni, joka pääsee elimistöön pilaantuneen ruoan tai veden mukana.
I was able to map the binding regions for IgG and IgA using truncations and site-directed mutagenesis to the coiled-coil stalk and identified residues critical for Ig binding.
Olen osoittanut, että kollageenin kolmoiskierteinen muoto on välttämätön YadA:n sitoutumiselle.
To further investigate binding determinants for YadA in collagens, I examined the binding of YadA to a library of collagen-mimicking peptides that span the entire triple-helical sequences of human collagens type II and type III.
Glysiinin lisäksi proliini ja sen hydroksyloitu muoto 4-hydroksiproliini ovat hyvin yleisiä kollageeneissa.
The top half of the coiled-coil is right-handed with hendecad periodicity, whereas the lower half is a canonical left-handed coiled-coil.
Kollageenit muodosta ominaisia kolmoiskierteisiä rakenteita, joiden muodostuminen edellyttää, että joka kolmas aminohappotähde polypeptidiketjussa on glysiini.
Furthermore, the population occurring at the lowest salinity (3.6 practical salinity units, psu) did not produce spores.
Alhaisessa suolapitoisuudessa (3.6 psu, practical salinity units) itiöitä ei tavattu lainkaan.
Studies with microsatellite markers indicated that clonality is a common phenomenon in the Baltic Sea populations of F. lumbricalis, although the proportion of clonal individuals varied among populations.
Klonaalisuus oli geneettisten analyysien perusteella yleisempää Itämeren haarukkaleväpopulaatioissa kuin Atlantin valtameren leväpopulaatioissa, joskin klonaalisten yksilöiden määrä vaihteli eri populaatioiden välillä Itämeressä.
The genetic diversity of F. lumbricalis was highest in Brittany, France.
Korkein geneettinen monimuotoisuus löydettiin Ranskan rannikolla, Bretagnessa, elävästä haarukkaleväpopulaatiosta.
The mitochondrial DNA cox2-3 spacer sequence and four microsatellite markers were used to examine the genetic diversity and differentiation of red algal populations in northern Europe.
Mikrosatelliittien lisäksi hyödynsin haarukkaleväpopulaatioiden geneettisessä tutkimuksessa myös solun mitokondrion DNA:sta (mtDNA) löytyvää cox2-3 geenivälialuetta selvittääkseni lajin leviämishistoriaa Pohjois-Euroopassa jääkauden jälkeen.
Furthermore, a new method, based on genome screening with ISSR markers combined with a restriction-ligation method, was developed to discover microsatellite markers for population genetic analyses.
Kehitimme osana väitöskirjatutkimustani dosentti Helena Korpelaisen kanssa uuden menetelmän löytää yksilöiden geneettisessä sormenjälkitutkimuksessa hyödynnettäviä mikrostelliittimarkkereita.
The occurrence of different life cycle phases and seasonality of reproduction were studied in four brackish populations in the northern Baltic Sea.
Tutkin eri elinkierron vaiheiden esiintymistä ja lisääntymisen ajoittumista keräämällä näytteitä Suomen rannikolla esiintyvistä haarukkaleväpopulaatioista, minkä lisäksi mittasin myös itiöiden kokoa ja muotoa sekä Itämeressä että Atlantin valtameressä.
The size of the tetraspores was smaller in the Baltic Sea populations than that in the Irish population, and there were more deformed spores in the Baltic Sea populations than in the Irish populations.
Valtameripopulaatioiden ja Itämeressä elävien populaatioiden välillä oli huomattavaa eroa itiöiden koossa, Itämeressä tuotetut itiöt (tetraspoorit) olivat pienempiä.
The life cycle and genetic structure of the red alga Furcellaria lumbricalis on a salinity gradient
Monivuotinen punaleviin kuuluva haarukkalevä (Furcellaria lumbricalis), muodostaa Itämeressä punalevävyöhykkeen kalliorannoilla rakkolevävyöhykkeen alapuolella.
Since no variation was discovered in the mtDNA cox2-3 spacer sequence, which is generally regarded as an informative phylogeographic marker in red algae, it can be assumed that the studied populations probably share the same origin.
mtDNA:ssa ei havaittu eroja eri punaleväpopulaatioiden välillä, vaikka kyseistä geenien välialuetta on aikaisemmin käytetty sen suuren muuntelevuuden takia useilla muilla punalevälajeilla.
The life cycle and genetic diversity of the red alga Furcellaria lumbricalis (Hudson) Lamouroux were investigated in 15 populations in northern Europe.
Tutkin väitöskirjatyössäni haarukkalevän elinkiertoekologiaa ja geneettistä monimuotoisuutta Pohjois-Euroopassa.
Some genetic divergence occurred within locations both in Ireland and in the northern Baltic Sea.
Atlantin valtameressä haarukkalevää tavataan Pohjois-Espanjasta arktisille alueille.
Even though no carpogonia were detected in the field samples during the study, the microsatellite data indicated that sexual reproduction occurs at least occasionally in the northern Baltic Sea.
Geneettisen aineiston perusteella voidaan myös olettaa, että haarukkaleväpopulaatiot lisääntyvät seksuaalisesti ainakin ajoittain myös Itämeressä, mahdollisesti Tanskan salmien läpi ajoittain tulevien suolavesipulssien seurauksena.
Interesting topics in future include functional characterization of syringyl compound oxidizing POXs and components of POX activity regulation in trees.
Tulevaisuuden mielenkiintoisia kysymyksiä puiden peroksidaasitutkimuksessa ovat esimerkiksi sinapyylialkoholia hapettavien peroksidaasien rakenteen ja toiminnan selvittäminen ja eri peroksidaasien toiminnan säätely ja sen vaikutukset puiden ligniinin määrään ja laatuun.
Lignin is a complex plant polymer synthesized through co-operation of multiple intracellular and extracellular enzymes.
Ennen polymerisaatiota ligniinin alayksiköt hapetetaan entsyymien välityksellä.
Hence, PX1 has characteristics for participation to monolignol dehydrogenation in lignin synthesis, whereas the other two spruce POXs seem to have some other functions.
Tutkituista kolmesta peroksidaasista ainakin yhden sijainti ja muut ominaisuudet vastasivat mahdollisesti ligniinin muodostumisessa toimivia peroksidaaseja, kun taas muut tutkituista peroksidaaseista toimivat todennäköisesti muissa tehtävissä.
In this study, POXs of gymnosperm and angiosperm trees were studied in order to find POXs which are able to participate in lignin polymerization in developing secondary xylem i.e. are located at the site of lignin synthesis in tree stems and have the ability to oxidize monolignol substrates.
Tässä väitöstutkimuksessa selvitettiin peroksidaasien toimintaa havu- ja lehtipuiden (metsäkuusen, metsämännyn ja rauduskoivun) ligniinin muodostumisessa etsimällä puiden rungoista eristettyjen peroksidaasien joukosta niitä, jotka sijaitsevat ligniiniä tuottavien solujen soluseinissä ja kykenevät hapettamaan niitä ligniinin alayksikköjä, joista ligniini kyseisillä puulajeilla koostuu.
Most of the partially purified POXs from Norway spruce and silver birch xylem had highest oxidation rate with coniferyl alcohol, the main monomer in guaiacyl-lignin in conifers.
Valtaosa näistä peroksidaaseista hapetti parhaiten koniferyylialkoholia, joka muodostaa pääosan havupuiden ja myös osan lehtipuiden ligniinistä.
It is deposited to plant cell walls in cells where additional strength or stiffness are needed, such as in tracheary elements (TEs) in xylem, supporting sclerenchymal tissues and at the sites of wounding.
Ligniini on kasvisoluseinien polymeeriyhdiste, jota solut valmistavat vahvistamaan soluseiniä erityisesti kasvien tukirakenteissa, vedenkuljetukseen erikoistuneissa soluissa ja esimerkiksi taudinaiheuttajien hyökätessä.
Both in the gymnosperm species, Norway spruce and Scots pine, and in the angiosperm species silver birch the monolignol oxidizing POX activities originating from multiple POX isoforms were present in lignifying secondary xylem in stems during the period of annual growth.
Kaikilla kolmella puulajilla havaittiin ligniiniä tuottavassa solukossa kasvukauden aikana useita ligniinin alayksikköjä hapettavia peroksidaaseja.
The only exception was the most anionic POX fraction from silver birch, which clearly preferred sinapyl alcohol, the lignin monomer needed in the synthesis of syringyl-guaiacyl lignin in angiosperm trees.
Yksi koivusta eristetyistä peroksidaaseista kuitenkin hapetti parhaiten lehtipuiden ligniinille tyypillistä sinapyylialkoholia, mikä viittaa siihen että tämä peroksidaasi voi toimia koivun ligniinin muodostumisessa.
Class III peroxidases (POXs) are secreted plant oxidoreductases with implications in many physiological processes such as the polymerization of lignin and suberin and auxin catabolism.
Peroksidaasit ovat ryhmä entsyymejä, joilla on kasveissa monia tärkeitä tehtäviä, ja niiden ajatellaan toimivan myös ligniinin alayksikköjen hapettajina ligniinin muodostumisessa.
Trees produce large amounts of lignin in secondary xylem of stems, branches and roots.
Puiden kasvaessa paksuutta niiden runkoihin muodostuu suuria määriä veden kuljetukseen erikoistuneita ja tukirakenteena toimivia soluja, joiden soluseinissä ligniinin määrä on suuri.
PX2 and PX3 contained additional putative vacuolar localization determinants (VSDs) at C-terminus.
Peroksidaasien sijaintia rungossa ja ohjautumista solun eri osiin tutkittiin tarkemmin kuusessa.
Peroxidases in lignifying xylem of Norway spruce, Scots pine and silver birch
Peroksidaasit metsäpuiden puutuvissa solukoissa
I examined forest actors’ argumentation to identify characteristics that affect the interpretation of ecologically sustainable forest management.
Tarkastelin metsätoimijoiden tulkintaa ja käsityksiä kestävästä metsien käytöstä ja ekologisesta kestävyydestä.
We noticed that the political value for decaying wood was much lower in PEFC Finland critera (4 m3) than could be expected as a socially acceptable level (9 m3) or ecologically sound (10-20 m3).
Tutkimukseni mukaan suomalaisen PEFC-metsäsertfioinnin kriteerit mm. säästöpuun määrälle perustuvat pikemminkin poliittisiin arvoihin kuin tieteellisesti määritettyihin ekologisiin reunaehtoihin metsälajien selviytymiseksi.
I identified a potential 'shopping basket' of regional indicators for ecologically sustainable forest management, combining the relative abundance of Siberian flying squirrels, a wildlife richness index (WRI) for grouse, diversity indices of saw-timber trees, tree age classes and the proportion of old-growth (> 120 yr) forests.
Analysoin metsien ekologisesti kestävää käyttöä ja ekologisten, sosiaalisten ja taloudellisten kestävyyskomponenttien välisiä vaihtosuhteita hyödyntäen olemassa olevia seutukuntatason sosiaalista ja taloudellista hyvinvointia kuvaavia tilastoja sekä 16 riistalajin, liito-oravan sekä valtakunnallisen metsien inventointiaineistoja.
This dissertation explored the ecological dimension of ecologically sustainable forest management in boreal forests, and factors of the socio-cultural dimension that affect how the concept of ecologically sustainable forest management is defined.
Metsien kestävän käytön sosiaalisissa reunaehdoissa on kyse kulttuuristen, sosiaalisten ja yhteiskunnallisten tekijöiden yhteisvaikutuksista, jotka muokkaavat metsätoimijoiden käsityksiä metsien ekologisesta hyvyydestä.
I analysed the extent to which ecological research information has been perceived in the Forestry Development Centre TAPIO’s recommendations and revised PEFC Finland criteria.
Tulosten perusteella tutkimusalueen Pohjanmaan seutukunnat olivat tarkasteltujen mittareiden perusteella ekologisesti toimivampia kuin Savon ja Keski-Suomen seutukunnat.
Sustainable forest management : ecologically sound and socially accepted
Kestävän metsätalouden ekologiset ja sosiaaliset reunaehdot suomalaisten metsien käytön näkökulmasta
The trade-offs between ecological, social and economic sustainability in forestry were explored at the regional scale.
Kestävä kehitys metsäalalla tänä päivänä tarkoittaa kulttuuristen, sosiaalisten, taloudellisten ja ekologisten kestävyyskomponenttien tasavertaista huomioimista päätöksenteossa.
Interestingly, forest ownership types (farmers, other private forest owners, the forestry industry, the State) correlated significantly with the co-occurrence of flying squirrels, grouse and diverse forest structural characteristics rather than, for instance, with the total number of protection areas, suggesting that private forest ownership can lead to increased ecological sustainability.
Päättelimme, että pienmetsänomistajien harjoittama metsätalous voi johtaa puuston monipuolistumiseen ja ikääntymiseen, tästä näyttävät hyötyvän tietyt metsälajit.
Socially sustainable communities compete less intensively with ecological components of forests than communities where forestry is important.
Kestävä metsätalous on metsäluonnossa tapahtuvaa toimintaa, jolla on aina välitön ja välillinen vaikutus ympäristöönsä.
I consider it important for scientists to join political discourses and become involved in policy making concerning sustainable forest management to learn to present their results in a way that is reasonable from the user’s perspective.
Myös poliittisia ohjauskeinoja määriteltäessä kilpailevat arvot ja intressit kohtaavat, jolloin kriteerit tai luonnonhoidon ohjeet monimuotoisuuden turvaamiseksi ja ekologisen kestävyyden edistämiseksi on vahvasti sidoksissa kulloisenkin hetken sosiaalisiin ja poliittisiin arvoihin.
The genetic risk of T1D is associated with the HLA gene region but the environmental factors also play an important role.
T1D:n geneettinen riski liittyy HLA geenialueeseen, mutta myös ympäristötekijöillä on tärkeä merkitys.
Thus the isolation of IgG may improve the sensitivity of the IAA assay.
Siksi IgG:n eristäminen saattaisi parantaa IAA-menetelmän herkkyyttä.
Immune response to insulin and changes in the gut immune system in children with or at risk for type 1 diabetes
Immuunivaste insuliinia kohtaan ja muutokset suoliston immuunijärjestelmässä lapsilla, joilla on tyypin 1 diabetes tai joilla on riski sairastua tyypin 1 diabetekseen
One hypothesis is that the insulin-specific immune response develops against bovine insulin in cow's milk during early infancy and later spreads to include human insulin.
Yksi hypoteesi on, että insuliinispesifinen immuunivaste kehittyy lehmän maidon naudan insuliinia kohtaan varhaislapsuudessa ja myöhemmin laajenee kattamaan myös ihmisen insuliinin.
The increased IL-18 expression lends further support for the hypothesis that the gut immune system is involved in the pathogenesis of T1D.
Lisääntynyt IL-18:n ekspressio tuo lisätodisteen sen hypoteesin puolesta, että suolen immuunijärjestelmän aktivaatio liittyy T1D:n patogeneesiin.
This finding suggests that insulin treatment in patients with T1D stimulates regulatory T-cells in vivo and this may partly explain the difficulties in measuring autoantigen-specific T-cell responses in recently diagnosed patients.
Tämä viittaa siihen, että insuliinihoito T1D-potilailla stimuloi sääteleviä T-soluja, mikä saattaa selittää osittain vaikeudet mitata autoantigeenispesifisiä T-soluvasteita juuri diagnosoiduilla potilailla.
From these markers the expression of the interleukin (IL)-18 cytokine was significantly increased in the gut in patients with T1D compared with children with celiac disease or control children.
Näistä merkkiaineista interleukiini (IL) -18 sytokiinin määrä oli lisääntynyt suolessa T1D-potilailla verrattuna keliakiaa sairastaviin tai kontrollilapsiin.
The aims of this study were to determine whether the separation of immunoglobulin (Ig)G from plasma would improve the sensitivity of the IAA assay and how insulin treatment affects the cellular immune response to insulin in newly diagnosed patients.
Tavoitteina oli tutkia parantaisiko vasta-ainealaluokan IgG:n erottaminen plasmasta IAA-menetelmän herkkyyttä ja selvittää kuinka insuliinihoito vaikuttaa soluvälitteiseen immuunivasteeseen insuliinia kohtaan juuri diagnosoiduilla potilailla.
The isolation of the IgG fraction from the plasma of T1D patients negative for plasma IAA led to detectable IAA levels that exceeded those in the control children.
IgG:n erottaminen T1D-potilaiden, jotka olivat plasmaltaan IAA negatiivisia, plasmasta johti mitattaviin IAA -tasoihin, jotka olivat korkeammat kuin kontrollilapsilla.
The effect of insulin treatment on insulin-specific T-cells was studied by culturing peripheral blood mononuclear cells with insulin.
Insuliinihoidon vaikutusta insuliinispesifisiin T-soluihin tutkittiin viljelemällä veren valkosoluja insuliinin kanssa.
The stimulation of regulatory T-cells by insulin treatment may also explain the remission period often seen after initiating insulin treatment.
Insuliinihoidon aiheuttama säätelevien T-solujen stimulaatio saattaa myös selittää insuliinihoidon jälkeisen remissiovaiheen.
The insulin stimulation induced increased expression of regulatory T-cell markers, such as Foxp3, in those patients treated with insulin than in patients examined before initiating insulin treatment.
Insuliinistimulaatio lisäsi säätelevien T-solujen merkkiaineiden määrää enemmän niillä potilailla, jotka olivat saaneet insuliinihoitoa kuin niillä, jotka tutkittiin ennen insuliinihoidon aloittamista.
Small intestinal biopsies were also obtained from children with T1D to characterize any immunological changes associated with T1D in the gut.
Myös ohutsuolen koepaloja kerättiin T1D-potilailta löytääksemme T1D:een liittyviä immunologisia muutoksia suolessa.
Insulin is the only β-cell-specific autoantigen associated with T1D but the insulin autoantibodies (IAAs) are difficult to measure with proper sensitivity.
Insuliini on ainoa β-soluille spesifinen T1D:een liittyvä autoantigeeni, mutta insuliiniautovasta-aine (IAA) määritykseen liittyy ongelmia, esimerkiksi herkkyys jää usein heikoksi.
The most studied environmental risk factors of T1D are enteroviruses and cow's milk which both affect the immune system through the gut.
Tutkituimmat T1D:n ympäristön riskitekijät ovat enterovirusinfektiot ja altistuminen lehmän maidolle.