natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In both cities tramway began quite early in the 1870s and 1880s at the turn, initially horse-drawn.
Molemmissa kaupungeissa raitiotieliikenne alkoi varsin varhain 1870- ja 1880-lukujen taitteessa, aluksi hevosvetoisena.
Helsinki metro construction decision at the political level is matured in the 1960s and traffic started various stages after the year 1982.
Helsingissä metron rakentamispäätökseen kypsyttiin poliittisella tasolla 1960-luvun kuluessa ja liikenne alkoi erinäisten vaiheiden jälkeen vuonna 1982.
The cooperation between operators in Stockholm drew attention: in 1967, started its operations in Stockholm County subjected to SL (Storstockholms lokaltrafik), which is responsible for the entire Stockholm County traffic.
Tukholmassa liikennöitsijöiden väliseen yhteistyöhön kiinnitettiin huomiota: vuonna 1967 aloitti toimintansa Tukholman läänille alistettu SL (Storstockholms lokaltrafik), joka vastaa koko Tukholman läänin liikenteestä.
The railways were electrified in Sweden and globally considered fairly early on in 1920s and 1930s, while in Finland the electric-driven traffic only began in the late 1960s.
Rautatiet sähköistettiin Ruotsissa maailmanlaajuisestikin tarkasteltuna melko varhaisessa vaiheessa 1920- ja 1930-luvuilla, kun taas Suomessa sähkövetoinen liikenne alkoi vasta 1960-luvun lopulla.
Tramway situation on the Helsinki public transport has varied over the decades, but unlike in Stockholm, where the inner city tram network was closed in 1967, the Helsinki trams have largely retained their position.
Raitioteiden asema Helsingin joukkoliikenteessä on vaihdellut eri vuosikymmeninä, mutta toisin kuin Tukholmassa, jossa kantakaupungin raitiotieverkko lakkautettiin vuonna 1967, Helsingin raitiotiet ovat säilyttäneet pitkälti asemansa.
Stockholm underground (tunnelbanan) construction was presented in the early 1900s, but until the 1930s, traffic increases, and the city continues to expands tunnelbanan seen an increasing need to transport problems.
Tukholmassa maanalaisen (tunnelbanan) rakentamista esitettiin 1900-luvun alussa, mutta vasta 1930-luvulla, autoliikenteen kasvaessa ja kaupungin edelleen laajentuessa tunnelbana nähtiin yhä välttämättömämpänä liikenneongelmien ratkaisijana.
While in Stockholm was built between 1950-1985 more than a hundred-kilometer-long underground network (tunnelbanan), of the Helsinki metro line, measured in kilometers sixth of this.
Siinä missä Tukholmaan rakennettiin vuosina 1950-1985 yli sadan kilometrin mittainen metroverkosto (tunnelbanan), jäi Helsingin metrolinja kilometreissä mitattuna kuudesosaan tästä.
The tram network was electrified in early 1900s and the network expanded rapidly into new areas of the city grew.
Raitiotiet sähköistettiin 1900-luvun alkuvuosina ja verkosto laajeni nopeasti yhä uusille alueille kaupungin kasvaessa.
The effective commuter rail (pendeltågen) became an issue in the late 1960s in region of Stockholm.
Rautateiden tehostettu paikallisliikenne (pendeltågen) tuli ajankohtaiseksi 1960-luvun lopulla.
Stockholm was abandoned in the late 1960s increased over the decades extensive tram network, while in Helsinki trams remained.
Tukholmassa luovuttiin 1960-luvun lopulla vuosikymmenten aikana laajaksi kasvaneesta raitiotieverkosta, kun taas Helsingissä raitiotiet säilyivät.
Tunnelbana was also seen in the new, 1940s and 1950s built at the turn of the ABC-suburban means of transport: new residential areas were placed along it. Tunnelbanan first part was completed in 1950 and the network was built at a rapid pace over the next three decades.
Tunnelbana nähtiin myös uusien, 1940- ja 1950-lukujen taitteessa rakennettujen ABC-lähiöiden kulkuvälineenä: uudet asuinalueet sijoitettiin sen varrelle.
Stockholm area formed in 1900 in the beginning of an important network of narrow-gauge railway (Roslagsbanan), which is also the main electrified in the legs.
Tukholman alueelle muodostui jo 1900-luvun alkuvuosikymmeninä merkittävä kapearaiteinen rautatieverkosto (Roslagsbanan), joka myös sähköistettiin tärkeimmiltä osuuksiltaan.
HSL aren't covered whole Helsinki work areas as opposed to the Stockholm SL. Helsinki Region local train has been improved, especially in 1990s and 2000s, carried out extensive additional rail projects (suburban rail), and at the moment it compares well with the Stockholm pendeltåg system.
Helsingin seudun paikallisjunaliikennettä on tehostettu etenkin 1990- ja 2000-luvulla toteutettujen mittavien lisäraidehankkeiden (kaupunkiratojen) avulla ja tällä hetkellä se kestää hyvin vertailun Tukholman pendeltågen-järjestelmään.
Stockholm was opened in the new millennium light rail (Tvärnbanan) to connect the suburbs radiating from the center of the leading tunnelbanan lines.
Tukholmaan avattiin vuosituhannen vaihteessa uusi Tvärnbanan-pikaraitiotie yhdistämään säteittäin keskustasta esikaupunkeihin johtavia tunnelbanan linjoja, ja myöhemmin alun perin museoraitiotienä aloittanut linja muutettiin normaaliksi joukkoliikennejärjestelmän osaksi (Spårväg City).
At the same time began local traffic in railway lines around Stockholm and Helsinki.
Samaan aikaan kaupungista ulos johtavilla rautateillä ryhdyttiin harjoittamaan paikallisliikennettä.
The mean follow up time exceeded 13 years (range: 5.0―31.5 years).
Seuranta-aika leikkauksesta oli keskimäärin 13,5 vuotta, pisimmillään 31,5 vuotta.
Incongruity of the radiohumeral joints, extent of the injury, avulsion type injury, age less than three months of age at the time of plexus surgery and inexperience of the surgeon was related to poor results as determined by multivariate analyses.
Kaiken kaikkiaan laajempi vaurio, yksittäisen hermon irtirepeytymä selkäytimestä ja leikanneen kirurgin kokemattomuus heikensivät lopputulosta.
Depending on the phase of the study, 105 to 112 patients (85-90%) participated in a clinical and radiological follow-up assessment.
Potilaita oli yhteensä 124, joista tutkimukseen osallistui 112 (90%).
BPBP was first described by Smellie in 1764.
Erb kuvasi vuonna 1874 hermovaurion sijainnin olkahermopunoksen C5 ja C6 hermojuurten risteämiskohdassa.
A total of 1706 BPBP patients needing hospital treatment out of 1 717 057 newborns were registered in Finland between 1971 and 1997 inclusive.
Suomessa ensimmäinen vastasyntyneen/ imeväisen olkahermopunoksen korjausleikkaus tehtiin vuonna 1971.
Fine sensation was normal for 34/49 (69%) patients with C5-6 injury, for 15/31 (48%) with C5-7 and for only 8/25 (32%) of patients with total injury.
Noin puolella potilaista olkahermopunoksen vaurio sijoittui kahteen ylimpään olkahermopunoksen hermojuureen (C5-6), vajaalla kolmanneksella kolmeen ylimpään (C5-7) ja neljänneksellä kaikkiin hermopunoksen hermojuuriin (totaalivaurio).
Patients and methods: This was a population-based cross-sectional study on all patients who had undergone brachial plexus surgery with at least 5 years of follow-up.
Pyrin saamaan tutkimukseen kaikki ne potilaat, joilla seuranta-aika olkahermopunoksen korjausleikkauksen jälkeen oli yli viisi vuotta.
Isometric strength of the upper limb, sensation of the hand and stereognosis were evaluated for both the affected and unaffected sides then the differences and their ratios were calculated and recorded.
Potilaiden vaurioituneen puolen yläraajan toiminta, lihasvoimat, nivelten liikelaajuudet ja käden tunto tutkittiin ja näistä saatuja mittaustuloksia verrattiin terveeseen raajaan.
The C5 and C6 nerve roots of the brachial plexus are most frequently affected.
Olkahermopunos koostuu viidestä hermojuuresta (C5-C8 ja Th1), jotka lähtevät kaularangan alueen selkäytimestä ja hermottavat yläraajan lihaksia ja tuntoa.
Results: The unaffected limb functioned as the dominant hand in all, except four patients.
Potilaan kätisyys määräytyi vahvasti vamman mukaan - vain neljällä potilaalla kätisyys oli vaurioituneella puolella.
Background: Brachial plexus birth palsy (BPBP) most often occurs as a result of foetal-maternal disproportion.
Olkahermopunoksen syntymävauriota kutsutaan usein Erbin pareesiksi.
One of the plexus injuries is the avulsion type, in which the nerve root or roots are ruptured at the neural cord.
Yleisin toimenpide oli hermoarven poisto ja hermojen päiden yhdistäminen toisiinsa joko suoralla ompelulla tai alaraajasta otetulla hermosiirteellä.
In addition most of the studies that are published emanate from highly specialized clinics and no nation wide epidemiological reports are available.
Toistaiseksi ei ole julkaistu yhtään epidemiologista, väestöön pohjautuvaa yli viiden vuoden seurantatutkimusta.
The mean length of the affected upper limb was 6 cm (range: 1-13.5 cm) shorter in 106 (95%) patients.
Vammautunut raaja oli keskimäärin 6 cm tervettä raajaa lyhyempi.
No significant inequalities in leg length were found and the incidence of structural scoliosis (1.7%) did not differ from that of the reference population.
He harrastivat kuitenkin liikuntaa yhtä paljon kuin saman ikäiset terveet henkilöt, mutta suurella osalla (71%) vammautuneen puolen yläraajan heikkous tai liikerajoitus aiheutti ongelmia.
Only a few patients were unable to participate in physical activities such as: bicycling, cross-country skiing or swimming.
Kolmannes kaikista potilaista tarvitsi apua päivittäisissä askareissaan, kuten pukeutumisessa ja ruoan paloittelussa.
It has been speculated whether this might cause injury to the whole neural system or whether shoulder asymmetry and upper limb inequality results in postural deformities of the spine.
Lapsen olkahermopunos voi vaurioitua synnytyksen yhteydessä, jos hermorakenteisiin kohdistuu liiallinen venytys lapsen hartioiden ja äidin synnytyskanavan epäsuhteen seurauksena.
Nearly half of the patients (43%) had asynchronous motion of the upper limbs during gait, which was associated with impaired upper limb function.
Yli puolet (56%) tutkituista oli saanut fysioterapiaa seurannan aikana.
In all, expect two patients, shoulder external rotation strength at a mean ratio 35% (range: 0―83%) and in all patients elbow flexion strength at a mean ratio of 41% (range: 0―79%) were impaired compared to the unaffected side.
Sittemmin Erbin pareesi ja olkahermopunoksen syntymävaurio ovat muodostuneet synonyymeiksi arkikielessä; osin virheellisesti, sillä Erbin pareesissahan on kyse olkahermopunoksen yläosan vauriosta eikä laajemmasta C5-C7 juurten tai ns. totaalivauriosta (C5-C8/Th1).
During the period covered by this study, 7.3% BPBP of patients that needed hospital treatment had a brachial plexus operation, which amounts to fewer than 10 operations per year in Finland.
Suomessa syntyy vuosittain noin 200 lasta, joilla todetaan olkahermopunoksen syntymävaurio.
Most of the patients had asymmetry of the shoulder region and a shorter affected upper limb, which is a probable reason for having an abnormal gait.
Potilaat, joilla vaurio käsitti koko olkahermopunoksen, liikelaajuus oli tätäkin huonompi.
In addition to the upper extremity, assessment of the spine and lower extremities were performed.
Vaikeammat hermon repeytymät aiheuttavat pysyviä muutoksia hartian ja yläraajan lihasten toimintaan ja raajan tuntoon.
It seems that better results of obstetric plexus surgery and more careful follow-up including opportunities for late reconstructive procedures will be expected, if the treatment is solely concentrated on by a few specialised teams.
Mahdollisia kasvun myötä kehittyviä ja aikuisikään vaikuttavia pysyviä haittoja ei ole voitu arvioida aikaisemmissa tutkimuksissa lyhyiden seuranta-aikojen vuoksi.
In contrast, roots from the C7 to Th1 that result in total injury together with C5 and C6 injury, are affected in fewer than half of the patients.
Vaikeiden vaurioiden keskittäminen 1-2 yksikköön Suomessa todennäköisesti parantaisi hoidon tuloksia ja potilaiden elämänlaatua.
Although, participation in physical activities was similar to that of the normal population, two-thirds of the patients reported problems.
Olkanivelen aktiiviset liikkeet olivat rajoittuneet noin 50% terveeseen puoleen verrattuna ja noin 30% kyynärnivelen ja käden liikelaajuuksien osalta.
However, BPBP did not have an effect on normal growth of the lower extremities or the spine.
Tutkimukseni mukaan olkahermopunoksen syntymävaurio ei aiheuttanut muutoksia potilaiden selän tai alaraajojen kehitykseen.
One-third of the patients needed help with ADL.
Näistä potilaista noin kolmasosalla käden puristusvoima oli nolla.
One-third of the patients experienced pain in the affected limb including all those patients (n=9) who had clavicular non-union resulting from surgery.
Tahattomia vammoja, kuten palovammat, estävä suojatunto puuttui jopa kolmannekselta näistä potilaista.
Since then, early results of brachial plexus surgery have been reasonably well documented.
Päivittäisistä askareista selviytymistä arvioitiin kyselytutkimuksella.
Conclusions: Most of the patients had persistent sequelae, especially of shoulder function.
Osalla potilaista vamma oli niin vaikea, että päivittäisten asioiden hoito oli hankalaa.
Almost all measurements for the total injury group were poorer compared with those of the C5-6 type injury group.
Reilun 13 vuoden seurannan aikana 63 potilaalle tehtiin raajan korjausleikkaus, joista yleisimpiä olivat olkanivelet liikelaajuutta vapauttavat leikkaukset.
However, from a clinical point of view not all primary results are maintained and there is also a need for later follow-up results.
Vasta 1980-luvun aikana leikkaushoito vakiintui ja samaan aikaan julkaistiin korjausleikkauksesta myönteisiä tuloksia.
The global energy consumption increases annually.
Maailman energiankulutus kasvaa joka vuosi.
One of the promising renewable energy sources is solar power.
Yksi lupaavista uusiutuvista energianlähteistä on aurinkoenergia.
The most successful solar cell technologies require expensive fabrication methods and materials.
Tehokkaimmat aurinkokennoteknologiat vaativat kalliiden materiaalien ja valmistusmenetelmien käyttöä.
Currently the competitiveness of solar power with the conventional energy sources is limited by the expensiveness of the solar cells.
Tällä hetkellä aurinkoenergian kilpailukykyä tavanomaisten energialähteiden kanssa rajoittaa aurinkokennojen kalleus.
Special attention is also devoted to different types of perovskite solar cells and their working principles.
Erityistä huomiota kiinnitettään myös erilaisten perovskiittiaurinkokennojen rakenteisiin ja niiden toimintaperiaatteisiin.
For atomic layer deposition processes the volatility of the halides presents a challenge, however encouraging preliminary results were obtained in the cases of binary iodide deposition such as cesium iodide and copper(I)iodide.
Atomikerroskasvatuksen tapauksessa halidien haihtuvuus on ongelma, mutta lupaavia alustavia tuloksia saatiin binäärijodidien kuten cesiumjodidin ja kupari(I)jodidin kasvatuksissa.
Although an electrodeposition process for cesium tin(II) iodide was developed, the morphology and phase of the deposits along with the stability of the electrodeposition solutions were difficult to control.
Vaikka sähkökemiallinen kasvatusprosessi pystyttiin kehittämään cesiumtina(II)jodidille, kalvojen morfologia ja faasi sekä kasvatusliuoksien pysyvyys olivat vaikeasti hallittavissa.
However, this situation can drastically change with the emergence of perovskite ternary halide solar cells.
Tämä tilanne voi kuitenkin rajusti muuttua uusien perovskiittiaurinkokennojen myötä.
During the last four years, the efficiency of perovskite solar cells was improved by a factor of 4 and the record holding devices now reach 16 % efficiency.
Viimeisten neljän vuoden aikana perovskiittiaurinkokennojen hyötysuhde on pystytty nelinkertaistamaan ja parhaiden aurinkokennojen hyötysuhde on 16 %.
These techniques are atomic layer deposition and electrodeposition.
Nämä menetelmät ovat atomikerroskasvatus ja sähkökemiallinen kasvatus.
In the experimental part of this thesis, an attempt is made to solve the scalability challenge by developing perovskite ternary halide deposition processes for techniques that have scalability as an inherent property.
Kokeellisessa osassa tätä skaalautumishaastetta koettiin ratkaista kehittämällä uusia perovskiittien kasvatusprosesseja käyttäen sellaisia kasvatusmenetelmiä, joille skaalattavuus on luontainen ominaisuus.
Conventional perovskite halide deposition methods are inexpensive but also limited to small area substrates.
Vaikka tavanomaiset perovskiittihalidien kasvatusmenetelmät ovat edullisia, niiden käyttö rajoittuu substraatteihin, joiden pinta-ala on pieni.
In order to reach economic feasibility the perovskite deposition methods must be scalable to large area substrates.
Taloudellisen kannattavuuden saavuttamiseksi perovskiittien kasvatusmenetelmien on oltava skaalautuvia.
Although the current supply of fossil and nuclear fuels is enough to meet the growing energy demand it is more sustainable for the society to rely more on renewable energy sources because of the environmental concerns of fossil fuel combustion and nuclear fission.
Hyödynnettävissä olevien fossiilisten ja ydinpolttoaineiden määrä riittää toistaiseksi kattamaan kasvavan energiakysynnän, mutta niihin liittyy isoja ympäristöongelmia.
The literature review is complemented by calculations on the existence and the optical properties of not yet studied perovskite ternary halides, and on lattice matching of different known perovskite halides in the context of multijunction perovskite solar cells.
Kirjallisuuskatsastusta täydentävät laskelmat, joiden avulla tutkittiin tuntemattomien ternäärisien perovskiittihalidien olemassaoloa ja optisia ominaisuuksia sekä tunnettujen ternäärisien perovskiittihalidien hilayhteensopivuuksia.
Perovskite ternary halides possess optical and electronic properties required for efficient light absorption in solar cells.
Ternäärisillä perovskiittihalideilla on sellaisia optisia ja sähköisiä ominaisuuksia, joita valon tehokas absorptio edellyttää, Tämän lisäksi ne koostuvat edullisista alkuaineista ja niitä voi helposti kasvattaa halvoilla sooli-geelimenetelmillä.
Literature review in this thesis focuses on classifying known perovskite ternary halides, their properties and deposition methods as well as highlighting discrepancies and most important knowledge gaps.
Tutkielman kirjallisuusosassa tutkitaan ja luokitellaan tunnettuja ternäärisiä perovskiittihalideja, niiden ominaisuuksia ja valmistusmenetelmiä.
These results can serve as a basis for the future research of both binary and ternary halide atomic layer deposition.
Nämä tulokset voivat toimia jatkotutkimuksen perustana.
Due to the novelty of perovskite solar cells there are formidable gaps in the knowledge of perovskite ternary halide properties and mechanisms of perovskite solar cell operation.
Ternäärisiä perovskiittihalideja on tutkittu syvällistesti ainoastaan viimeisten vuosien aikana, minkä vuoksi perovskiittien useimmat ominaisuudet sekä perovskiittiaurinkokennojen toimintaperiaatteet ovat pitkälti tuntemattomia.
The results were processed with the statistics program GRADISTAT 8.0.
Raekokomittausten tulokset käsiteltiin GRADISTAT 8.0 tilastointiohjelmalla.
This study utilized material from the CISU-project funded by the Academy of Finland (resolution 281143).
Työssä hyödynnettiin Suomen Akatemian rahoittaman CISU-projektin (päätös 281143) aineistoa.
The sediment consists of varying silt and sand deposits, in which both regular and irregular changes were seen.
Sedimentit olivat vaihtelevia siltti ja hiekkakerrostumia, joissa havaittiin sekä säännöllisiä että epäsäännöllisiä muutoksia.
At least three sedimentary units were recognized.
Tuloksista voitiin erottaa vähintään kolme sedimentaatioyksikköä.
The initial subsampling was made in Bremen in 2014 and the analysis in the laboratory of the Department of Geosciences and Geography of the University of Helsinki in 2015.
Näytteistä tehtiin osanäytteenotto vuonna 2014 Bremenissä ja näytteet analysoitiin 2015 Helsingin Yliopiston Geotieteiden ja maantieteen laitoksen maaperälaboratoriossa.
The sampling was done in 2013 during the Integrated Ocean Drilling Program Expedition 347 on two sites in the river Ångermanälven estuary in Sweden.
Tutkitut näytteet otettiin lokakuussa kuussa 2013 Itämeren sedimenttisyväkairauksissa (Integrated Ocean Drilling Program Expedition 347) Ruotsin Ångermanälven-joen jokisuulahdessa kahdelta eri näytepisteeltä.
A method, in compliance to the ISO 13320:2009 standard, was used in the laser diffraction particle size analysis.
Näytteet esikäsiteltiin ja analysoitiin ISO 13320:2009 standardin mukaisella laser diffraktio menetelmällä.
The area was freed from ice 10 500 years before present, after which the shore displacement has been notable.
Jokisuulahti on vapautunut jäätiköstä 10 500 vuotta sitten Ancylus-järvivaiheessa, jonka jälkeen rannan siirtyminen on ollut merkittävää.
Interpretations of the sedimentation environments were made and compared with the results of earlier studies.
Tulosten perusteella tehtiin tulkinta sedimentaatioympäristöstä ja sitä verrattiin samoista näytteistä aiemmin tehtyihin tutkimuksiin.
The varve deposition is an ongoing process in the estuary since several thousands of years, and it has been correlated to annual discharge, which makes the estuary interesting for palaeoenvironmental studies.
Alueella on kerrostunut usean tuhannen vuoden ajan vuosilustollisia savia, joista on voitu osoittaa lustojen paksuuden olevan yhteydessä vuosittaiseen sadantaan, mikä tekee alueesta paleoympäristötutkimuksen kannalta mielenkiintoisen.
Within the upper organic rich silt unit, the point of maximum salinity of the Baltic Sea was recognized.
Ylimmästä orgaanista ainesta sisältävästä silttiyksiköstä voitiin määrittää Itämeren suolaisuusmaksimipiste.
The aim of the study was to analyze the changes in the grainsize distribution and to link these changes to the environmental changes.
Tutkimuksen tarkoitus oli määrittää sedimenttisarjojen raekokojakaumaa ja sen muutoksia, ja pyrkiä liittämään muutokset paleoympäristössä tapahtuneisiin muutoksiin.
The area has had the highest rate of uplift in Fennoscandia since the last glaciation.
Ångermanälven-joki laskee Pohjanlahteen alueella, jossa maan kohoaminen on ollut voimakkainta Fennoskandiassa viimeisen jäänperääntymisen jälkeen.
The lower sandy unit showed indications of a glaciofluvial environment and also the change of distance to the source of the material.
Alimmaisessa hiekkaisessa sedimenttiyksikössä siinä havaittiin jäätikköjokiympäristöön viittaavia merkkejä sekä raekoon muutos materiaalin lähteen etäisyyden muuttuessa.
The unit was interpreted to the brackish Litorina Sea stage.
Yksikön tulkittiin kerrostuneen murtoveteen Litorina-merivaiheessa.
The resulting figures were compared between the sites and displayed as a function of depth.
Saatuja tuloksia ja tunnuslukuja sekä niiden muutosta vertailtiin syvyyden funktiona sekä näytepisteiden välillä.
The sedimentation environment has changed considerably from an ice proximal setting, through open sea to a less exposed estuary.
Näytepisteiden sedimentaatioympäristö on muuttunut voimakkaasti jään reunan vaikutuspiiristä, avoimen meren kautta nykyiseksi suojatuksi jokisuulahdeksi.
However the interpretation was the fresh water stage of the Ancylus Lake.
Yksikkö tulkittiin makeavetiseen Ancylus-järvivaiheeseen.
Also the effects of the shoreline displacement, as a coarsening of the sediment, with the decreasing distance to the source of the material, were noted.
Ylimmässä kerroksessa havaittiin myös rannansiirtymisen vaikutus raekokoon, raekoon pienenemisenä näytepisteiden lähestyessä kerrostuvan aineksen lähdettä.
The middle unit was more varied and the relationship between the two sites was more complex.
Keskimmäisessä yksikössä oli näytepisteiden välillä eniten vaihtelua ja vastaavuutta kerrostumien välillä oli, tutkimuksen tarkkuuden puitteissa, vaikea määrittää.
The interpretation was a fresh water lake and an ice proximal setting.
Yksikön tulkittiin olevan makean veden vaiheesta, jossa jäätikön läheisyys ja sulamisvedet ovat vielä voimakkaasti vaikuttaneet kerrostuvan aineksen laatuun.
Also the water content and loss-on-ignition (LOI) was determined from selected samples.
Valikoiduista näytteistä mitattiin myös vesipitoisuus ja hehkutushäviö.
On top of this I try to open up the main goals of the program.
Tämän lisäksi avaan ohjelman päämääriä.