natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Scheffler’s philosophy of education can be interpreted as searching for solutions to the problems deriving from the tension between the tradition of analytical philosophy and the complexity and multiplicity of educational reality.
Schefflerin kasvatusfilosofiset tekstit voidaan analyysin perusteella nähdä ratkaisuyrityksinä analyyttisen filosofisen tradition ja kasvatustodellisuuden moniulotteisuuden väliseen jännitteeseen.
A conceptual problem concerning Scheffler’s ideal of rationality derives from Scheffler’s supposition of the strong analogy between science education and moral education in terms of the ideal of rationality.
Schefflerin rationaalisuuden ideaalia perimmäisenä kasvatusideaalina käsittelevä analyysi osoittaa ongelmalliseksi Schefflerin yhtäaikaiset oletukset yhtäältä rationaalisuuden ideaalin samankaltaisuudesta etiikan ja tieteen alueilla sekä toisaalta eettisestä naturalismista.
The Scheffler-Goodman debate is also analysed in relation to the contemporary constructivism-realism debate in educational philosophy.
Tutkimuksessa analysoidaan Schefflerin ja Nelson Goodmanin konstruktivismi-realismidebattia suhteessa kasvatusfilosofian piirissä käytyyn konstruktivismi-realismikeskusteluun.
The idea of plurealism is not only related to the ethics-science-distinction, but is more widely related to the relationship between ontological realism and the incommensurable systems of description in diverse realms of human understanding.
Plurealismi – eli Schefflerin muotoilema pluralistinen realismi – ei koske ainoastaan tieteen ja etiikan analogisuuden oletuksen oikeuttamista, vaan laajemmin monien toisiinsa palautumattomien kuvausjärjestelmien ja ontologisen realismin suhdetta.
The problem can be solved, as it is argued, by limiting Scheffler’s rejection of teleology – in light of his philosophical outlook on the whole – in a manner that allows a modest version of a teleological conception of human nature.
Schefflerin kokonaisfilosofian valossa on kuitenkin mahdollista rajata Schefflerin teleologisen ajattelun kritiikkiä siten, että maltillinen teleologinen ihmiskäsitys säilytetään.
The second alternative, based especially on Scheffler’s later contributions, is to suggest that reality is actually more complex and manifold than it appears to be in light of a contemporary naturalist worldview.
Toisena filosofisesti koherenttina ratkaisumahdollisuutena eettisen ja tieteellisen rationaalisuuden analogisuuden problematiikkaan esitetään todellisuuden olettaminen monimutkaisemmaksi ja moniulotteisemmaksi kuin miltä se tämänhetkisen naturalistisen käsityksen valossa näyttää.
In light of this study, Scheffler’s philosophy of education provides an exceptional example of combining ontological realism, epistemological fallibilism, and the defence of the ideal of rationality, combined with a wide-ranging understanding of educational reality.
Schefflerin kasvatusfilosofia näyttäytyykin ainutlaatuisena esimerkkinä siitä, miten ontologisen realismin ja tietoteoreettisen fallibilismin hengessä voidaan rationaalisuuden ideaalia nihiloimatta hyväksyä (kasvatus)todellisuuden moniulotteisuus ja monikerroksisuus sekä kaiken tietämisemme rajallisuus ja epävarmuus.
Nevertheless, this position turns out to be problematic for Scheffler, since he rejects all teleological thinking in his philosophy.
Tämän tulkinnan ongelmaksi osoittautuu kuitenkin, että persoonuusajatukseen näyttäisi kuuluvan ainakin maltillinen teleologinen ihmiskäsitys, kun taas Scheffler teksteissään kritisoi teleologista ajattelua.
The sample sizes were as follows: players, 1,018; parents, 979; coaches, 35; and team leaders, 57.
Vastaukset saatiin myös 979 vanhemmalta, 35 valmentajalta ja 57 joukkueenjohtajalta.
Democratic parenting was associated with the adolescents high level of mastery-oriented behaviour, low level of task-irrelevant behaviour, and low level of norm-breaking behaviour.
Demokraattisella kasvatustyylillä oli positiivinen yhteys nuorten taitosuuntautuneisuuteen sekä tehtävien kannalta edulliseen, soveltavaan käytökseen ja vähäiseen sääntöjen rikkomisalttiuteen.
Links between parenting, coaching, achievement strategies, and satisfaction, and cohesion in junior ice hockey
Kasvatus- ja valmennustyylien yhteys juniorijääkiekkoilijoiden suoriutumisstrategioihin, tyytyväisyyteen ja joukkueen koheesioon
Sixteen year-olds from all families rated high team cohesion with positive coaching.
Myönteinen valmennus oli kaikkien 16-vuotiaiden pelaajien vastauksissa yhteydessä korkeaan koheesioon.
The results revealed that: (1) family-parenting styles provided a basis for adolescents achievement strategies and influenced whether the sons played fairly or engaged in rule breaking.
Tämän tutkimuksen perusteella vanhempien kasvatustyylit olivat yhteydessä nuorten pelaajien suoriutumisstrategioihin sekä siihen, haluttiinko pelata sääntöjä noudattaen.
This thesis focused on the roles of parenting styles (including parental norm-breaking attitudes and parents perceptions of players coach-athlete relationship), players achievement strategies, perceptions of coaching behaviours, coaches own perceptions, and perceptions of team leaders, in explaining player satisfaction and team cohesion.
Tässä tutkimuksessa analysoitiin vanhempien kasvatustyylien yhteyttä jääkiekkoa pelaavien poikien suoriutumisstrategioihin ja tyytyväisyyteen sekä kasvatuksen ja valmennuksen yhteyttä tapaan, jolla pelaajat kokevat joukkueen koossapitävän voiman, koheesion.
The combination of parenting and coaching was associated with cohesion rated by players.
Samankaltaisuus vanhempien kasvatustyyleissä ja valmentajan valmennustyyleissä oli yhteydessä korkeaan koheesioon, joukkuetta koossapitävään voimaan.
(5) Players ratings, coaches ratings, and the ratings of team leaders all differed upon coaching behaviours and team cohesion.
Kun verrattiin valmentajien, joukkueenjohtajien ja pelaajien antamia valmentajien myönteisyyttä koskevia arvioita, vain pelaajien arviot olivat yhteydessä korkeaan koheesioon.
(4) The stress factor changed the dynamics of the parenting behaviour.
Vanhemman kokema stressi muutti kasvatustyyliä ja siten myös nuorten kokemusta valmentajastaan.
Only the players ratings were associated with cohesion high with positive coaching and low with autocratic coaching.
Johtajavaltainen valmennus puolestaan liittyi alhaiseen koheesioon.
These results contribute to understanding links between parenting styles, achievement strategies, norm breaking, and satisfaction, as well as parenting styles, coaching behaviour and cohesion.
Soveltaen tuloksia kasvatuksen ja valmennuksen yhteisvaikutuksesta, erilaisten opettamis-, johtamistyylien yhteensopivuus saattaa olla tärkeätä perheiden, opetusryhmien, joukkueiden sekä työryhmien sisäiselle yhteistoiminnalle, toimintakyvylle, viihtymiselle ja motivaatiolle.
Five studies based on the same data provided by the Finnish Ice Hockey Association (FIHA) were carried out.
Kyselylomakkeen palautti 1018 (31,5%) jääkiekon pelaajaa.
This work has importance for parents, coaches, sport organizations, and teachers.
Lisäksi haluttiin verrata keskenään valmentajien, valmennusta läheltä seuraavien joukkueenjohtajien ja pelaajien antamia valmentamista koskevia arvioita.
In school, pupils are taught to identify themselves in terms of cultural belonging.
Opettajat kannustivat oppilaita identifioimaan itsensä kulttuurisen kuuluvuuden kautta.
While this allowed them to position themselves favourably in school, their participation in a bilingual class was marked by the pressure to succeed well in school.
Se mahdollisti heille suosiollisen aseman koulussa, mutta samalla osallistumiseen kaksikielisellä luokalla kohdistui paine menestyä opinnoissa
Ideals such as openmindedness and cosmopolitanism were also articulated by parents, and these ideals assumed different content for ethnic majority and minority parents.
Vanhemmat tuottivat puheessaan myös ideaalit avoimuudesta ja kosmopoliittisesta orientaatiosta, mutta nämä saivat eri sisältöjä etniseen enemmistöön ja vähemmistöön kuuluvien vanhempien kohdalla.
My purpose is to examine how the construction of differentness is related to the policy of school choice.
Tarkastelen, miten kouluvalintapolitiikka on kytköksissä erilaisuuden tuottamiseen.
Discussion on pupils knowledge and experience of other countries took place often in bilingual classes, and various cultural theme events were organized on occasion.
Luokkahuoneissa usein toistuvana keskusteluaiheena oli oppilaiden tietämys ja kokemus eri maista, ja erilaisia kulttuurin teemaan liittyviä tapahtumia järjestettiin kaksikielisissä luokissa.
School and choice : Anethnography of a primary school with bilingual classes
Koulu ja valinnan mahdollisuus: Etnografia kaksikielisellä peruskoulun ala-asteella
In my analysis, I pursue poststructural feminist theorisations on questions of knowledge, power and subjectivity, which foreground an understanding of the constitutive force of discourse and the performative, partial, and relational nature of knowledge.
Lähestyn analyysiä feministisistä poststrukturialistisista teoretisoinneista käsin, joissa painotetaan diskurssien todellisuutta määrittävää ja rakentavaa luonnetta sekä tiedon osittaisuutta, relationaalisuutta ja performatiivisuutta.
Bilingual classes were idealised as taking a neutral, impartial posture toward difference by ethnic majority teachers and parents, and the relationship of school choice to classed advantage, for example, was something teachers, as well as parents, preferred not to discuss.
Etniseen enemmistöön kuuluvat opettajat ja vanhemmat idealisoivat kaksikielisten luokkien omaksuvan neutraalin, puolueettoman position suhteessa erilaisuuteen, ja kouluvalinnan suhde esimerkiksi luokkajakoihin oli aihe, jonka he mielellään ohittivat.
Teachers assumed a posture teachers of appreciating different cultures, while maintaining Finnishness as common ground in school.
Opettajat omaksuivat eri kulttuureita arvostavan position, samalla pidättäytyen näkemykseen suomalaisuudesta yhteisyyttä luovana rakennelmana koulussa.
I begin by situating my ethnographic field in relation to wider developments, namely, the emergence of school choice and the rhetoric of curricular reform and language education in Finland.
Aloitan tutkimukseni sijoittamalla etnografisen kenttäni laajempaan diskursiiviseen kenttään tarkastelemalla siirtymistä kohti kouluvalintapolitiikkaa sekä opetussuunnitelmien ja kielen oppimisen retoriikkaa Suomessa.
The hopes parents iterated were connected to ensuring their children s futurity, to their perceptions of the advantages of fluency in English, but also to the differences they believed to exist between the social milieus of different schools.
He liittivät sen osaltaan englannin kielen suomiin mahdollisuuksiin, mutta myös eroihin eri koulujen sosiaalisten ympäristöjen välillä.
Parents were expected to accommodate their views and adopt the position of the responsible, supportive parent that was suggested to them by teachers.
Opettajat odottivat vanhempien sovittavan koulua kohtaan liittyvät näkemyksensä siihen positioon, minkä koulu heille tarjosi vastuuntuntoisina ja lastensa koulunkäyntiä tukevina vanhempina.
I move on from there to ask how teachers discuss the introduction of these specialised classes, then trace pupils paths to these classes, their parents goals related to school choice, teachers constructions of the pupils and parents of bilingual classes, and how these shape the ways in which school and classroom practices unfold.
Seuraavaksi tarkastelen oppilaiden näihin luokkiin johtavia koulupolkuja, heidän vanhempiensa kaksikieliseen opetukseen liittyviä tavoitteita, opettajien konstruktioita kaksikielisten luokkien oppilaista ja vanhemmista, ja miten nämä muovaavat koulu- ja luokkahuone käytänteitä.
The rhetoric promoted by teachers was one of inclusiveness, which was also applied to describe the task of qualifying pupils for bilingual classes, qualifying which pupils can belong.
Opettajat pitivät yllä inklusiivista retoriikkaa ja selittivät kaksikielisten luokkien soveltuvuustestien merkitystä myös tämän retoriikan kautta.
Teachers discussed the introduction of bilingual classes as being a means to ensure the school s future, and emphasised bilingual classes as fitting into the rubric of Finnish comprehensive schooling which, they maintained, is committed to equality.
He painottivat kaksikielisten luokkien kuulumista suomalaisen peruskoulun piiriin ja ylläpitivät näkemystä, jonka mukaan suomalainen peruskoulu on tasa-arvoinen.
I examine several aspects of these differences: the ways the teachers and parents make sense of school and of school choice; the repertoires of self put forward by teachers, parents and pupils of the bilingual classes; and the insitutional and classroom practices in Sunny Lane School (pseudonym).
Tarkastelen näitä erontekoja seuraavista näkökulmista: mitä merkityksiä opettajat ja vanhemmat antavat koululle ja kouluvalinnalle; minkälaisia ymmärryksiä itsestään kaksikielisten luokkien opettajat, vanhemmat ja oppilaat tuottavat; ja minkälaisia institutionaalisia ja luokkahuonekäytänteitä erilaisuuden tuottamiseen liittyi?
Pupils were addressed by teachers during lessons in ways that assumed self responsibility and diligence, and they assumed the discursive category of being good, competent pupils made available to them.
Oppitunneilla tapa, jolla opettajat puhuttelivat oppilaita, toi esiin, että he otaksuivat oppilailta vastuullisuutta ja uutteruutta.
Teachers idealised school in terms of social cohesiveness and constructed social cohesion as a task for school to perform.
He määrittivät sosiaalisen yhteenkuuluvuuden tuottamisen keskeiseksi tehtäväkseen.
Based on a one-year ethnographic study of a primary school in Finland with specialised classes in Finnish and English (referred to as bilingual classes by research participants), this research traces patterns of how nationed, raced, classed and gendered differences are produced and gain meaning in school.
Yhden vuoden etnografiseen kenttätyöhön perustuen tutkimuksessa jäljitetään, miten kansallisuuteen, etnisyyteen, sosiaaliseen luokkaan ja sukupuoleen liitetyt erot hakivat ja muuttivat merkitystä, ja miten niitä tuotettiin koulun käytänteissä.
I approach this questions from a knowledge problematic, and explore connections and disjunctions between the interpretations of teachers and those of parents, as well as between what teachers and parents expressed or said and the practices they engaged in. My data consists of fieldnotes generated through a one-year period of ethnographic study in Sunny Lane School, and of ethnographic interviews with teachers and parents primarily of the bilingual classes.
Lähestyn tätä kysymystä tiedon problematiikasta käsin, tutkien eroja ja yhteneväisyyksiä opettajien ja vanhempien tulkintojen välillä, ja toisaalta opettajien ja vanhempien puheen ja heidän toimintatapojensa välilllä.
This data focuses on the initial stages of the bilingual classes, which included the application and testing processes for these classes, and on Grades 1─3.
Siihen silsältyvät kouluun ilmoittautuminen, kaksikielisisten luokkien soveltuvuustestit sekä kenttämuistiinpanot 1 3 luokilta.
Notions of classed and ethnicised differences entered the ways teachers and parents made sense of school choice.
Ajatukset yhteenkuuvuvuudesta määrittivät opettajien puhetta ideaalisesta koulusta.
School choice, I argue, functioned as a spatial practice, defining who belongs in school and demarcating the position of teachers, parents and pupils in school.
Tuon esille, miten kouluvalinta määrittää ja rajaa käsityksiä ja mahdollistaa erilaisia tulkintoja opettajien, vanhempien, ja oppilaiden positiosta, ja miten kouluvalinta kytkeytyy ajatuksiin etnisistä ryhmistä ja luokkarajoista.
One of the groups was described by concept vulnerability because of unfavorable variable associations.
Erityisesti yhdellä näistä ryhmistä havaittiin sellaisia muuttujien välisiä yhteyksiä, joita kuvataan haavoittuvuuden käsitteellä.
Pain experienced by a child with JIA needs to be viewed in a multidimensional bio-psycho-social context that covers biological, environmental and cognitive behavioral mechanisms.
Lastenreumaan liittyvää kipua voidaan ymmärtää käyttäen apuna bio-psyko-sosiaalista mallia, jossa kivun luonne tulee huomioitua somaattisena, psyykkisenä ja ympäröiviin sosiaalisiin suhteisiin liittyvänä tekijänä.
In this patient series pain was not associated with the disease activity.
Tutkitussa aineistossa kipuoireita oli melko vähän, eikä kipu ollut yhteydessä tautiaktiivisuuteen.
However, the parental role is incoherently conceptualized in the research field.
Kuitenkin vanhempien rooli kuntoutuksessa ja hoidossa on toistaiseksi jäänyt melko vähälle huomiolle.
The parent’s and child’s perception of a child’s functional capability, distress, and somatic self-efficacy had independent explanatory power predicting the child’s pain.
Itsenäisesti lapsen kipua ennustivat tekijät "lapsen ja vanhemman arvio lapsen toimintakyvystä", "lapsen psyykkinen pärjäävyys" sekä "lapsen pystyvyyskäsitys taudin somaattisten tekijöiden osalta".
The relations between the parent-child variables are complex and affect pain both directly and indirectly.
Yhteydet lapsen kivun sekä vanhemman ja lapsen psyykkisen voinnin ja pystyvyyskäsityksen välillä ovat suoria ja epäsuoria.
This study examined the factors correlating and possibly explaining pain in JIA, with a special emphasis on the mutual relations between parent- and patient-driven variables.
Tässä väitöskirjassa selvitetään, mikä selittää lastenreumaa sairastavien lasten ja nuorten kipua, sekä kuinka vanhemmuuteen ja lapseen liittyvät tekijät ovat keskenään yhteydessä lastenreumaan liittyvän kivun selittäjinä.
The family is expected to adhere to an often very laborious regimen over a long period of time.
Sairauden hoidossa ja kuntoutuksessa koko perheeltä, erityisesti vanhemmilta edellytetään pitkäaikaista sitoutumista.
Parental depressive and anxiety symptoms accompanied by illness management had a predictive power in discriminating groups of children with varying distress levels.
Kuitenkin psyykkis-sosiaaliset tekijät, kuten masentuneisuus, pystyvyyden tunne ja vanhempien kyky tukea lasta sairauteen liittyvissä haasteissa vaikuttavat ratkaisevasti, millaisen merkityksen kipu saa lapsen ja perheen elämässä, ja muodostuuko kivusta haittaava pitkittyvä oire.
Juvenile idiopathic arthritis (JIA) is a severe childhood disease usually characterized by long-term morbidity, unpredictable course, pain, and limitations in daily activities and social participation.
Lastenreuma on pitkäaikainen ja vakava lapsuus- ja nuoruusiän sairaus, jonka kulkua on lapsen sairastuessa vaikea ennustaa.
In children with JIA, strong self-efficacy was related to lower levels of pain, depressive symptoms and trait anxiety.
Lastenreumaa sairastavissa lapsissa ja nuorissa on kuitenkin iän, masentuneisuus- ja ahdistuneisuusoireiden perusteella toisistaan eroavia alaryhmiä.
The degree of pain was on average fairly low in children with JIA.
Myös kipu liittyy lastenreumaan.
This suggests strengthening a child’s sense of self-efficacy, when helping the child to cope with his or her disease.
Lisäksi vanhempien hyvinvointiin ja sairauden kanssa selviämiseen liittyvät tekijät ovat yhteydessä lapsen haavoittuvuuteen.
Of special interest in the current study was self-efficacy, which refers to the belief of an individual that he/she has the ability to engage in the behavior required for tackling the disease.
Pystyvyyskäsitys tarkoittaa henkilön luottamusta pystyvyyteensä sairauteen liittyvissä somaattisissa, psyykkisissä ja sosiaalisissa haasteissa.
Developing pain-treatment modalities that recognize the family as a system is also warranted.
Kuntoutuksessa perhe ja sen sisäiset vuorovaikutussuhteet tulee ottaa huomioon.
Expert Identity in Development of Core-Task-Oriented Working Practices for Mastering Demanding Situations
Asiantuntijaidentiteetti perustehtäväsuuntautuneiden työtapojen kehittämisessä vaativien tilanteiden hallintaan
safety, productivity and well-being targets) and that should be supported.
Sen mukaan turvallisuus-, tuottavuus- ja hyvinvointitavoitteiden kannalta olennaista on, että perustehtävävaatimukset pystytään täyttämään.
Personal resources seemed to be sensitive to the changes, adaptation is taking place, but not deeply or quickly enough.
Henkilökohtaiset resurssit, työkäytännöt, ammattitaito ja asiantuntijaidentiteetti, vaikuttivat olevan herkkiä työn muutoksille ja adaptoituvan muutoksiin, mutta tämä muutos ei ollut aina joko tarpeeksi nopea tai syvä.
The changes of work, the difficulties in reaching the real content of work in the organisation and the limits of the practical means of support had complicated the problem and limited the possibilities of the development actions within the case organisations.
Tutkituissa tapauksissa työn muutokset, vaikeus tavoittaa kunkin työn oleellista sisältöä sekä erilaisten käytännöllisten vaikutuskeinojen rajoitukset olivat hankaloittaneet perustehtävästä huolehtimista ja vaikeuttaneet organisaation omia kehittämistoimenpiteitä.
The aim of this thesis was to increase the understanding of demanding situations and of the resources for coping with these situations by presenting a new construct, a conceptual model called Expert Identity (ExId) as a way to open up new solutions to the problem of demanding situations and by testing the model in empirical studies on operator work.
Väitöskirjan tavoitteena oli lisätä ymmärrystä näiden vaativien tilanteiden hallinnasta ja niissä tarvittavista resursseista esittelemällä uusi käsitteellinen malli, 'Expert Identity' (ExId), asiantuntijaidentiteetti.
The point of departure in this dissertation was the practical safety problem of unanticipated, unfamiliar events and unexpected changes in the environment, the demanding situations which the operators should take care of in the complex socio-technical systems.
Turvallisuuden kannalta ongelmallisimpia ovat ennakoimattomat, odottamattomat, työntekijöille vieraat tilanteet.
The potential of ExId to promote understanding of operator work was demonstrated in the context of the six empirical studies on operator work.
Tutkimuksen aineiston muodostivat kuusi empiiristä tutkimusta, jotka kohdistuivat viiteen erityyppiseen työtehtävään.
This dissertation proposes especially contribution to supporting the workers in recognising the changing demands and their possibilities for growing with them when aiming to support human performance in complex socio-technical systems, both in designing the systems and solving the existing problems.
Tutkimuksen johtopäätös on, että työn kehittämisessä tulisi kiinnittää erityistä huomiota siihen, että autetaan työntekijöitä tunnistamaan työn muutokset ja parannetaan heidän mahdollisuuksiaan kasvaa näiden muutosten mukana.
The negative effects of stress were summarised and the possible countermeasures related to the operators' personal resources such as experience, expertise, sense of control, conceptions of work and self etc. were considered.
Mallissa on kolme tasoa: työn merkityksellisyys, ammatillinen itsevarmuus ja kontrollin tunne.
Each of these studies had its own practical objectives within the corresponding quite broad focuses of the studies.
Empiiristen tutkimusten tulokset kertoivat perustehtävästä huolehtimisen haasteista.
The premises of the Core-Task Analysis (CTA) framework were adopted as a starting point: core-task oriented working practices promote the system efficiency (incl.
Tutkitut työtehtävät olivat: ydinvoimalaitoksen ohjaaja, konventionaalisen voimalaitoksen ohjaaja, luotsi, alusliikenneohjaaja ja sellutehtaan käytön kaukotuen asiantuntija.
Psychological well-being of lumbar spinal stenosis patients before and after surgical treatment
Spinaalistenoosipotilaiden psyykkinen hyvinvointi ennen leikkaushoitoa ja sen jälkeen
One-fifth (20%) of the LSS-patients were found to have depression preoperatively.
Tulosten perusteella viidesosa lannerangan ahtaumaa sairastavista kärsi masennusoireista ennen leikkaushoitoa.