natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The fundamental concepts of the research are power, style and space.
Tutkimuksen kannalta tärkeät käsitteet ovat valta, tyyli ja tila.
Nevertheless, it was a reminder of the existence of the Emperor in Helsinki.
Palatsi oli kuitenkin muistutus helsinkiläisille keisarin olemassaolosta.
In the second half of the 19th century 28 pieces of mainly Finnish art were acquired.
1800-luvun toisella puoliskolla palatsiin kerättiin 28:n teoksen kokoelma pääosin suomalaista taidetta.
During the First World War the Palace served as a military hospital and in 1917 during the Russian Revolution it was taken over by the Russian military committee.
Ensimmäisen maailmansodan aikana palatsi toimi sotasairaalana ja vuonna 1917 Venäjän vallankumouksen aikana sen otti haltuunsa sotilaskomitea.
The Emperor very seldom visited the palace and it was infrequently used for ceremonial purposes.
Keisari kävi palatsissa hyvin harvoin ja muutenkin se oli vain vähäisessä edustuskäytössä.
Finland gained independence during the same year, but the building became the Presidential Palace only after many phases in 1919, when it was transformed into one of the central buildings of political activity in the country.
Suomi itsenäistyi vielä samana vuonna, mutta rakennuksesta tuli monien vaiheiden jälkeen Presidentinlinna vasta 1919, jolloin se muuttui päivittäisessä käytössä olevaksi maan keskeiseksi rakennukseksi.
In the end of 1890s the interior of the palace was renovated, and the building was enlarged in 1907.
Palatsin sisutusta uudistettiin 1890-luvun lopulla ja siihen valmistui laajennusosa 1907.
Emperors' and Presidents' recidence in Helsinki 1837-1940
Valta, tyyli ja tila : Keisarien ja presidenttien residenssi Helsingissä 1837-1940
The research is based on facts about the building, its preserved objects and furniture and existing documents.
Tutkimus perustuu rakennuksen, säilyneiden esineiden ja dokumenttien yhdistämiselle sekä kohteen sijoittamiseen eri konteksteihin.
The palace was decorated partially with the furniture that had been acquired in 1819 from St Petersburg for the old residence of the Governor General, and partially with new furniture bought in St Petersburg and Helsinki.
Palatsi sisutettiin osin vanhaan kenraalikuvernöörin taloon 1819 hankituilla Pietarilaisilla kalusteilla sekä Pietarista ja Helsingistä hankituilla uusilla kalusteilla.
New traditions of a now independent Finland were developed there on top of the heritage of the period of Finnish autonomy in the Russian Empire.
Itsenäisen Suomen uudet traditiot rakentuivat siellä pitkälti Venäjän vallan ajan perinnön päälle.
In 1837, Emperor Nicholas I ordered the buying an old merchant s house to serve as the Imperial Palace of Helsinki.
Keisari Nikolai I määräsi 1837, että Helsingin keisarilliseksi palatsiksi ostetaan vanha porvaristalo.
The interior of the palace would bear a strong similarity to that of the much larger Winter Palace of St Petersburg, whitch was redecorated around the same time.
Palatsin sisustus tuli olemaan varsin samankaltainen kuin samaan aikaan uudelleen sisustetussa, sitä huomattavasti suuremmassa Pietarin Talvipalatsissa.
Later in the 1860s the furniture was complemented with acquisitions from Berlin.
Palatsiin hankittiin 1860-luvulla kalusteita Berliinistä.
The history of Finland s autonomy and independence are interestingly intertwined in the Palace.
Presidentinlinnassa yhdistyy mielenkiintoisella tavalla Suomen autonomian ja itsenäisyyden ajan historia.
Emperors and Presidents residence in Helsinki 1837 1940 The subject of this research is the Imperial Palace of Helsinki.
Keisarien ja presidenttien residenssi Helsingissä 1837 1940 Kansatieteen alaan kuuluvan tutkimuksen kohteena on Venäjän valtakuntaan kuuluneen Suomen suuriruhtinaskunnan pääkaupungin Helsingin keisarillisen palatsi, myöhempi itsenäisen Suomen Presidentinlinna erityisesti sisustuksen näkökulmasta.
The primary focus of this research is the interior design of the Palace between 1837 1940.
Aikarajauksena ovat vuodet 1837 1940.
These have been combined and studied in relation to different historical contexts.
Juuri sisustus linkitti nämä palatsit toisiinsa.
The mean age of patients was 82,4 years.
Potilaiden keski-ikä oli 82,4 vuotta.
86,9% (n=126) had declined renal function (GFR<80 ml/min).
Heistä 86,9 %:lla (n=126) oli jonkinasteinen vajaatoiminta (GFR<80 ml/min).
In total, pharmacists made 71 intervention recommendations.
Muutosehdotuksia tehtiin yhteensä 71.
GFR is declined approximately in two thirds of the aged.
Arviolta noin kahdella kolmasosalla iäkkäistä GFR on alentunut.
The most common drug-related intervention was changing the drug (25,4 %).
Yleisin lääkekohtainen muutos oli lääkkeen vaihto (25,4 %).
Approximately one third of patients with renal insufficiency are using inappropriate medicines or dosages.
Noin kolmasosa vajaatoimintapotilaista altistuu munuaisten kannalta epäsopiville lääkeaineille tai annoksille.
The most significant physiological changes are decreased renal blood flow and glomerular filtration rate (GFR).
Olennaisimmat toiminnalliset muutokset ovat munuaisverenkierron heikkeneminen ja glomerulussuodosnopeuden (glomerular filtration rate, GFR) laskeminen.
The estimated GFR was available for 145 patients (94,8%).
Munuaistoiminnan taso oli pystytty laskemaan 145 potilaalta (94,8 %).
Clinical significance of the interventions was not assessed.
Lääkitysmuutosten kliinistä merkitsevyyttä ei arvioitu.
The data consisted of 153 comprehensive medication reviews (CMRs) conducted by Farenta Oy.
Aineistona käytettiin Farenta Oy:n keräämiä lääkehoidon kokonaisarviointiraportteja (n=153).
These drug-related problems can be indentified and resolved during the comprehensive medication review procedure.
Lääkehoidon kokonaisarvioinnin avulla pystytään havaitsemaan näitä lääkitykseen liittyviä ongelmia ja ratkaisemaan niitä.
Dosages of drugs eliminated mainly by the kidney should be adjusted carefully in patients with renal insufficiency.
Pääasiassa munuaisten kautta muuttumattomana erittyvien lääkeaineiden annokset tulisi säätää tarkoin munuaisten vajaatoiminnan yhteydessä.
According to this study renal insufficiency among aged nursing home residents is common but underdiagnosed.
Tutkimuksen mukaan munuaisten vajaatoiminta on iäkkäillä hoivakotipotilailla yleistä, mutta alidiagnosoitua.
The aim of this study was to assess if comprehensive medication review can improve the quality of drug therapy among aged nursing home residents with impaired renal function.
Tässä tutkimuksessa selvitettiin lääkehoidon kokonaisarvioinnin vaikutuksia lääkehoidon asianmukaisuuteen iäkkäillä hoivakotipotilailla, joilla on munuaisten vajaatoiminta.
Of these, serum creatinine levels were within normal range or under in 73,8% of all patients with renal insufficiency.
Plasman kreatiniiniarvo oli normaalirajoissa tai sen alapuolella valtaosalla vajaatoimintapotilaista (73,8 %).
At least one intervention recommendation was approved as made in nearly one fourth (23,0%) of the patients with renal insufficiency.
Lähes neljäsosalla vajaatoimintapotilaista (23,0 %) vähintään yksi muutosehdotus hyväksyttiin sellaisenaan.
Cardiovascular drugs accounted for 33,8% of the intervention recommendations, nervous system drugs 19,7 %.
Muutosehdotukset liittyivät useimmiten sydän- ja verisuonisairauksien lääkkeisiin (33,8 %) sekä hermostoon vaikuttaviin lääkkeisiin (19,7 %).
In addition, the prevalence of renal insufficiency, degree of renal insufficiency diagnoses and relationship between serum creatinine and estimated GFR were assessed.
Lisäksi selvitettiin munuaisten vajaatoiminnan ja sen diagnoosien yleisyyttä sekä plasman kreatiniinipitoisuuden yhteyttä GFR-arvon perusteella määritettyyn munuaistoiminnan tasoon.
Physicians had documented 4,8% of renal insufficiency cases in clinical patient files.
Vajaatoiminta oli kirjattu potilastietoihin 4,8 %:lla vajaatoimintapotilaista.
With advancing age the kidneys undergo anatomical and physiological changes.
Munuaisissa tapahtuu ikääntymisen myötä rakenteellisia ja sitä kautta toiminnallisia muutoksia.
Serum creatinine level is used as a screening test for renal dysfunction.
Plasman kreatiniinipitoisuutta käytetään usein munuaistoiminnan kuvaajana, mutta iäkkäillä se on huono mittari.
Nevertheless, according to earlier studies renal insufficiency among elderly patients is underdiagnosed and renal function is often overlooked when prescribing.
Tutkimusten mukaan munuaisten vajaatoiminta on kuitenkin alidiagnosoitua ja sen huomioiminen lääkehoidossa puutteellista.
CMR case reports were used to assess intervention recommendations made by pharmacists because of renal insufficiency, other kidney-related findings and resulting medication-related interventions.
Raporteista analysoitiin munuaistoimintaan liittyvät lääkemuutosehdotukset, muut huomiot ja lopulliset lääkemuutokset.
Pharmacists identified inappropriate drugs due to renal function in 34,9% (n=44) of the patients with renal insufficiency.
Vajaatoimintapotilaista 34,9 %:lla (n=44) oli käytössään ainakin yksi lääke, josta lääkehoidon kokonaisarvioinnin suorittanut henkilö teki muutosehdotuksen heikentyneen munuaistoiminnan vuoksi.
Physicians approved 60,6% of the pharmacists' recommendations as made.
Yli puolet kaikista muutosehdotuksista hyväksyttiin sellaisenaan (60,6 %).
Instead, calculated GFR should be the preferred method in estimating kidney function among this patient group.
Iäkkäillä tulisi määrittää laskennallinen GFR-arvo.
The hypnotic phenomena have long been debated.
Hypnoosi on jo kauan ollut hyvin kiistanalainen aihe.
Additionally, hypnotic suggestibility is often measured only behaviourally, subjects are studied in masses and the role of individual responders is largely neglected.
Lisäksi herkkyys hypnoottisille suggestioille mitataan usein vain käyttäytymisen perusteella, koehenkilöitä tutkitaan joukkoina ja yksilöllisen vaihtelun osuus jää huomioimatta.
In scientific research, disagreements on the conceptual and methodological approach have led to controversial results and interpretations which heat up the debate.
Erot lähestymistavoissa, käsitteiden määrittelyssä ja menetelmien valinnassa ovat johtaneet eriäviin tuloksiin ja tulkintoihin, jotka kasvattanut kuilua eri näkemysten välillä entisestään.
These results support the occurrence of inimitable hypnotic modulations in some individuals and point out the need to examine hypnotic responders on a more individual basis.
Nämä tulokset vahvistavat käsitystä siitä, että hypnoosi voi vaikuttaa joihinkin yksilöihin tavalla, jota ei pystytä jäljittelemään, ja korostavat tarvetta tutkia enemmän hypnoosiin liittyvää yksilöllistä vaihtelua.
The comparative data for simulation were also obtained from a set of control subjects.
Vertailun vuoksi jäljittelyn aikaisia mittauksia tehtiin myös kolmelle kontrollikoehenkilölle.
Evident dissimilarities were found also among highly suggestible hypnotic responders.
Myös suggestioherkkien yksilöiden välillä oli huomattavia eroja.
One way to reach beyond mere behaviour to the level of experience without losing the individual variability is by combining posthypnotic suggestions, self-reports, psychophysiological measurement techniques and a case study approach.
Yksi tapa lähestyä käyttäytymisen taustalla olevaa kokemusta on käyttää posthypnoottisia suggestioita ja kyselyitä sekä mitata aivojen aktiivisuutta.
Results indicated differences in processing between the posthypnotic and simulation condition seen in the behavioural performance and to a lesser extent in the posterior N2 and P3 peaks of the ERP waves.
Tulokset osoittivat, että tutkittujen suggestioherkkien yksilöiden havaintojen käsittely oli erilaista posthypnoottisessa ja jäljittelytilanteessa, mikä näkyi enemmän käyttäytymisessä ja vähemmän aivojen sähköisessä aktiivisuudessa.
The present study examined the effects of suggested changes in the visual colour perception of simple geometric shapes in the posthypnotic and the simulation condition as measured by self-reports, reaction times, error rates and event-related potentials (ERPs).
Kokeiden aikana tarkasteltiin muutoksia reaktioajoissa, virheiden lukumäärissä ja aivojen tapahtumasidonnaisissa jännitevasteissa.
The case study approach was chosen and the focus was set on two highly suggestible hypnotic responders.
Tässä tutkimuksessa käytettiin suggestiota, joka ohjeisti näkemään tietyn kolmesta geometrisesta muodosta toisen värisenä kuin mitä se todellisuudessa oli.
There are indications that nicotine and opioids also have interactions in vivo, which may be partly explained with these receptor level interactions.
Nikotiinilla ja opioideilla on havaittu olevan yhteisvaikutuksia myös in vivo, jotka saattavat osittain selittyä havaituilla reseptoritason interaktioilla.
nAChRs consist of five subunits: nine different subunits have been identified so far, forming multiple different nAChR subtypes with different pharmacological properties.
nAChR:t koostuvat viidestä alayksiköstä, joita on tunnistettu toistaiseksi yhdeksän, muodostaen lukuisia eri nAChR-alatyyppejä.
Addictive drugs such as nicotine and opioids cause adaptive changes in central nervous system.
Riippuvuutta aiheuttavat yhdisteet kuten nikotiini ja opioidit aiheuttavat adaptiivisia muutoksia keskushermostossa.
Codeine, oxycodone and tramadol appear to affect as weak non-competitive antagonists of nAChRs.
Kodeiini, oksikodoni ja tramadoli ovat heikkoja ei-kilpailevia antagonisteja.
These results give further information of nicotine-opioid interactions at receptor level.
Nämä tulokset antavat lisätietoa nikotiinin ja opioidien reseptoritason yhteisvaikutuksista.
Functional interactions of nicotine and the opioids were studied with 86Rb+- efflux assay.
Nikotiinin ja opioidien toiminnallista yhteisvaikutusta nAChR:ssa tutkittiin 86Rb+- ulosvirtauskokeilla.
The aim of the experimental part of the pro gradu was to study in vitro interactions of nicotine and three different opioids, codeine, oxycodone and tramadol in SH-SY5Y cells.
Pro gradun kokeellisen osuuden tarkoituksena oli selvittää kolmen eri opioidin: kodeiinin, oksikodonin ja tramadolin ja nikotiinin yhteisvaikutuksia in vitro SH-SY5Y-solulinjassa, joka ilmentää endogeenisesti α3* ja α7-nAChR:ta.
nAChRs mediate the effects of endogenous agonist, acetylcholine, as well as commonly used substance of abuse, nicotine.
nAChR:t välittävät endogeenisen agonistin, asetyylikoliinin, lisäksi nikotiinin sekä useiden muiden ligandien, vaikutuksia elimistössä.
The opioids inhibited nAChR activation caused by nicotine without binding to the [3H]-epibatide binding site.
Opioidiagonistit kodeiini, oksikodoni ja tramadoli estävät nikotiinin nACh-reseptoreita aktivoivaa vaikutusta sitoutumatta 3H-epibatidiinin sitoutumispaikkaan.
nAChRs participate extensively in physiological functions and pathophysiological conditions.
Neuronaaliset kolinergiset nikotiinireseptorit (nAChR:t) vaikuttavat moniin elimistön fysiologisiin toimintoihin ja patofysiologisiin tiloihin.
Binding assays were performed with radioactive ligand [3H]-epibatidine.
Opioidien sitoutumista nAChR:hin tutkittiin reseptorisitoutumiskokein radioaktiivisen ligandin [3H]-epibatidiinin avulla.
Codeine, oxycodone and tramadol exhibited receptor level interactions with nicotine in SH-SY5Y cells.
SH-SY5Y-solulinjassa kodeiinilla, oksikodonilla ja tramadolilla todettiin olevan reseptoritason yhteisvaikutuksia nikotiinin kanssa, jotka välittyivät neuronaalisten nikotiinireseptorien kautta.
nAChRs are often expressed pre-synaptically and they modulate the release of other neurotransmitters.
nAChR:t ovat ligandin sitovia ionikanavareseptoreita, jotka esiintyvät laajalti eri aivoalueilla usein presynaptisesti moduloiden näin muiden keskushermoston välittäjäaineiden vapautumista.
In addition to binding site of acetylcholine, various allosteric binding sites have been identified in nAChRs.
NAChR:ssa on tunnistettu asetyylikoliinin sitoutumiskohdan lisäksi useita allosteerisia sitoutumiskohtia, joihin sitoutumalla ligandi voi moduloida agonistin vastetta.
No previous knowledge about information theory is assumed, and therefore the chapter starts with an introduction to information theory.
Koska lukijalta ei oleteta minkäänlaista etukäteistietoa informaatioteoriasta, kappale alkaa johdatuksella informaatioteoriaan.
Ergodic theory has developed into a large branch of mathematics, and so the Chapter 1 is only a brief glance at the subject.
Koska ergoditeoria on hyvin laaja matematiikan osa-alue, tämä kappale on aiheeseen vain lyhyt johdatus.
Chapter 2 discusses information theory and the Shannon-McMillan-Breiman theorem.
Kappaleen 2 aiheena on informaatioteoria ja Shannon-McMillan-Breiman -lause.
After this, we present the Shannon-McMillan-Theorem which states that stationary, ergodic processes with infite state space have the AEP.
Shannon-McMillan-Breiman -lause sanoo, että stationaarisella, ergodisella stokastisella prosessilla, jolla on äärellinen tila-avaruus, on asymptoottinen tasapartitiointiominaisuus.
Informally, a stochastic process has the AEP if almost all sample paths belong to a rather thin set, called the set of typical sequences, which despite having few elements contains most of the probability mass. Then we prove that independent and identically distributed processes have the AEP, and consider its consequences and applications such as data compression.
Karkeasti ottaen voidaan sanoa, että diskreetillä stokastisella prosessilla on asymptoottinen tasapartitiointiominaisuus, mikäli melkein kaikki sen realisaatiot kuuluvat alkioiden lukumäärältään pieneen, mutta todennäköisyysmassaltaan suureen tyypillisten jonojen joukkoon, joka käsitteenä määritellään kappaleessa tarkasti.
After this introduction, we study the entropy of stochastic processes, which in turn leads us to the Asymptotic Equipartition Property (the AEP).
Tämän jälkeen satunnaismuuttujien entropiasta siirrytään stokastisten prosessien entropian tutkimiseen, jonka jälkeen on mahdollista esittää käsite asymptoottinen tasapartitiointiominaisuus.
Since the theorem is a statement about ergodic stochastic processes and its proof utilises Birkho 's ergodic theorem, a whole chapter has been devoted to ergodic theory.
Koska tämä lause liittyy ergodisiin stokastisiin prosesseihin ja sen todistuksessa tarvitaan ergoditeorian tuloksia, olen ottanut ergoditeorian toiseksi tasavertaiseksi pääaiheeksi Shannon-McMillan-Breiman -teoreeman rinnalle.
Nevertheless, we will prove one of the most important theorems in ergodic theory, the before-mentioned Birkho 's ergodic theorem.
Eräs alan tärkeimmistä tuloksista, Birkhoffin ergodilause kuitenkin esitetään kappaleessa todistuksineen.
The subject of this Master's Thesis is Shannon-McMillan-Breiman theorem, a famous and important result in information theory.
Työn päätavoitteena on todistaa eräs versio informaatioteorian kuuluisasta tuloksesta, Shannon-McMillan-Breiman -teoreemasta.
All fundamental de nitions and theorems concerning the entropy of discrete random variables are provided.
Johdatuksessa keskitytään ennen kaikkea diskreettien satunnaismuuttujien entropiaan, jota koskevia lauseita ja aputuloksia esitetään runsaasti.
The rest of the thesis is then devoted to the rather long, but interesting proof of the theorem.
Paljastuu, että realisaatioiden jakamisella tyypillisiin ja ei-tyypillisiin jonoihin on mielenkiintoisia sovelluksia kuten tiedon tiivistäminen.
An Application of Ergodic Theory : The Shannon-McMillan Breiman Theorem
Kappaleen lopuksi määritellään käsite ergodinen stokastinen prosessi, joita Shannon-McMillan-Breiman -lauseen väite koskee.
This theorem is a strong statement about the average behaviour of certain stochastic processes (or dynamical systems), and it can be seen as a generalisation of the Strong Law of Large Numbers.
Todistus on monivaiheinen, ja se hyödyntää runsaasti erilaisia tuloksia informaatioteorian ulkopuolelta sekä punoo yhteen työssä aiemmin johdetut tulokset.
Effects may also vary between different brain areas.
Vaikutukset saattavat myös vaihdella eri aivoalueilla.
It is possible that the differences between genotypes are too small to be seen with microdialysis.
Erot genotyyppien välillä voivat olla niin pieniä, ettei niitä havaita mikrodialyysillä.
Its function is regulated by several kinases, phosphatase and protein-protein interactions.
Sen toiminta on tarkoin säädeltyä useiden proteiinikinaaisen, fosfataasien ja proteiini-proteiini-interaktioiden avulla.
Microdialysis was performed twice for every mouse on days 1 and 4.
Mikrodialyysi suoritettiin hiirille yhteensä kaksi kertaa, päivinä 1 ja 4.
The placements of microdialysis probes were verified from fixed brain sections after the experiments.
Mikrodialyysikoettimen paikka tarkistettiin kokeiden jälkeen aivoleikkeistä.
For that purpose, we used in vivo microdialysis in freely moving mice.
Tutkimusmenetelmänä käytettiin in vivo -mikrodialyysiä vapaasti liikkuvilla hiirillä.
This may be a sing from tolerance to the drug.
Tämä kertoo todennäköisesti merkittävän toleranssin kehittymisestä.
Dopamine transporter (Literature review) : GDNF’s role in addiction: Effects of amphetamine on striatal dopamine concentrations in MEN2B and GDNF-cKO mice (Experimental part)
Dopamiinitransportteri (kirjallisuuskatsaus) : GDNF:n merkitys addiktiossa : Amfetamiinin vaikutus striatumin dopamiinipitoisuuteen MEN2B- ja GDNF-cKO-hiirikannoilla (kokeellinen osa)
The altered expression of DAT may be related to several neurological diseases such as Parkinson's disease, addiction and ADHD.
DAT:n epänormaali toiminta on yhdistetty useisiin sairauksiin kuten Parkinsonin tautiin, addiktioon ja ADHD:en.
Microdialysis guide cannula was implanted in the dorsal striatum in the stereotaxic surgery and the mice were allowed to recover for 5-7 days.
Hiirille asennettiin anestesiassa ohjauskanyyli dorsaaliseen striatumiin, minkä jälkeen ne saivat toipua 5-7 päivää.
Experimental part: Glial cell line-derived neurotrophic factor (GDNF) plays important role in the survival and function of dopaminergic neurons, learning, memory and synaptic plasticity.
Kokeellinen osa: Gliasolulinjaperäisellä hermokasvutekijällä (GDNF) on tärkeä rooli dopamiinihermosolujen toiminnassa ja selviytymisessä sekä oppimisen ja muistin säätelyssä.
There's a great interest in the DAT and its regulation as its substrate, dopamine, mediates a wide array of physiological functions e.g. locomotor activity, cognition and the control of motivated behaviors.
Kiinnostus DAT:a ja se toimintaa kohtaan on suuri, sillä sen substraatti, dopamiini, osallistuu useiden fysiologisten toimintojen kuten liikeaktiivisuuden, kognition ja tunnetilojen säätelyyn.
The aim of this study was to investigate GDNF's role and mechanism of action in plasticity and function of the dopaminergic neurons projecting to striatum.
Nyt tehdyn tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää GDNF:n roolia ja toimintamekanismia striatumiin synapsoivien dopamiinineuronien toiminnassa ja plastisuudessa.
However, there was a difference between the dopamine outputs in days 1 and 4 in both MEN2B and GDNF-cKO mice: The striatal dopamine concentrations were significantly lower on the second microdialysis day.
Päiväefekti saatiin kuitenkin esille ensimmäisen ja toisen mikrodialyysin välillä, sillä striatumin dopamiinipitoisuudet olivat selvästi matalammat toisena mikrodialyysipäivänä.
To study DAT's function, several genetically modified mouse lines including DAT knockout mice, DAT knockdown mice and DAT knock in mice with elevated DAT levels have been generated.
DAT:n tutkimista varten on kehitetty myös useita muuntogeenisiä eläinmalleja, kuten DAT-poistogeeninen hiirikanta, DAT knock down -hiirinkanta, sekä DAT:a yli-ilmentävä knock in -hiirikanta.
Amphetamine increased the dopamine output in both mouse lines, but there were no statistically significant differences in striatal dopamine concentrations between genotypes neither after acute nor chronic administration.
Genotyyppien välistä eroa ei kuitenkaan havaittu, sillä amfetamiinin aiheuttaman nousu stritaumin dopamiinipitoisuudessa ei poikennut tilastollisesti merkitsevästi villityypin hiiristä niin akuutisti kuin toistetustikaan annosteltuna.