natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I will also consider the development of her art, the reception and critique of her art and the effect the critique had on her position in the 1950s art world.
Selvitän myös hänen taiteensa kehitystä sekä siinä tapahtuneita muutoksia sekä hänen taiteensa saamaa vastaanottoa ja kritiikkiä sekä kritiikin vaikutusta hänen asemaansa 1950-luvulla.
Towards Lyrical Abstraction - Anitra Lucander s Modernism in the 1950s
Kohti lyyristä abstraktismia : Anitra Lucanderin 1950-luvun modernismi
In this thesis, I observe and analyze through Anitra Lucander s art this central movement in Finnish modern art that has not yet been extensively studied.
Tässä tutkimuksessa kartoitan ja analysoin Anitra Lucanderin taiteen kautta tätä Suomen modernin maalaustaiteen historiassa toistaiseksi vähän tutkittua mutta keskeistä suuntausta.
Anitra Lucander encountered modernistic, international art movements during her journeys to Paris in the late 1940s and early 1950s.
Anitra Lucander sai kosketuksen modernistisiin, kansainvälisiin taidesuuntauksiin mm. Pariisin matkoillaan 1940-1950-lukujen vaihteessa.
However, with her art, Lucander played an important role in the breakthrough for colorism and abstract art in Finland in the 1950s.
Lucander tuli kuitenkin taiteellaan osaltaan vaikuttamaan merkittävästi siihen, että 1950-luvusta muodostui kolorismin sekä abstraktin taiteen läpimurtokausi Suomessa.
This theoretical background is provided by the studies of feminist art historians, such as Marsha Meskimmon, Gill Perry, Griselda Pollock and Anne Middleton Wagner.
Tarkastelen Lucanderin taiteen kautta myös naistaiteilijan asemaa modernismin traditiossa sekä suomalaisessa 1950-luvun taidemaailmassa, mihin teoreettista taustaa antavat feminististen taidehistorioitsijoiden, kuten mm. Marsha Meskimmonin, Gill Perryn, Griselda Pollockin ja Anne Middleton Wagnerin tutkimukset.
Her art evolved from the geometric Concretism of the early decade towards more delicate and painterly abstract expression.
Lucanderin taide kehittyi 1950-luvun kuluessa vuosikymmenen alun geometrisesta konkretismista kohti herkempää ja maalauksellisempaa abstraktia ilmaisua.
As a theoretical and methodological frame of reference, I use discourse analysis.
Avaan naisnäkökulmasta aikakauden kritiikin maskuliinista retoriikkaa ja sukupuolittavia asenteita, missä käytän väljänä teoreettisena ja metodologisena viitekehyksenä diskurssianalyysiä.
At the beginning of the 1950s, abstract art came to Finland primarily in the form of Concretism, but simultaneously, a more delicate abstract movement emerged, and Anitra Lucander was among those cultivating such conceptions in her art.
Abstrakti taide tuli Suomeen aluksi lähinnä konkretismina, mutta sen ohella alkoi ilmetä myös herkempi abstrakti suuntaus, jota mm. Anitra Lucander kehitti 1950-luvun taiteessaan.
Anitra Lucander was one of the artists of the younger generation after the war who took an interest in the abstract movements in the early 1950s.
Anitra Lucander oli 1950-luvun alussa yksi nuorista uuden sukupolven taiteilijoista, jotka kiinnostuivat abstrakteista suuntauksista.
I scrutinize the factors that affected Lucander and turned her towards abstract expression, and the effect her art had on emergence of abstract art in Finland.
Selvitän niitä tekijöitä, jotka vaikuttivat Lucanderin suuntautumiseen abstraktiin ilmaisuun ja hänen taiteensa merkitystä ja asemaa Suomen 1950-luvun taidekentässä: mikä oli hänen taiteensa vaikutus abstraktin taiteen esiintuloon Suomessa.
I will also observe whether gender is evident in Lucander s art and expression, as well as her reception and critique compared to the reception of her male colleagues art. From a woman s point of view, I reveal the masculine rhetoric and gendered attitudes in the critique of the era.
Tarkastelen myös näkyykö sukupuoli Lucanderin taiteessa ja ilmaisussa sekä hänen saamassaan vastaanotossa ja kritiikissä verrattuna hänen miespuolisten kollegoidensa teoksiin ja vastaanottoon.
Towards Lyrical Abstraction Anitra Lucander s Modernism in the 1950s Anitra Lucander (1918-2000) was one of the early pioneers of abstract art in Finland.
Anitra Lucander (1918 2000) oli yksi varhaisimmista abstraktin taiteen uranuurtajista Suomessa.
This success can definitely be attributed to the fact that she embraced Modernism in its extreme form, abstraction, already at the beginning of her career and networked with male painters who shared her outlook and modernistic expression.
Lucander saavutti jo omana aikanaan aseman yhtenä sukupolvensa lahjakkaimmista nuorista taiteilijoista ja pääsi mukaan merkittäviin näyttelyihin, mihin vaikutti ratkaisevasti se, että hän omaksui modernismin sen äärimmäisessä muodossa, abstraktismina, jo heti uransa alussa 1940- ja 1950-luvun vaihteessa sekä se, että hän verkostoitui samanhenkisten modernismiin suuntautuneiden miestaiteilijoiden kanssa.
I examine how Anitra Lucander s art connects with the style change in Finnish art.
Tarkastelen Anitra Lucanderin taiteen liittymistä Suomen taiteessa 1950-luvulla tapahtuneeseen tyylimurrokseen.
Lucander s position in the male-dominated Finnish art scene of the 1950s, and how she achieved her position, emerges as one of the central themes of the study.
Yhdeksi keskeiseksi kysymykseksi nouseekin, minkälaiseksi Lucanderin asema muodostui suomalaisessa 1950-luvun miehisessä taidekentässä ja miten hän saavutti tämän paikkansa.
The investigation employs the phenomenological method and uses the descriptions and analyses provided by Husserl and his successors.
Tutkimus käyttää fenomenologista menetelmää sekä hyödyntää Husserlin ja hänen seuraajiensa kuvauksia ja analyyseja.
The methodological and conceptual starting point of the treatise is the philosophy of Edmund Husserl.
Teoksen metodologinen ja käsitteellinen lähtökohta on Edmund Husserlin filosofiassa.
The structure of the work conforms to the basic relations of subjectivity.
Työn kolmiosainen rakenne mukailee subjektiviteetin yllämainittuja perussuhteita.
The treatise is motivated and outlined systematically, and textual exegesis serves as a means for the systematic phenomenological investigation.
Tutkimus on motivoitu ja rajattu systemaattisesti, ja tekstuaalinen eksegeesi palvelee systemaattista fenomenologista tutkimusta.
The third part scrutinizes the role of embodiment in the constitution of the surrounding objective reality: it focuses on the complex relationship between transcendental subjectivity and transcendental intersubjectivity, carefully examines the normative aspects of genetic and generative self-constitution, and argues eventually that what Husserl calls the paradox of subjectivity originates in a tension between primordial and intersubjective normativity.
Kolmas osa syventyy tutkimaan ruumiillisuuden roolia ympäröivän todellisuuden konstituutiossa: se keskittyy subjektiviteetin ja intersubjektiviteetin monimutkaiseen suhteeseen, tutkii geneettisen ja generatiivisen itsekonstituution normatiivisia rakenteita, ja argumentoi lopulta, että Husserlin käsittelemä subjektiviteetin paradoksi saa alkunsa jännitteestä primordiaalisen ja intersubjektiivisen normatiivisuuden välillä.
This work offers a systematic phenomenological investigation of the constitutive significance of embodiment.
Väitöskirjani tarjoaa systemaattisen fenomenologisen tutkimuksen ruumiillisuuden merkityksestä subjektiviteetin konstituutiossa.
The work thus reinterprets the paradox of subjectivity in terms of a normative tension, and claims that the paradox is ultimately rooted in the structures of embodiment.
Näin väitöskirjan kolmas osa selvittää subjektiviteetin paradoksia suhteessa normatiiviseen jännitteeseen väittäen, että mainittu paradoksi juontaa juurensa ruumiinkokemuksen kompleksiseen rakenteeseen.
It provides detailed analyses of subjectivity in relation to itself, to others, and to objective reality, and it argues that these basic structures cannot be made intelligible unless one takes into account how they are correlated with an embodied subject.
Teos analysoi subjektiviteettia suhteessa itseensä, suhteessa toisiin tietoisiin olentoihin, ja suhteessa ympäröivään todellisuuteen, ja argumentoi, että näiden kokemuksen perusrakenteiden ymmärtäminen edellyttää kokevan subjektiviteetin ruumiillisuuden tutkimista.
The second part examines the intersubjective dimensions of embodiment, investigates the corporal foundations of empathy, and unravels the bodily aspects of transcendental intersubjectivity.
Toinen osa jäsentää ruumiillisuuden ja intersubjektiivisuuden suhteita: se tutkii eläytymisen eli empatian perustaa ja paljastaa yhteisöllisyyden ruumiillisia ulottuvuuksia.
The first part of the thesis explores the intimate relation between lived-body and selfhood, analyzes the phenomena of localization, and argues that self-awareness is necessarily and fundamentally embodied self-awareness.
Ensimmäinen osa keskittyy itsetietoisuuteen: se analysoi aistimellisuutta, kokemusten paikantumista, eletyn ruumiin konstituutiota, ja argumentoi, että itseyden kokemuksella on aina välttämättä ruumiillinen ulottuvuus.
In this manner, as a whole, the work discloses the constitutive significance of embodiment, and argues that transcendental subjectivity must be fundamentally embodied.
Argumentoidessaan, että ruumiillisuus on pelkän empiirisen ulottuvaisuuden lisäksi myös jotain, mikä kuuluu erottamattomasti konstituoivaan subjektiviteettiin sinänsä, teoksella on monia merkittäviä seuraamuksia.
How did they sound?
Kuinka ne soivat?
The data collected at the National Museum of Finland and at several provincial museums covers a total of 486 bells, pellet bells and bell pendants.
Suomen kansallismuseon sekä useiden paikallismuseoiden kokoelmista koottu tutkimusaineisto käsittää kaikkiaan 486 kulkusta, kelloa ja kelloriipusta.
Spectrogram plots reveal that the partials of the still audible sounds range from 1 000 to 19 850 Hz.
Yhä soivien esineiden ääni kattaa spektrianalyysin mukaan taajuusalueen 1 000–19 850 hertsiä.
Furthermore, the instruments repeatedly occur with crosses, edge tools and zoomorphic pendants that in the later Finnish-Karelian culture were regarded as prophylactic amulets.
Soittimet esiintyvät toistuvasti myös sellaisten esineiden rinnalla, joita myöhemmässä suomalais-karjalaisessa kulttuurissa pidetään maagisina varausvälineinä.
In the Iron Age as well as in later folk culture, the bell sounds seem to have expressed territorial, social and cosmological boundaries.
Fragmentaarisesti tavoitettavassa rautakautisessa sekä perinteisessä kansankulttuurin äänimaisemassa kulkusten, kellojen ja kelloriipusten helinä näyttäisi sijoittuvan territoriaalisten, sosiaalisten ja kosmologisten rajojen ylitystilanteisiin.
According to an elemental analysis, the material varies from iron to copper-tin, copper-lead and copper-tin-lead alloys.
Valmistusmateriaalit vaihtelevat raudasta lyijypronssiin, tinapronssiin ja lyijytinapronssiin.
The resulting acoustic spaces could have been employed in constructing social hierarchies, since the instruments usually appear in richly furnished graves.
Tällaisilla mukana kulkevilla akustisilla tiloilla tai territorioilla saattoi olla merkitystä sosiaalisten arvoasemien rakentamisessa, sillä kalmistoanalyysien perusteella soittimet esiintyvät säännöllisesti kalmistojen runsaimmin ja monipuolisimmin varustetuissa haudoissa.
The thesis addresses the problem of Finnish Iron Age bells, pellet bells and bell pendants, previously unexplored musical artefacts from 400–1300 AD.
Väitöskirjan aiheena ovat Suomen keski- ja myöhäisrautakauden aikaiset kulkuset, kellot ja kelloriipukset, aiemmin tutkimaton, soiva metalliesineiden ryhmä 400–1200-luvuilta.
Bells, Pellet Bells and Bell Pendants : Listening to Finland's Iron Age
Suomen rautakautiset kulkuset, kellot ja kelloriipukset : äänimaiseman arkeologiaa
The subgroups, which all seem to have a different dating and geographical distribution, represent a spread of both local and international manufacturing traditions.
Klusterianalyysin pohjalta muodostetut ryhmät edustavat sekä paikallisia että kansainvälisesti levinneitä valmistustraditioita.
The study, which contributes to the field of music archaeology, aims to provide a gateway to ancient soundworlds and ideas of music making.
Musiikkiarkeologian alaan kuuluvan tutkimuksen tarkoituksena on avata kuulokulma suomalaiseen rautakauteen sekä musiikinhistorian varhaisvaiheisiin, jotka tähän asti ovat olleet tutkijoiden tavoittamattomissa.
On the basis of 129 inhumation graves, hoards, barrows and stray finds, it seems evident that the bells, pellet bells and bell pendants were fastened to dresses and horse harnesses or carried in pouches and boxes.
Yli sadan suljetun löytökontekstin perusteella kulkuset, kellot ja kelloriipukset olivat ihmisten vaatteisiin ja hevosvarusteisiin kiinnitettyjä koristeita, jotka helistessään muodostivat kantajiensa ympärille äänikenttiä.
What did their sound mean to the people of the Iron Age?
Mikä merkitys soittimilla ja niiden soinnilla oli rautakautisessa kulttuurissa ja äänimaisemassa?
The research questions include: Where did these metal artefacts come from?
Keskeisiä tutkimuskysymyksiä ovat: Kuinka kulkuset, kellot ja kelloriipukset luokitellaan?
Clappers, pellets and pebbles prove that the bells and pellet bells were indisputably instruments intended for sound production.
Sisällä olevat helyt, kielen jäänteet sekä esineiden esiintyminen sarjoissa osoittavat, että soiminen oli jo tekijöiden tarkoittamaa.
By means of a cluster analysis, each category was divided into several subgroups.
Kukin esineluokka jakautuu alaryhmiin muodon, koon, koristelun ja rakenteellisten yksityiskohtien perusteella.
Logic as the Universal Science : Bertrand Russell's Early Conception of Logic and Its Philosophical Context
Logiikka universaaline tieteenä : Bertrand Russellin varhainen käsitys logiikasta ja sen filosofinen tausta
In 1967, Jean van Heijenoort published a paper, Logic as Language and Logic as Calculus, in which he argued that the early development of modern logic (roughly the period 1879 1930) can be understood, when considered in the light of a distinction between two essentially different perspectives on logic.
Jean van Heijenoort esitti vuonna 1967 kirjoituksessaan Logic as Language and Logic as Calculus, että modernin logiikan varhaisvaihe (1879 1930) tulee ymmärrettäväksi, kun sitä tarkastellaan kahden toisilleen vastakkaisen käsityskannan kautta.
According to this conception, (i) the distinction between form and content is not explanatory in logic; (ii) the propositions of logic have genuine content; (iii) this content is conferred upon them by special entities, logical constants .
Sille on ominaista i) muodon ja sisällön välisen erottelun hylkääminen; ii) käsitys logiikasta aidosti sisällöllisenä teoriana; iii) logiikan sisällöllisyyden sitominen loogisiin vakioihin .
As against this view, Russell argued that once logic is developed into a proper tool which can be applied to mathematical theories, Kant s views turn out to be completely wrong.
Russell väitti, että kun logiikka kehitetään välineeksi, jota voidaan todella soveltaa matematiikan teorioihin ja matemaattisten päättelyiden tarkasteluun, Kantin oppi osoittautuu virheelliseksi.
Mathematical cognition is not grounded in logic but in space and time as the pure forms of intuition.
Matemaattinen kognitio perustuu aristoteelisen logiikan tunnistamien loogisten muotojen sijasta havainnon aprioriseen kokemusta edeltävään ainekseen (avaruus ja aika havainnon muotoina).
According to the view of logic as language, logic constitutes the general framework for all rational discourse, or meaningful use of language, whereas the conception of logic as calculus regards logic more as a symbolism which is subject to reinterpretation.
Logiikka kalkyylina -näkemyksen mukaan looginen symbolismi muodostaa kalkyylin, joka voidaan tulkita uudelleen kulloistenkin tarpeiden mukaisesti.
They have commonly argued that Russell s is a clear-cut case of the view of logic as language.
Russellia on pidetty logiikka kielenä -käsityksen tyypillisenä edustajana.
In the present study a detailed reconstruction of the view and its implications is provided, and it is argued that the interpretation is seriously misleading as to what he really thought about logic.
Rekonstruoin tämän käsityksen täsmällisen sisällön ja osoitan, ettei sen attribuoimista Russellille voida pitää perusteltuna.
In the present work the view is defended that Russell s logicist philosophy of mathematics, or the view that mathematics is really only logic, is based on what I term the Bolzanian account of logic .
Russellin logisismin mukaan matematiikka ei itse asiassa ole muuta kuin logiikkaa.
Bertrand Russell (1872 1970) introduced the English-speaking philosophical world to modern, mathematical logic and foundational study of mathematics.
Tutkimuksessani selvitän niitä käsityksiä logiikan luonteesta, jotka ovat englantilaisen filosofin ja loogikon Bertrand Russellin (1872 1970) varhaisen matematiikanfilosofian taustalla.
The Bolzanian account, it is argued, is both historically important and throws genuine light on Russell s conception of logic.
Russellin logiikka koskevien käsitysten analysointi osoittaa hänet selväpiirteiseksi bolzanolaisen käsityksen edustajaksi.
The calculus-view paves the way for systematic metatheory, where logic itself becomes a subject of mathematical study (model-theory).
Logiikan tarkastelu kalkyylina mahdollistaa ennen muuta logiikan metateorian kehittämisen, erityisesti loogisen systeemin ominaisuuksien, kuten sen täydellisyyden ja aksioomien riippumattomuuden, tutkimisen semanttisin menetelmin.
Several scholars have interpreted Russell s views on logic with the help of the interpretative tool introduced by van Heijenoort,.
Tämä näkökulma on näkemykseni mukaan van Heijenoortin inspiroimaa tulkintaa hedelmällisempi tapa lähestyä sekä Russellin logiikanfilosofiaa että yleisemminkin modernin logiikan kehitystä.
Kant had argued that purely conceptual thought basically, the logical forms recognised in Aristotelian logic cannot capture the content of mathematical judgments and reasonings.
Kantin mukaan matemaattiset arvostelmat ja päättely eivät ole analyyttisia, eli ne eivät perustu pelkille käsitteille.
Playing "Nordic" examines this thematic relationship in three phases.
Väitöskirja lähestyy tätä temaattista suhdetta kolmesta suunnasta.
Yet this was not the end of the play's or its author's fortunes in the Third Reich, as the possibility of staging the play was raised several times over the next four years, coming to a close in 1942.
Wuolijoen ja hänen näytelmänsä tarina Kolmannessa valtakunnassa ei kuitenkaan päättynyt tähän, vaan Niskavuoren naisten esittämistä harkittiin useaan otteeseen seuraavan neljän vuoden aikana, aina vuoteen 1942 saakka.
The first phase uses archival materials to investigate the Reichsdramaturgie's understanding of the play and its author, and its ongoing discussion of Wuolijoki from 1937 to 1942.
Väitöskirjan ensimmäisessä osassa käytetään arkistomateriaaleja tutkien Reichsdramaturgien tulkintaa näytelmästä ja Wuolijoesta sekä molemmista vuosina 1937-1942 käytyä jatkuvaa keskustelua.
Playing "Nordic": The Women of Niskavuori, Agri/Culture, and Imagining Finland on the Third Reich Stage
"Pohjolan" esittäminen: Niskavuoren naiset, agri/kulttuuri ja mielikuva Suomesta Kolmannen valtakunnan näyttämöllä
Given the political stigma of its "leftist" author, it is rather surprising that Hella Wuolijoki's Niskavuoren naiset opened in 1938 at the Staatliches Schauspielhaus in Hamburg.
Onkin yllättävää, että Hella Wuolijoen Niskavuoren naiset esitettiin Hampurin valtionteatterissa vuonna 1938; olihan Wuolijoella "vasemmistokirjailijan" leima.
The play ran for fourteen performances before being closed by the Reichsdramaturgie, apparently at the instigation of Finnish critics.
Die Frauen auf Niskavuori esitettiin neljätoista kertaa ennen kuin Reichsdramaturgie, propagandaministeriön yhteydessä tomiva teatterisensuurilaitos, lopetti näytökset, ilmeisesti suomalaisten kriitikkojen aloitteen johdosta.
This wider framework for the performance of "Finland" materializes the abstract or theoretical program of Blut und Boden in its everyday performed meanings; as such it provides the essential background for reading the Hamburg production of Die Frauen auf Niskavuori, which sustains the third and final phase.
"Suomen" esittämisen laajempi konteksti toteutti teoreettista Blut und Boden -ohjelmaa sen jokapäiväisessä tarkoituksessa; nämä ideologiset puitteet tarjoavat olennaisen taustan Hampurin Die Frauen auf Niskavuori produktion ymmärtämiseksi.
The German translation and the Hamburg photographic record are compared with the Helsinki premiere to assess the impact of Blut und Boden on the representation of Wuolijoki's play in the Third Reich.
Väitöskirjan kolmannessa osassa tarkastellaan näytelmän saksalaista käännöstä suhteessa alkuperäisnäytelmään, verrataan toisiinsa valokuvia Hampurin ja Helsingin ensi-illoista sekä arvioidaan Blut und Boden -ideologian vaikutusta Wuolijoen näytelmän representaatioon.
The theatrical censorship of the Third Reich considered the playwright's race and politics alongside the content of the drama.
Kolmannessa valtakunnassa teatterisensuuri otti huomioon näytelmän sisällön lisäksi myös kirjailijan rodun ja poliittiset näkemykset.
Imaging Finland for German audiences, the play stood among analogous, continued efforts to represent Finland and the rural life in the Third Reich, colored by Blut und Boden: art and agricultural exhibitions, essays and propaganda literature, mass demonstrations of the peasantry.
Die Frauen auf Niskavuori loi saksalaiselle yleisölle "veren ja maan" aatteen värittämää Suomi-kuvaa analogisena osana samaa jatkumoa kuin taide- ja maatalousnäyttelyt, esseet ja propagandakirjallisuus sekä talonpoikaisluokan massatapahtumat Kolmannessa valtakunnassa.
Written by a Finnish, northern, "Nordic" author, and preoccupied with the dynamics of rural culture in an increasingly urbanized world, Niskavuoren naiset was understood in the Third Reich to illustrate and reinforce the racial, agri/cultural themes of Blut und Boden ("veri ja maa").
Sen katsottiin Kolmannessa valtakunnassa ilmentävän ja vahvistavan, "veri ja maa" -symboliikkaa (Blut und Boden), rodun ja agrikulttuurin yhteenkietoutuneita teemoja.
Play evaluator Sigmund Graff's description of Niskavuoren naiset as hamsunartig, or "Hamsun-esque," inspires the second phase of the dissertation, which first elaborates the meanings of Blut und Boden through a reading of contemporary "racial" theory and anthropology, and then assesses the representation of Finland within this discourse, one of the dominant cultural paradigms of the Third Reich.
Tämä on inspiroinut väitöskirjan toista osaa, jossa lähestytään "veri ja maa" -teemaa rotuantropologian kautta ja sen jälkeen arvioidaan Suomi-representaatiota tämän diskurssin keinoin.
It also provides a model for the ways theatrical signification operates within a network of cultural and ideological meanings, suggesting the ideological work of theatrical production depends on, reinforces, and contests that tissue of values.
Avaamalla näkymiä bilateraalisesta kulttuurisensuurista ja propagandasta, monitahoisesta dialogista 1930-luvun ja 1940-luvun alussa sekä näyttämötoteutuksesta ja sen kriittisestä vastaanotosta, väitöskirja tarkastelee kriittisesti Suomen ja Kolmannen valtakunnan välistä kommunikaatiota mallina siitä, miten teatterillinen merkityksenantoprosessi toimii sekä ideologisen merkitysverkoston sisällä että sitä vastaan.
Playing "Nordic" undertakes a documentary and cultural reading of the changing theatrical meanings of Wuolijoki's Niskavuoren naiset as it crossed the frontier from Finland to the stage of the Third Reich.
"Pohjolan" suomalaisen, pohjoismaisen kirjailijan kirjoittama Niskavuoren naiset - näytelmä pohti maaseudun kulttuurin dynamiikkaa yhä kaupungistuvassa maailmassa.
The content and the structure of the research are divided into seven main chapters.
Tutkimukseni rakenne jakautuu seitsemään päälukuun.
In addition, the ideas of the Fennomen can be found in his ideological background.
Hänen ideologinen taustansa oli fennomaanien aatteissa.