natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The incidence of BSI was 3-fold compared with the general population during 2004–2011, but the difference was not statistically significant.
Osatyö I osoitti, että vuosina 2004–2011 äskettäin lastenreumadiagnoosin saaneilla potilailla (n=1604) oli kolminkertainen määrä veriviljelypositiivisia infektioita normaaliväestöön verrattuna, mutta ero ei ollut tilastollisesti merkitsevä.
Study III examined serious vs. non-serious pneumonias and found that there was a decreasing trend of serious pneumonias in JIA patients during the period from 1998 to 2014.
Osatyö III kuitenkin osoitti, että vakavien keuhkokuumeiden osuus kaikista keuhkokuumeista laski vuosina 1998–2014.
During follow-up, the use of MTX and bDMARD increased significantly.
Samaan aikaan keuhkokuumeen sairastaneilla lastenreumapotilailla metotreksaatin ja biologisten lääkkeiden käyttö kasvoi merkittävästi.
The data was retrieved from the Finnish Social Insurance Institution’s register of reimbursement of medicines and the National Infectious Diseases Register in the BSI study (data available 2004-2011) (I).
Tässä kansallisessa retrospektiivisessa rekisteritutkimuksessa etsittiin alle 18-vuotiaiden lastenreumapotilaiden veriviljelypositiiviset infektiot Kansaneläkelaitoksen lääkerekisterin ja Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) tartuntatautirekisterin tietoja yhdistämällä (potilastiedot vuosilta 2004-2011) (I).
Demographic and descriptive data of BSI and pneumonia among JIA patients was also collected (data available 1998-2014).
Potilasasiakirjoista kerättiin potilaskohtaista tietoa lastenreumaan ja vakaviin infektioihin liittyvistä muuttujista (potilastiedot vuosilta 1998-2014).
To optimize prevention and treatment of infections in this risk group, not only should the use of immunosuppressive anti- rheumatic medication be evaluated, but also other infection risk factors, such as JIA activity and comorbidities, must be taken into consideration.
Infektioiden riskitekijöitä kartoitettaessa arvioidaan lastenreuman aktiivisuutta, lääkehoitoa ja liitännäissairauksia.
Study II demonstrated that the incidence of pneumonia increased during the period from 1999 to 2014 in both JIA and control groups; during the latter half of the follow-up (2007–2014) the incidence of pneumonia was significantly higher in the group of JIA patients than controls.
Näin tapahtui myös vertailuväestössä, mutta vuosina 2007–2014 keuhkokuumeiden määrä lisääntyi lastenreumapotilailla merkittävästi enemmän kuin vertailuväestöllä.
The study aimed to describe the characteristics of JIA and bloodstream infection (BSI) or pneumonia on the individual patient’s level as documented in patient records (I, III).
Potilasasiakirjoista kerättiin yksilökohtaista tietoa lastenreuman ja infektioiden erityispiirteistä (I ja III).
Hospitalization for acute pyelonephritis decreased significantly in JIA patients from 1999–2006 to 2007–2014, while the need for inpatient care remained unchanged in the general population.
Lastenreumapotilaiden sairaalahoitoa vaativat munuaistulehdukset vähenivät, kun taas vertailuväestön kohdalla ne pysyivät ennallaan.
The vaccination schedule of JIA patients should be carefully reviewed, and it is important to search for and treat infections actively in all patients with JIA.
Lastenreumapotilaiden vakavien infektioiden ehkäisyyn kuten rokotuksiin ja riittävän aikaiseen infektioiden toteamiseen sekä hoidon aloittamiseen on tärkeä kiinnittää huomiota.
Changes in the treatment patterns of JIA over time were also taken into account and any trends in the rates of serious infections were assessed.
Lisäksi tutkimuksessa selvitettiin mahdollisia infektiomäärien kehityssuuntia (II ja IV), koska lastenreumapotilaiden lääkehoito on muuttunut merkittävästi seuranta-aikana.
However, increasing applications of Ag NPs have raised concerns as to their potential adverse effects on human health.
Yleistynyt AgNP.n käyttö on herättänyt huolta näiden mahdollisista haittavaikutuksista ihmiselle.
Therefore, the European Union 7th framework programme large-scale integrating project NanoValid is launched and attempts to establish the new reference methods in nanotoxicology (http://www.nanovalid.eu/).
EU:n seitsemäs puiteohjelma sisälsi toksisuuden menetelmän standardoinnin, joista yksi oli NanoValid tutkimuskonsortio (http://www.nanovalid.eu/), johon tämä tutkimus liittyy.
Recently, alternative methods (e.g., tissue equivalents) have been accepted in the in vivo study for regulatory purpose in Europe.
Viime aikoina erilaiset vaihtoehtoiset menetelmät (esim. solu- ja kudos viljelmät) ovat tulleet osittain korvaaman koe-eläimillä tehtyjä tutkimuksia EU:n jäsenmaissa.
The current study aimed to evaluate the toxicity of Ag NPs by comparing its effects on BALB/c 3T3 and rat cochlear cells.
Tässä tutkimuksessa selvitettiin AgNP:n myrkyllisyyttä ensin soluviljelykokeilla BALB/c3T3 soluviljelmässä ja rotan sisäkorvan soluilla.
However, they are quite complicated and vary from case to case when applied.
Menetelmät ovat eivät ole standardisoituja ja siksi tulokset ovat olleet vaihtelevia.
The outlined results suggest that the delivery concentration of Ag NPs in possible future clinical application should be tightly controlled.
AgNP-pohjaisten liuosten pitoisuudet tulisi rajata ja kliiniset käyttöindikaatiota tulisi kontrolloida nykyistä tarkemmin.
The rat ear model might be expanded to study other engineered nanomaterials in nanotoxicology research.
Nanopartikkeleiden myrkyllisyyden tutkimisessa rotan sisäkorva-malli osoittautui toimivaksi ja sitä voi suositella myös muiden teollisten nanopartikkeleiden myrkyllisyyden tutkimiseen.
Toxicity of Silver Nanoparticles and Induced Cytokine Expression with Special Reference to the Rat Cochlea
Hopeananopartikkeleiden myrkyllisyys sekä sytokiinien ilmeneminen soluviljelmässä ja rotan sisäkorvassa
Currently, various methods are used to evaluate the toxicity of Ag NPs.
AgNP:n haittavaikutuksia ja myrkyllisyyttä voidaan selvittää useilla eri menetelmillä.
In addition, possible effects on hearing caused by Ag NPs can be studied by ABR measurements, and possible alterations in cytokine expression in the inner ear exposed to Ag NPs can be identified by immunostaining using confocal microscopy.
Tämän ohella mahdolliset kuulossa ilmenevät muutokset voidaan tutkia aivorunkoaudiometrillä (ABR).
Moreover, the transportation and distribution of Ag NPs in the rat ear after transtympanic injection was demonstrated using micro CT and the impact of Ag NPs on the permeability of biological barriers in the rat ear was shown using gadolinium-enhanced MRI.
Kulkeutumista rotan sisäkorvaan selvitettiin ruiskuttamalla välikorvaan AgNP-pohjaista liuosta eri pitoisuuksina ja kuvaamalla kulkeutumista µCT:llä.
They display potent anti-bacterial, anti-viral, and anti-fungal activities and are reportedly efficient in treating otitis media.
AgNP:llä on hyvä teho bakteereita, viruksia ja sieniä vastaan ja niitä on käytetty mm. pitkittyneessä välikorvan tulehduksessa.
In particular, possible toxicological mechanism in the cochlea is not well documented.
Sisäkorvapohjaisista haittavaikutuksista on toistaiseksi puutteellisesti tietoa.
They have been responsible for the mother since childhood.
He ovat kantaneet vastuuta äidistään lapsesta alkaen.
Mother may be destructive, frightening or alien.
Äiti voi olla tuhoava, pelottava tai vieras.
To work through, to narrate, to survive.
Työstää, tarinoida, selviytyä.
The ones who think they have survived no longer have this fear.
Ne jotka kokevat selviytyneensä, eivät enää pelkää sairastuvansa.
These studies have also tried to find protective factors, which lead to survival.
Näissä tutkimuksissa on etsitty myös selviytymiseen johtavia, suojaavia tekijöitä.
The experiences have been 'under the surface', 'under cover', as a 'black lump', which 'melts slowly'.
Kokemukset ovat olleet 'pinnan alla', 'peitossa', sisällä 'mustana möykkynä', joka 'sulaa hitaasti'.
Most stories are stories about growth, development and becoming whole, but there are other ways of telling.
Suuri osa tarinoista on kasvun, kehityksen ja eheytymisen tarinoita, mutta on myös toisenlaisia tapoja kertoa.
The boundaries of obligation are sought in the interview and drawn through moral and psychological reflection.
Haastatteluissa vastuunkannon rajoja etsitään ja asetetaan moraalisen ja psykologisen pohdinnan kautta.
The findings imply that there are powerful cultural models that obligate one to take responsibility.
Tulokset viittaavat siihen, että on olemassa vahvoja kulttuurisia malleja vastuunkannon velvoittavuudesta.
Some interviewees describe the mentally ill mother or the relationship to her in ways that are culturally rare, perhaps even forbidden.
Osa haastateltavista kuvaa psyykkisesti sairastunutta äitiään tai suhdettaan äitiin tavoilla, jotka ovat kulttuurisesti harvinaisia, ehkä jopa kiellettyjä.
She may remain a stranger, like a dead person.
Äiti voi jäädä tuntemattomaksi, kuin kuolleeksi.
Descriptions of her may be totally negative or interlaced with love, compassion or pity.
Kuvaukset äidistä voivat olla totaalisen kielteisiä tai sitten niihin on kutoutunut myös rakkautta, myötätuntoa tai sääliä.
Another views her life as determined by the father's illness, but draws on this interpretation as a resource to understand and accept her own life.
Toinen näkee elämänsä isän psyykkisen sairauden määräämänä, mutta käyttää tätä tulkintaa resurssina oman elämänsä ymmärtämiseksi ja hyväksymiseksi.
Daughters find themselves in an emotional trap where distancing raises feelings of guilt and closeness brings about distress.
Tyttäret elävät eräänlaisessa emotionaalisessa loukussa, etäisyyden ottaminen herättää syyllisyydentunteita, läheisyys ahdistaa.
What is the nature of these experiences, if it takes years of hard work before one can even begin to talk about them and if talking raises fears of uncontrollable crying?
Millaisia ovat kokemukset, joista kertominen vaatii vuosien työstämisen ja joista kertominen synnyttää pelkoja hallitsemattomasta itkusta?
In four interviews the caregiver-daughters reflect upon their relationship to the ageing mother.
Neljässä haastattelussa huolenpitäjinä toimivat tyttäret pohtivat suhdettaan vanhenevaan äitiin.
Children of mentally ill parents have received more attention in research than any other group of family members.
Psyykkisesti sairastuneiden omaisista lapsia on tutkittu enemmän kuin mitään muuta omaisryhmää.
In the narrative, the issue of the significance of parental mental illness and that of survival become intertwined: life may turn into a survival project, compelled by fear of developing a mental disorder themselves.
Kertomuksissa kysymys vanhemman psyykkisen sairauden merkityksestä ja kysymys selviytymisestä kietoutuvat toisiinsa: elämästä voi tulla selviytymisen projekti, johon pakottaa pelko omasta sairastumisesta.
Interviewees talked about their childhood and contemplated the significance of parental illness as part of their lives.
Haastateltavat kertovat lapsuudestaan ja pohtivat vanhemman psyykkisen sairauden merkitystä elämänsä osana.
One of the interviewees projects herself as a 'survivor' since childhood.
Yksi haastateltava on ollut 'selviytyjäluonne' jo lapsesta.
The final case analyses were conducted on the basis of 10 interviews.
Tutkimuksen tulososassa esitetään kymmenen haastattelun tarinalliset analyysit.
Interviewees described their relation to their childhood experiences as a bodily process.
Haastateltavat kuvaavat suhdettaan lapsuuden kokemuksiin ruumiillisena prosessina.
The vast majority of studies have been psychiatric and statistical in nature and sought to explore the risks that a parent's mental illness presents to the development of a child.
Valtaosa tutkimuksista on ollut psykiatris-tilastollisia tutkimuksia, joissa on pyritty kartoittamaan niitä riskejä, jotka vanhemman psyykkinen sairaus muodostaa lapsen kehitykselle.
Giving the experiences linguistic form helps the narrator expel the experiences from the body, which allows distancing.
Kielellistämällä kokemukset ikään kuin autetaan ulos ruumiista, jolloin niihin saadaan etäisyyttä.
In the process of telling, stories start to acquire meanings and take the form of a narrative.
Kertomalla kokemukset alkavat saada merkityksiä, ne tarinoituvat.
They talked about talking about childhood and about how difficult it was.
Haastateltavat puhuvat myös lapsuuden kokemuksista puhumisesta ja tuon puhumisen vaikeudesta.
Thirteen adults whose mother or father had suffered from mental disorder were interviewed for the study.
Tutkimusta varten haastateltiin aikuisia, joiden äiti tai isä oli aikanaan sairastunut psyykkisesti.
Talking about one's childhood meant touching one's experiences through the medium of language.
Lapsuudesta kertominen on kokemusten koskettamista kielellisesti.
They fail to capture the personal voices of children or adult children or what they themselves think about their families and lives.
Tässä tutkimuksessa kiinnostuksen kohteena on puolestaan se, mitä nyt jo aikuistuneet lapset itse ajattelevat perheestään, lapsuudestaan, omasta elämästään ja selviytymisestään.
The dialogue between the researcher and the data gave the opportunity to focus on things that did not take the form of a narrative.
Tarinallinen lähestymistapa kiinnitti huomion myös siihen, mikä kokemuksissa ei ollut tarinamuotoista.
Children are conceptualized as one group of family members of those suffering from mental illness, alongside parents, spouses and siblings.
Tutkimusta on mahdollista hyödyntää sosiaali- ja terveydenhuollossa ja omaisjärjestön työssä, kun psyykkisestä sairaudesta kärsivien perheiden lapsille tai psyykkisesti sairastavista vanhemmastaan huoltapitäville aikuisille lapsille suunnitellaan tukitoimia.
Interviewees took different routes to the study, but most of them were recruited through a newspaper announcement.
Tutkijan ja aineiston välisen vuoropuhelun kautta etsittiin erilaisia tarinallisia malleja, joiden avulla haastateltavien oli mahdollista kertoa vanhemman psyykkiseen sairauteen liittyvistä kokemuksista.
The ethical issues connected to free-to-play games do need to be taken seriously.
Ilmaispeleihin liittyvät eettiset ongelmat tulee ottaa vakavasti.
If you do not know free-to-play games, you do not know games.
Jos ei tunne ilmaispelejä, ei tunne pelejä.
They therefore deserve our attention and a critical exploration as a legitimate part of game culture.
Siten ne ansaitsevat huomiomme ja kriittisen tarkastelun oikeutettuna osana pelikulttuuriamme.
The main claims of this dissertation are connected to: 1) the undervaluation of free-to-play games; 2) the unique challenges between money and gameplay experience; 3) the different framings of fairness and equality; 4) the need for transparency and legislation; and 5) the transformative power of free-to-play games on the consumption and creation of games.
Väitöksen päähuomiot liittyvät viiteen kohtaan: 1) ilmaispelien aliarvostukseen, 2) rahan ja pelikokemuksen välisiin ainutlaatuisiin haasteisiin, 3) reiluuden erilaisiin kehyksiin, 4) läpinäkyvyyden ja lainsäädännön tarpeeseen ja 5) ilmaispelien mullistavaan voimaan muuttaa pelien kulutusta ja tuotantoa.
Thus, to create fair and functional legislation, we need academic and industry expertise in the committees doing the legislative work.
Jotta lainsäädäntö olisi reilu ja toimiva, tarvitsemme tutkijoiden ja teollisuuden asiantuntemusta lakiasäätävissä elimissä.
The players who engage with these games can also be excluded from gaming communities and gaming identities.
Ilmaispelien pelaajia voidaan myös sulkea pelaajayhteisöistä tai pelaajaidentiteeteistä.
This is especially true with mobile or casual free-to-play games and is descriptive of how we appraise and evaluate games.
Tämä koskee erityisesti mobiili- ja kasuaalipelejä ja kuvaa sitä, miten arvioimme ja arvotamme pelejä.
Despite the criticism and changes in game experiences, the research on free-to-play games is still heavily focused on economic aspects, with the goal to maximize revenue and find the best practices by which to implement the model.
Kritiikistä ja pelikokemusten muutoksista huolimatta ilmaispelien tutkimus on edelleen pitkälti keskittynyt tarkastelemaan taloudellisia näkökulmia tavoitteena tuottojen maksimointi ja parhaiden toteutustapojen löytäminen.
The voices of players are measured mostly through log data or quantitative surveys, while exploratory, qualitative research has been in the minority.
Pelaajien näkökulmia tarkastellaan pääasiassa lokitietojen ja määrällisten kyselyjen avulla, ja eksploratiivinen, laadullinen tutkimus on ollut vähemmistössä.
While free-to-play companies need to be especially mindful in giving players enough information and to implement tools to prevent accidental purchases and problematic playing, the industry also needs regulation that comes from outside itself.
Samalla kun ilmaispeliyhtiöiden tulee antaa pelaajille tarpeeksi tietoa ja rakentaa työkaluja vahinko-ostosten ja ongelmapelaamisen estämiseksi, peliala tarvitsee myös ulkoapäin tulevaa säätelyä.
Due to the model, more people than ever before play games, and the economic significance of games as business has multiplied.
Mallin ansiosta pelejä pelataan nyt enemmän kuin koskaan, ja niiden taloudellinen merkitys on moninkertaistunut.
The work shows the broad view of how and why free-to-play games have become so successful, how they have transformed games, and what problematic aspects are connected to them.
Työ luo laajaa ymmärrystä siitä, miten ja miksi ilmaispelit nousivat suosioon, miten ne ovat muuttaneet pelejä ja mitä ongelmallisia piirteitä niihin liittyy.
At the same time, the challenges of the revenue model have resulted in new, creative solutions that bring diversity into game experiences and offer flexible playing for wider audiences.
Samalla ansaintamallin haasteet ovat tuoneet esiin uusia, luovia suunnitteluratkaisuja, jotka lisäävät pelikokemusten monimuotoisuutta ja tarjoavat joustavampaa pelaamista laajemmille yleisöille.
Offering a game for free and gaining income through voluntary purchases during gameplay have proven to be the most successful way to gain revenue.
Pelin tarjoaminen ilmaiseksi ja tulojen kerääminen vapaaehtoisilla pelinsisäisillä maksuilla on osoittautunut tuottavimmaksi tavaksi ansaita peleillä.
Problems connected to a lack of transparency, problematic playing, a resemblance to gambling, marketing to under-aged players, and privacy issues raise valid concerns.
Läpinäkyvyyden puutteeseen, ongelmapelaamiseen, samankaltaisuuteen uhkapelien kanssa, alaikäisille markkinointiin ja yksityisyyteen liittyvät kysymykset nostavat esiin tärkeitä huolia.
This dissertation takes up the challenge by studying free-to-play games from various perspectives through multiple methods, concentrating on qualitative approaches.
Tämä väitöskirja tarttuu haasteeseen tutkimalla ilmaispelejä useista näkökulmista ja useilla, laadullisiin lähestymistapoihin keskittyvillä menetelmillä.
The experiences that these games offer are different from the traditional, meritocratic values we have come to expect from games, and especially allowing advancement with money is in direct conflict with these values.
Niiden tarjoamat kokemukset eroavat perinteisistä, meritokraattisista arvoista, jotka tyypillisesti liitetään peleihin, ja erityisesti rahaa maksamalla eteneminen on ristiriidassa näiden arvojen kanssa.
The devaluation is shown in how the games are discussed, how they are reviewed (or not reviewed at all) by game journalists, and how they are studied.
Arvostuksen puute taas näkyy esimerkiksi siinä, miten peleistä keskustellaan, miten niitä arvioidaan (tai ei arvioida lainkaan) pelimediassa ja miten niitä tutkitaan.
Despite the challenges and undervaluation that free-to-play games encounter, it is an indisputable fact that their impact on the game industry and on game consumption is both formidable and irreversible.
Haasteista ja aliarvostuksesta huolimatta ilmaispelien vaikutus peliteollisuuteen ja pelien kulutukseen on sekä merkittävä että peruuttamaton.
The results show that while free-to-play games are played extensively, they are less valued than other games.
Tulokset osoittavat, että suuresta suosiostaan huolimatta ilmaispelejä arvostetaan muita pelejä vähemmän.
The significance of free-to-play games and their connection to our game culture and society are still lacking critical inspection.
Ilmaispelien merkityksiä ja yhteyksiä pelikulttuuriimme ja yhteiskuntaamme ei ole juuri tutkittu.
Simultaneously, the model has received a backlash for offering inferior, imbalanced game experiences that take advantage of players, manipulating them into playing and paying.
Samaan aikaan ilmaispelit ovat saaneet osakseen kritiikkiä, jonka mukaan ne tarjoavat heikompia pelikokemuksia ja käyttävät hyväkseen pelaajia manipuloiden nämä pelaamaan ja maksamaan.
The lack of appreciation is connected to the nature of many free-to-play games, which are often never-ending and slow-paced, and offer challenges that differ from other games.
Ne ovat usein päättymättömiä ja hidastempoisia ja tarjoavat muista peleistä poikkeavia haasteita.
Free-to-play games have permanently transformed the game industry.
Ilmaispelit ovat mullistaneet pelialan.
The subjective notions have been gathered by a questionnaire.
Subjektiiviset havainnot on kerätty kyselylomakkeella.
The foreign languages they used were either English or Finnish.
Heidän käyttämänsä vieraat kielet olivat englanti ja suomi.
Voice Characteristics in Speaking a Foreign Language - A study of voice in Finnish and Englis as L1 and L2
Äänen piirteet vieraan kielen puhumisessa - Tutkimus äänestä suomi ja englanti L1 ja L2 kielenä
Also, the acoustical analyses based on the long term average spectrum showed a similar kind of trend.
Myös akustiset spektriin liittyvät analyysit osoittivat samankaltaisen trendin.
The speech samples were recorded in a well damped studio at the University of Tampere.
Koehenkilöiden ääninäytteet äänitettiin äänieristetyssä äänitysstudiossa Tampereen yliopistossa.
To the Study III 24 subjects were chosen.
Osatutkimukseen III valittiin osatutkimuksen II perusteella 24 koehenkilöä.
Majority of the subjects (70 %) reported that the voice tires faster when speaking the foreign language.
Suurin osa (70 %) koehenkilöistä koki, että ääni väsyy nopeammin vierasta kieltä puhuttaessa.
Vocal dose measurements (Study II) did not, however, show unambiguously that speaking the foreign language was more loading.
Äänen annosmittaukset (Osatutkimus II) eivät kuitenkaan osoittaneet yksiselitteisesti, että vieraalla kielellä puhuminen olisi kuormittavampaa.
Almost eighty percent of the subjects considered that speaking a foreign language changes their voices, but acoustically measured rise in the mean fundamental frequency did not necessarily actualize in the subjective notion of rising of fundamental frequency.
Lähes 80 % koehenkilöistä koki, että vieraalla kielellä puhuminen muuttaa ääntä, akustisesti mitattu perustaajuuden nousu ei kuitenkaan välttämättä ollut yhteydessä subjektiiviseen käsitykseen sävelkorkeuden muutoksessa.
Also, people who need to use foreign languages extensively would benefit from training in speech technique in the foreign language, since even when the voice use was optimal in the native language it does not necessarily shift to voice use in the foreign one.
Lisäksi henkilöt, jotka joutuvat käyttämään runsaasti vierasta kieltä, hyötyisivät puhetekniikan opetuksesta myös vieraalla kielellä, koska optimaalinenkaan äänenkäyttö äidinkielessä ei välttämättä siirry vieraaseen kieleen.
This research aims to clarify how vocal parameters change when speaking a foreign language compared to speaking the native one.
Tämän tutkimuksen tarkoituksena on selvittää, miten äänen eri parametrit muuttuvat puhuttaessa vierasta kieltä verrattuna äidinkielellä puhumiseen.
In multicultural societies and international connections, it is essential that people can speak foreign languages being able to communicate with people from other language and cultural backgrounds.
Kansainvälistyvässä maailmassa ja monikulttuurisissa yhteiskunnissa on vieraiden kielten osaamisella merkittävä tehtävä ihmisten välisessä kommunikoinnissa.