natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The authors narrate their stories through interactive processes by inviting the listener to be an active participant.
Tarinoita kerrotaan vuorovaikutuksillisissa prosesseissa kertojien ja kuuntelijoiden kanssa.
English abstract This dissertation deals with the development process of bisexuality, identifying oneself as bisexual, acknowledging bisexuality in a heterosexual relationship, and the disclosure of bisexuality in a relationship assumed to be heterosexual.
Tiivistelmä Kvalitatiivinen tutkimus käsittelee biseksuaalisuuden kehitysprosessia, itsensä nimeämistä biseksuaaliseksi ja biseksuaalisuuden tunnustamista parisuhteessa sekä biseksuaalisuuden julkituloa oletetussa heteroseksuaalisessa parisuhteessa.
Bisexuality as a phenomenon is, to a large extent, both unacknowledged and invisible, and has been largely ignored in studies of relationships.
Biseksuaalisuus on vaiettu, näkymätön sekä parisuhteessa varsin tutkimaton aihe.
The data for this dissertation consists of sixty such life stories that deal with experiences related to bisexuality, its impact on the heterosexual relationship, and emotions and feelings closely related to bisexuality.
Tutkimuksen aineisto koostui kuudestakymmenestä kirjoitetusta elämäntarinasta, jotka koostuivat biseksuaalisuuden kokemuksesta, vaikutuksesta parisuhteeseen sekä biseksuaalisuuteen läheisesti liittyvistä tunteista.
Through the stories, the authors discussed their feelings and how they experienced the disclosure of bisexuality in their relationships.
Elämäntarinoiden kirjoittajat kertoivat tunteistaan sekä kuvaavat käsityksiään ja kokemuksiaan biseksuaalisuuden julkitulosta parisuhteessa.
Bisexuality, then, seems to be something that is seldom publicly shared with other members of the society.
Biseksuaalisuus ei ole asia, josta halutaan tarinoida julkisesti.
Within the public domain, heteronormativity is seldom questioned or challenged, and it is closely related to issues such as power and secrecy.
Heteronormatiivisuuden käsitteeseen liittyy tiiviisti salaaminen ja valta.
However, it seems that a change is taking place in the Finnish society: especially younger generations especially are more open about their bisexuality, and it is becoming more common to share it with a prospective partner in the beginning of a relationship.
Kuitenkin vaikuttaa siltä, että seksuaalisessa identifioimisessa on tapahtumassa murros; nuoremmat binaiset ja bimiehet ovat kertoneet biseksuaalisuudestaan jo seurustelusuhteen alussa eikä biseksuaalisuutta ole tarvinnut salata.
This is partially explained by flexibility: the ability to portray oneself either as heterosexual or homosexual.
Biseksuaalisuutta ei helposti tuoda esille, ja siihen liittyy vahvasti salaaminen, minkä mahdollistaa ilmiön joustavuus, kyky suuntautua sekä homo- että heteroseksuaalisesti.
Because of these anxieties, social workers need more diverse models and practices that enable them to help their customers with empathy and respect regardless of their sexual orientation.
Sosiaalityössä tarvitaan sosiaalityöntekijän työn tueksi seksuaalisesti moninaisten asiakkaiden kohtaamiseen tarkoitettuja ratkaisumalleja ja työkäytäntöjä.
This dissertation is based on three main research questions: first, through what kind of a process does an individual disclose and identify bisexuality, second, what kind of phases does an individual go through when acknowledging bisexuality in someone close to them, and third, what happens in a relationship when it turns out that a person who identifies as bisexual has a relationship with a third party of the same gender.
Kolmannessa tutkimuskysymyksessä tarkastelen mitä parisuhteessa tapahtuu, kun biseksuaaliksi identifioituneella kumppanilla on suhde kolmanteen, itselleen samaa sukupuolta olevaan henkilöön.
People who identify themselves as bisexual often conceal it from their spouses and loved ones mostly because they are afraid of rejection and of being cast in the pariah class.
Binainen ja bimies ovat taipuvaisia salaamaan biseksuaalisuuden puolisoiltaan ja läheisiltään, koska pelko hylkäämisestä elää vahvana.
Life stories enable us to identify events and stories that shape an individual s understanding of bisexuality and relationships.
Elämäntarinoista on mahdollista löytää biseksuaalisuutta ja parisuhteen tapahtumia kuvaavia jäsennyksiä ja kertomuksia.
Storytelling is inherently not only about making sense, but also about identity building and peer support.
Kerrontaan liittyy identiteetin rakentaminen ja vertaistuki.
Methodologically, this dissertation approaches bisexuality from the narrative point of view.
Metodologisena viitekehyksenä on narratiivinen eli tarinallinen lähestymistapa.
In addition to these, I am also interested in what emotions are experienced in a relationship when an individual´s bisexuality is disclosed to the partner, and how relationships are influenced and shaped by heteronormativity.
Tarkastelen myös sitä, minkälaisia tunteita parisuhteessa tunnetaan, kun biseksuaalisuus tulee esille.
Within the context of social work, customers who identify themselves as bisexuals often experience feelings of fear and anxiety because of their sexual orientation especially in terms of interacting with the social workers, being labelled as something different, and hence having to conceal their sexual orientation.
Biseksuaaliseksi identifioituneiden sosiaalityön asiakkaiden tilanteisiin liittyvät monet leimautumiseen, salaamiseen ja viranomaisten kohtaamiseen liittyvät pelot.
We also found a negative relationship between autumn vole density and fox population growth in the next year.
Myös syksyinen myyrätiheys vaikuttaa negatiivisesti seuraavan vuoden kettukannan kehitykseen.
In our study on GPS-collared red foxes we found that foxes favour agricultural areas, and that home range size is smaller in regions dominated by crop fields.
GPS-pinnoitettuja kettuja seuraamalla havaitsimme, että kettujen elinpiirit ovat pienempiä maatalousvaltaisilla alueilla.
However, the highest bank vole densities are found in mature forests.
Metsämyyrätiheydet ovat kuitenkin keskimäärin korkeimpia vanhoissa metsissä.
Intensive commercial forestry has shaped the Finnish landscape as well as the animal communities that inhabit it.
Metsätalous on muovannut voimakkaasti Suomen metsiä ja vaikuttanut niiden eliöstöön.
We also found evidence of a dilution effect in that the incidence of Puumala virus antibodies in breeding bank voles was lower when the abundance of other small mammal species was high.
Löysimme myös tukea havainnolle, että pikkunisäkäslajien monimuotoisuus vähentää taudinaiheuttajan, esimerkiksi Puumala-viruksen, esiintyvyyttä alueella.
In comparison to lynx, foxes tend to range within more modified habitats, e.g., agricultural and urban areas, where predator densities are lower and alternative resources can be found.
Kettujen tärkeimpään petoon, ilvekseen, verrattuna ketut suosivat enemmän maatalousalueita ja ihmisen asuttamia alueita, joilla riski joutua pedon saaliiksi on pienempi ja joissa on saatavissa ihmisten tarjoamaa ravintoa.
It has been suggested that commercial forestry increases the density of voles in boreal ecosystems.
On esimerkiksi esitetty, että metsänhoito lisää myyrätiheyksiä.
Voles, especially those belonging to Microtus, are important prey items for many avian and mammalian predators and are susceptible to numerous pathogens, e.g., Puumala virus In this thesis, I studied the effects of a changing landscape on vole populations and the influence of dynamic vole population densities on other trophic levels in the ecosystem.
Väitöskirjani tärkeimmät tutkimuskysymykset ovat: miten nykyaikainen metsätalous vaikuttaa pikkunisäkkäisiin, miten elinympäristö ja pikkunisäkäsyhteisö rakenne vaikuttavat Puumala-viruksen esiintyvyyteen, mitkä tekijät säätelevät kettukantaa ja minkälaista elinympäristöä ketut suosivat?
The main questions in the thesis are: how is commercial forestry affecting small mammal populations?
Väitöskirjatyöni tulokset osoittavat, että metsämaiseman rakenne vaikuttaa myyräpopulaatioihin ja myyrissä esiintyvän viruksen esiintyvyyteen.
In our vole study in Taivalkoski northern Finland we found that the early stages of forest succession are preferred by Microtus and, thus, commercial forestry is increasing the amount of habitat used by Microtus voles.
Taivalkoskella Pohjois-Pohjanmaalla tekemissämme myyrätutkimuksissa selvisi, että metsissä peltomyyriä esiintyy lähinnä hakkuualoilla ja taimikoissa.
In the Finnish forest landscape, Puumala virus is found in forests of all ages as is its main host, the bank vole.
Elinpiirillään ketut viettävät aikaa avoimissa metsissä, jotka ovat esimerkiksi hakkuualoja ja taimikoita.
Commercial forestry is affecting vole population density and other trophic levels in boreal forests.
Tutkin väitöskirjassani metsätalousympäristön vaikutusta myyräpopulaatioihin ja edelleen myyräkantojen muutosten vaikutusta muihin lajeihin.
The increasing abundance of apex predators (e.g., lynx) is limiting the density of the vole predators (e.g., red fox) and thereby driving the system and its trophic interactions in a new level.
Myyräpetojen kantoihin vaikuttavat kuitenkin myös muut tekijät, esimerkiksi ilveskannan kasvu, joka rajoittaa kettukannan kokoa.
The red fox hunting bag was surprisingly related positively to the red fox population growth.
Ilvesten määrä ja kettukannan oma tiheys vaikuttavat negatiivisesti kettukannan kasvuun.
Within the home range, foxes prefer open forests that have been recently clear-cut and replanted, where Microtus voles can be found more abundantly.
Tiheää myyräkantaa seuraa usein romahdus, minkä seurauksena pedoilla on niukasti ravintoa saatavilla.
Additionally, the groundwaters were clearly distinguished from surface waters.
Lisäksi pohjavedet erosivat selkeästi pintavesistä.
Lake Pyhäjärvi, the largest lake in southwestern Finland, has been under considerable external nutrient loading for the past decades.
Lounais-Suomen suurin järvi, Säkylän Pyhäjärvi, on kärsinyt merkittävästä ulkoisesta ravinnekuormituksesta viimeisten vuosikymmenten aikana.
The hydrograph separation of River Pyhäjoki gave results between 66–88% of old water in the river at the time of sampling, consisting likely mostly of groundwater.
Pyhäjoesta tehty hydrografinen separointi antoi vanhan veden osuudeksi 66–88%, joka koostui todennäköisesti pääasiassa pohjavedestä.
Though this result corresponds well with recent similar studies in the area, there were considerable sources of uncertainty, therefore making the result best thought of as indicative.
Vaikka tulos vastaa hyvin alueelta aikaisemmista tutkimuksista saatuja tuloksia, on otettava huomioon, että tutkimuksessa oli merkittäviä epävarmuustekijöitä.
Dissolved silica concentrations appeared to be mostly affected by the amount of easily soluble silica in the sediment, water residence time, as well as biological uptake in the surface waters.
Liuenneen silikaatin määrään näytti vaikuttavan helposti liukenevan silikaatin määrä maaperässä, veden residenssiaika ja pintavesissä biologinen kulutus (piilevät).
Surface waters showed varying signs of evaporation, whereas groundwaters retained the stable isotope characteristics of mean annual precipitation.
Pintavesissä oli vaihtelevasti merkkejä haihtumisesta, kun taas pohjavedet säilyttivät vuotuisen keskimääräisen sateen isotooppikoostumuksen.
The hydrogeochemistry of the Lake Pyhäjärvi catchment, as well as the catchments of the two input rivers, and groundwater-surface water interaction were evaluated using a wide array of geochemical tracers (major ions, dissolved silica, stable isotopes of oxygen and hydrogen, electrical conductivity and radon-222).
Pyhäjärven valuma-alueen sekä järveen laskevien kahden joen valuma-alueiden hydrogeokemiaa ja pintavesi-pohjavesi vuorovaikutusta tarkasteltiin käyttäen laajaa kirjoa geokemiallisia muuttujia (pääionit, liuennut silikaatti, hapen ja vedyn stabiilit isotoopit, sähkönjohtavuus ja radon-222 radioisotooppi).
Differences were most apparent in stable isotope proportions as well as dissolved silica, and in the case of groundwaters in radon-222 concentrations.
Selkeimmät erot olivat havaittavissa stabiilien isotooppien suhteissa sekä liuenneen silikaatin ja radon-222:n pitoisuuksissa.
Lithology seemed to be the controlling factor in radon concentrations, with areas of granitic bedrock having the highest concentrations.
Kallioperä vaikutti olevan kontrolloiva tekijä radon pitoisuuksissa.
Based on the obtained data, the hydrogeochemical content of the surface waters of each subcatchment (Pyhäjärvi, Pyhäjoki and Yläneenjoki) differed significantly.
Saatujen hydrogeokemiallisten tulosten perusteella Pyhäjärven, Pyhäjoen sekä Yläneenjoen valuma-alueiden pintavedet erosivat toisistaan merkittävästi.
Additionally, the feasibility of using mass balance based methods to separate river waters of the two input rivers to their respective source components was evaluated independently with each tracer analysed.
Lisäksi arvioitiin massatasapainoon perustuvien menetelmien käyttöä Pyhäjoen ja Yläneenjoen vesien erottamiseksi lähtökomponentteihinsa käyttäen analysoituja geokemiallisia muuttujia.
Employing the stable isotopes of oxygen, mass balance based modelling was attempted to separate the hydrograph of River Pyhäjoki to its end-members (new water and old water).
Hapen stabiileja isotooppeja käytettiin Pyhäjoen veden separoimiseksi päätejäsenikseen (uusi vesi ja vanha vesi) massatasapainomallinnusta (hydrografinen separointi) käyttäen.
However, there was clear evidence of groundwater-surface water interaction in all of the subcatchments of Lake Pyhäjärvi, with clear evidence of groundwater discharging into the lake, lake water infiltrating into an aquifer near the shore of the lake, as well as signs of groundwater discharging into the two input rivers.
Tästä huolimatta pintavesi-pohjavesi vuorovaikutuksesta on selviä todisteita Pyhäjärven, Pyhäjoen ja Yläneenjoen valuma-alueilla.
Rivers Pyhäjoki and Yläneenjoki are the only major input rivers of the lake and are the source of most of the external nutrient loading to the lake.
Suurin osa ulkoisesta ravinnekuormituksesta kulkeutuu järveen Pyhäjoen ja Yläneenjoen mukana.
This categorization was further supported by a hierarchical cluster analysis.
Tätä jaottelua tuki myös hierarkkinen klusterianalyysi, joka kategorisoi eri alavaluma-alueiden pintavedet omiksi ryhmikseen sekä pohjavedet ja lähdevedet omiksi ryhmikseen.
The Late Miocene (11.6–5.3 million years ago) was a period of global climatic cooling and aridification.
Myöhäisessä mioseeniepookissa (11,6–5,3 mijoonaa vuotta sitten) maapallon ilmasto kehittyi viileämmäksi ja kuivemmaksi.
These events also had an effect on land mammals, which began to adapt to the increasingly open and grass-dominated biomes.
Tämä vaikutti myös maanisäkkäisiin, jotka sopeutuivat elämään entistä avoimemmissa ja ruohovaltaisemmissa biomeissa.
The results indicated the dietary categories of the fossil taxa.
Saatujen tulosten perusteella fossiilisten lajien ruokavalio voitiin määritellä.
This suggests that the Pikermian Biome wasn't as open as the modern East African savannas, which it has been classically compared to, but instead a varied woodland with grassy openings.
Johtopäätös on, ettei Pikermi-biomi ollut nykyisten itäafrikkalaisten savannien kaltainen ympäristö, kuten klassisesti on väitetty, vaan se koostui puustomaasta, jossa oli siellä täällä ruohoa kasvavia aukeita.
The wide dietary range of the Maraghean mammals in the results suggests that Maragheh had a variable paleoenvironment that included both grassy openings and closed forest.
Maraghehn nisäkkäiden tuloksista ilmenevä laaja ravintoskaala osoittaa alueen paleobiomissa olleen monipuolisesti sekä avointa että suljettua maastoa.
The aim of this study was to deduce the paleodiets of individual Pikermian herbivore taxa, to compare results across three localities as well as with with previous results, and to assess the biome they lived in. Fossil teeth of large terrestrial mammalian herbivores from three classical Late Miocene localities of the Pikermian Biome-Pikermi, Samos (Greece), and Maragheh (Iran)-were analyzed with the mesowear method.
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli vertailla Pikermi-faunan taksonien ravinnonkäyttöä kolmen tunnetun pikermiläisen lokaliteetin – Pikermin, Samoksen (Kreikka) ja Maraghehn (Iran) – välillä ja saatuja tuloksia aiempien tutkimusten tuloksiin, sekä arvioida eläinten elinympäristöä tulosten perusteella.
The abundant hipparionine horses, typical for the Pikermian Fauna and previously seen as an indicator of open savanna-like biomes, showed a wide range of diets, but none of the three hipparion populations included zebra-like grazers.
Pikermi-faunalle tyypilliset hipparionini- tribuksen hevoset osoittautuivat ruokavalioltaan monipuolisiksi, mutta yhdessäkään kolmesta populaatioista ei ollut nykyisten seeprojen kaltaisia heinänsyöjiä.
The results confirm those of previous studies, depicting a fauna consisting of browsers and mixed feeders with a notable lack of specialized grazers.
Tulokset vahvistavat aikaisempien tulosten perusteella saatua näkemystä, jonka mukaan Pikermi-faunaa hallitsivat lehden- ja sekasyöjät, eikä erikoistuneita ruohonsyöjiä juuri ollut.
_Gazella_ from Pikermi and Samos clustered with browsers to browse-dominated mixed feeders, while the sample from Maragheh indicated a more grass-dominated mixed diet.
_Gazella_-suvun gasellit olivat pehmeää ravintoa suosivia Pikermissä ja Samoksella, mutta Maraghehn tulokset viittaavat ruohopitoisempaan sekaravintoon.
The Eurasian Pikermian fauna is a well-known example of this evolutionary trend, including many species adapted to the new environment known as the Pikermian Biome in the Eurasian midlatitudes.
Euraasian keskileveyksillä niin kutsutussa Pikermi-biomissa elänyt fauna on tunnettu esimerkki tästä kehityksestä.
The mesowear scores were used in a cluster analysis where the fossil taxa were clustered with modern taxa belongin to well-known dietary categories.
Mesowear-arvoja käytettiin klusterianalyysissä yhdessä tiettyihin ravintoluokkiin kuuluvien nykynisäkkäiden kanssa.
Among individual taxa, the Maraghean rhinoceros _Chilotherium persiae_ gave a surprising browsing signal despite its hypsodonty.
Maraghehlaisen sarvikuono _Chilotherium persiaen_ tulos yllätti, sillä laji on hampaistoltaan korkeakruunuinen ja siten näennäisesti ruohonsyöjä.
The antelope _Tragoportax_ from Pikermi and Samos yielded results that indicate the Pikermian genus used more grass in its diet than the Samian one, even though Pikermi is regarded to have been more closed of the two localities.
Vaikka Pikermiä on pidetty lokaliteeteista metsäisimpänä, antilooppi _Tragoportax_ Pikermistä söi tulosten mukaan enemmän ruohoa kuin samoslainen vastineensa.
Mesowear is the wear of mammalian herbivore molar crowns, cusps, and facets that can be seen with the naked eye, and is determined by the animal's diet (browsing and/or grazing).
Hampaat analysoitiin mesowear-menetelmällä, jolla arvioidaan hammaskruunun, sen nystyjen ja nystyjen fasettien kulumista.
Timothy (Phleum pratense L.) is one of the most important forage grass species grown at high latitudes.
Timotei (Phleum pratense L.) on yksi tärkeimmistä pohjoisilla alueilla viljellyistä nurmirehukasveista.
Its sward canopy structure determines the quantity and quality of the silage yield.
Sen kasvuston rakenne määrittää säilörehusadon määrää ja laatua.
Both PpVRN1 and PpVRN3 homologs induced the transition to reproductive development, but PpVRN3 was required for flowering.
Kukintaa edistävät geenit, PpVRN1 ja PpVRN3, ilmenivät kukintavaiheeseen siirtyvissä kasveissa, mutta PpVRN3 vaadittiin lopulliseen kukintaan.
This information can be utilized in breeding for high-yielding new cultivars for different growing conditions at high latitudes and for different harvesting strategies.
Tutkimuksen tuloksia voidaan hyödyntää jalostettaessa uusia runsassatoisia timoteilajikkeita erilaisiin kasvuolosuhteisiin sekä erilaisiin sadonkorjuustrategioihin.
Results showed that photoperiod is the most important regulator of flowering in timothy.
Tulokset osoittivat, että riittävän pitkä päivä on tärkein kukintaa säätelevä tekijä timoteilla.
Seven experiments were conducted to explore the effect of vernalization, photoperiod and gibberellin treatments on flowering and canopy structure in different cultivars or accessions.
Yhteensä seitsemän erillistä tutkimusta toteutettiin, joissa selvitettiin vernalisaation, päivän pituuden ja gibberellini- käsittelyjen vaikutusta kukkimiseen ja kasvustorakenteen muodostumiseen timoteilajikkeilla- tai jalostusaineistolla.
Nonetheless, processes behind the transition to flowering, as well as the formation of stems and the connection with forage quality have not been studied in detail for timothy.
Kuitenkaan kasvuston rakenteen muodostumista ja kukintaan virittymistä ei ole tutkittu yksityiskohtaisesti timoteilla aiemmin.
These results support the theory of universal flowering-promoting system between species.
Nämä tulokset tukevat teoriaa yleisestä kukintaa säätelevästä systeemistä eri kasvilajien välillä, joka on tunnistettu mm. viljakasveilla.
Our results showed, however, that flowering induction was not required for the development of the lignified sclerenchyma ring in developing stems, but rather lignin accumulation was as a result of stem elongation and requirements for mechanical support.
Tämän tutkimuksen tulokset osoittivat kuitenkin, että kukintaa ei vaadittu lignifikoituneen sklerenkyymirenkaan muodostumiseen versoissa, vaan ligniinin kertyminen versoihin oli yhteydessä verson pituuskasvuun.
In addition, vernalization response was reported in most of the tested accessions, which was seen as faster flowering.
Lisäksi suurimmalla osalla tutkituista lajikkeista havaittiin vernalisaatiovaste, eli kylmäkäsittely lyhensi kukinnan alkamisaikaa.
Results obtained in this thesis shed new light on the regulation of flowering and canopy structure in timothy.
Tässä väitöstyössä saavutetut tulokset tuovat runsaasti lisätietoa tekijöistä, jotka säätelevät timotein kukintaa ja kasvustorakenteen muodostumista.
At molecular level, novel vernalization-related partial cDNAs were identified through sequencing.
Sekvensoimalla löydettiin uusia cDNA jaksoja, joita ei ole aiemmin tunnistettu timoteilla.
In addition, the expression of key regulator genes, VRN1 and VRN3, as well as the flowering repressors VRN2 and MADS10 were studied, and the connection between these and flowering induction and stem formation was revealed.
Lisäksi tutkittiin tärkeiden kukkimista säätelevien geenien ilmenemistä, ja niiden yhteyttä kukkimiseen ja kasvustorakenteeseen.
It is concluded that large variation exists among accessions in their responses to vernalization and photoperiod.
Eri timoteilajikkeiden välillä havaittiin runsaasti vaihtelua päivän pituus- ja vernalisaatiovasteissa.
Flowering is also associated with decreased digestibility of grass stems.
Nurmiheinien versojen sulavuuden heikkenemisen on uskottu olevan yhteydessä kukintaan.
It was found that the application of GA3 could not replace the LD requirement for flowering.
Toisaalta huomattiin, että gibberelliinikäsittely ei poistanut pitkän päivän vaatimusta kukinnalle, joka on havaittu joillakin nurmilajeilla.
Moreover, results showed that the requirement for flowering and stem elongation vary.
Tutkimuksessa havaittiin, että timotein kukintaa ja verson muodostumista säätelevät eri tekijät.
Cohort studies were based on a sample of 1166 women who were surgically treated for endometrial carcinoma at the Department of Obstetrics and Gynecology, Helsinki University Hospital, between January 2007 and December 2013.
Aineistona oli 1/2007 ja 12/2013 välisenä aikana HYKS Naistentautien ja synnytysten yksikössä leikatut kohdunrunkosyöpäpotilaat.
This thesis consists of three cohort studies and one meta-analysis that were conducted to evaluate the reliability of methods that are currently available for the risk-stratification of endometrial carcinoma, and to develop new methods that might be clinically applicable.
Väitöskirjatutkimuksen tavoitteena oli kehittää uusia menetelmiä kohdunrunkosyövän imusolmuke-etäpesäkkeiden riskin arvioimiseen, ja arvioida olemassa olevien menetelmien toimivuutta.