natgillin/translations-raw huggingface dataset:
These variants were shown to downregulate reporter gene expression in vitro.
Osoitimme, että nämä häviämät vähensivät reportterigeenin ekspressiota in vitro.
New candidate genes were identified: NOG and NANOS1 for hip joint incongruity and NOX3 and ARID1B for osteoarthritis.
Geenit NOG ja NANOS1 sijaitsivat lonkan inkongruenssiin liittyvällä alueella, kun taas geenit NOX3 ja ARID1B olivat nivelrikkoon liittyvällä perimän alueella.
Validation of associated loci for hip dysplasia has not been conducted to this extent before these studies, so an important step forward was taken in our latest study.
Lonkkaniveldysplasiaan liittyvien perimän alueiden validointi on ollut harvinaista ennen tätä tutkimusta, joten useiden perimän alueiden vahvistaminen tässä väitöskirjatutkimuksessa oli huomattava edistysaskel tutkimusalalle.
The highly polygenic nature of hip dysplasia has become evident after many years of arduous research conducted in numerous studies that have explained only a small proportion of the disease heritability in dogs.
Tämän sairauden perinnöllistä taustaa on selvitetty monissa eri tutkimuksessa lähes kahden vuosikymmenen ajan, mutta tulokset ovat selittäneet vain pienen osan sairauden periytymisasteesta.
Finally, finding causal variants has been uncommon.
Myös kausaalisten perimän muutosten löytäminen on ollut hidasta.
They also highlighted that mild hip dysplasia and the more severe disease forms may be induced by partially different genetic factors.
Tuloksemme korostavat, että lievä lonkkaniveldysplasia eroaa tämän sairauden vakavammista muodoista perimän tasolla.
This thesis addresses the genetic background of hip dysplasia, a complex hereditary disorder common in many species, including dogs and humans.
Lonkkaniveldysplasia on yleinen monitekijäinen sairaus, jota esiintyy kaikilla nisäkkäillä, kuten koirilla ja ihmisillä.
In Study I, genome-wide association analyses uncovered four loci that associated with the disorder with either protective or risk effects.
Ensimmäisessä osatyössä löysimme neljä perimän aluetta kahdessa eri kromosomissa, jotka liittyivät lonkkaniveldysplasiaan, ja joilla oli joko lonkkaniveldysplasialta suojaavia tai sairastumisriskiä lisääviä vaikutuksia.
Overall, our studies emphasise the complexity of the genetic background of hip dysplasia.
Kaikkiaan tässä väitöskirjatutkimuksessa tuotettu tieto korostaa sitä, kuinka monimutkainen lonkkaniveldysplasian perinnöllinen tausta oikeasti on.
A subsequent targeted resequencing and variant analysis found disease associated variants for multiple genes.
Yhden tällaisen alueen kohdennettu sekvensointi ja varianttianalyysi paljasti useita muutoksia koirien perimässä, jotka liittyivät lonkkaniveldysplasian ilmiasuun.
Deletion variants in the putative regulatory region of the gene NOG were found to protect against moderate-to-severe hip dysplasia.
NOG-geenin mahdollisella säätelyalueella olevat 24-27 emäksen häviämien havaittiin suojaavan koiria vakavammilta lonkkaniveldysplasian muodoilta.
Neddylation-pathway was found to be significantly enriched in a candidate gene set that included 254 genes from the 21 validated loci.
Vahvistetuilta perimän alueilta kootuista 254 kandidaattigeenistä tehtiin vuorovaikutusanalyysi, jossa havaitiin, että neddylaatio-polku oli rikastunut tässä geenisarjassa.
The genome-wide association analyses revealed three novel loci associated with hip joint incongruity and osteoarthritis.
Perimänlaajuinen assosiaatioanalyysi paljasti kolme perimän aluetta kolmesta eri kromosomista, jotka liittyivät eri lonkkanivelen epäyhdenmukaisuutta eli inkongruenssia kuvaavaan ilmiasuun sekä nivelrikkoon.
The regulatory NOG variants were an exciting finding, although their causality in hip dysplasia is yet to be revealed.
NOG-geenin häviämä-muutosten löytäminen ja niiden funktionaalisen merkityksen osoittaminen oli erityisen arvokasta, vaikka niiden kausaalisuus lonkkaniveldysplasiaan on vielä osoittamatta.
These studies have generated new, long-awaited knowledge about the complex genetic background of hip dysplasia and related osteoarthritis in dogs.
Tämä väitöskirjatutkimus on tuottanut merkittävää uutta tietoa lonkkaniveldysplasian sekä nivelrikon perinnöllisestä taustasta.
In Study II, different hip dysplasia and osteoarthritis phenotypes were investigated.
Toisessa osatyössä tutkimme erilaisia lonkkaniveldysplasiaa kuvaavia ilmiasuja sekä nivelrikkoa.
The studies included in this thesis revealed multiple new loci, a novel regulatory variant for a gene that is imperative to normal joint development and validated numerous loci that have been associated with the disorder.
Löysimme myös uuden perimän muutoksen, joka sijaistee nivelten normaalille kehitykselle oleellisen geenin mahdollisella säätelyalueella.
In Study III, a total of 21 loci on 14 different chromosomes were validated in across- and within-breed association analyses in a large cohort of dogs comprised of 10 breeds.
Vahvistimme yhteensä 21 perimän aluetta neljässätoista eri kromosomissa.
One locus was specific to the across-breed data.
Yksi näistä alueista ilmeni vain analyysissä, joka tehtiin yli rotujen.
Hematological stem cell transplantation (HSCT) is a widely used treatment for several life-threatening diseases, such as hematologic malignancies, and severe immunodeficiencies.
Veren kantasolujen siirtoa käytetään hoitomuotona useissa henkeä uhkaavissa verisairauksissa, kuten leukemioissa ja vaikeissa synnynnäisissä immuunipuutoksissa.
This thesis aims to answer HLA related questions that have arisen from the everyday work of an HLA laboratory and stem cell registry.
Väitöskirjan osatyöt pyrkivät vastaamaan HLA-laboratoriossa esiin nousseisiin, kantasolusiirtoprosessiin liittyviin kysymyksiin.
The acquired frequencies were compared to the similarly calculated frequencies of Germans, Swedes and Russians.
Suomalainen HLA-geenistö osoittautui Ruotsia, Saksaa ja Venäjää homogeenisemmaksi.
The results show that 25 % of Finns carry HLA haplotypes that are heavily enriched in the Finnish population and rare among other Europeans.
Lisäksi havaittiin lukuisia Suomessa yleisiä HLA-alleeliyhdistelmiä, jotka ovat erittäin harvinaisia muilla eurooppalaisilla.
Finnish patients carrying these haplotypes are more likely to receive domestic or mismatched stem cell transplants.
Suomalaiset rekisteriluovuttajat, jotka ovat perineet tällaisen Suomeen rikastuneen HLA-tyypin, näyttävät muita todennäköisemmin päätyvän luovuttamaan kantasolujaan.
Patients with pre-formed HLA-antibodies are often refractory to standard platelet products, and need platelets that are collected from specifically HLA selected blood donors.
Veren kantasolujen siirtoa odottavat ja siirron juuri saaneet potilaat tarvitsevat säännöllisesti myös verivalmisteita.
The results indicate that population specific extended HLA haplotypes can be assessed and might be used in predicting the probability of undesirable DPB1 mismatches in registry donor searches.
Tämän tekee HLA-geenien tutkimisesta ja sopivan kantasoluluovuttajan löytämisestä haasteellista.
International donor searches for patients carrying different combinations of 5-locus HLA-haplotypes resulted in diverse proportions of DPB1 matched donors, showing that non-random DPB1 associations are likely to exist in other populations as well.
Terveeltä kantasolujen luovuttajalta potilaalle tehtävänä se on monivaiheinen vaativa prosessi, josta vastaavia kantasolusiirtokeskuksia on esimerkiksi Suomessa vain Helsingin ja Turun yliopistollisissa sairaaloissa.
Since the description of the Human Leukocyte Antigen (HLA) system in the late 1950’s, it has become evident that for a successful allogeneic HSCT, a sufficient level of HLA matching between the patient and the stem cell donor must exist.
Riittävän hyvä kudossopeutuvuus potilaan ja kantasoluluovuttajan välillä on välttämätön edellytys veren kantasolujen siirron onnistumiselle.
However, as acute leukemias are a frequent indication for HSCT, HLA typing is often performed from samples containing a large proportion of leukemic cells, which are sometimes known to carry loss of heterozygosity (LOH) of the HLA complex.
Klassisista HLA-geeneistä tunnetaan satoja, osasta jopa tuhansia erilaisia geenimuotoja eli alleeleita.
The associations seem to be at least partly specific for Finland, as the retrospectively studied transplant pairs were significantly more often DPB1 matched if the donor had been domestic.
Lisäksi havaittiin, että suomalaiset rekisteriluovuttajat ovat ulkomaalaisia useammin kaikkien tutkittujen HLA-alleelien suhteen yhteensopivia suomalaisten potilaiden kanssa.
A HSCT for an individual patient includes numerous steps, and HLA laboratories as well as stem cell donor registries play an important role in many of these.
Kudossopeutuvuuden tasoa arvioidaan käytännössä tutkimalla joukko potilaan ja kantasoluluovuttajan HLA-geenejä, ja vertaamalla niitä toisiinsa.
We described the HLA typing history of five patients with LOH, and compared different HLA typing methods to assess their abilities to detect both HLA haplotypes of LOH patients.
Osatöistä ensimmäinen kuvasi leukemiapotilaiden HLA-tyypityksessä esiintyviä, leukemiasta johtuvia ongelmia, ja tutki niiden yleisyyttä.
In the first weeks post-HSCT all patients, even those with optimally matched transplants, undergo a period of severe cytopenias, and require platelet transfusion support.
Kun potilas on hankalasti HLA-immunisoitunut, myös verihiutaleluovuttajat valitaan HLA-tyypin mukaisesti.
This was performed by using the HLA typing results or Finnish Stem Cell Registry (FSCR) members.
Neljännessä osatyössä selvitettiin HLA-tyypitettyjen verihiutaleluovuttajien valintakriteereitä.
Furthermore, psalms were employed in various functions in the late Second Temple period: in addition to their use in private and communal devotional life, psalms were read, cited and interpreted as carrying a prophetic message for the contemporary reader.
Aiempi tutkimus on osoittanut, että ajanlaskun taitteessa juutalaisten pyhiin teksteihin kuuluvia psalmeja käytettiin kolmessa eri tarkoituksessa: 1) liturgisesti osana yksityistä ja yhteisöllistä hartauselämää, 2) niitä luettiin, siteerattiin ja tulkittiin siitä näkökulmasta, että psalmit sisältävät profeetallisen viestin kulloisenkin ajan tulkintayhteisölle, sekä 3) opiskeltaessa yhteisöjen omaa historiaa.
Since it is uncertain when the psalms gained authoritative status in Jewish communities, Paul’s use of the psalms sheds light on the matter: Paul seems to hold the psalms as authoritative by quoting from them in a similar manner as he does from the Pentateuchal and prophetic texts.
PSALMIT ARVOVALTAISINA JA PYHINÄ TEKSTEINÄ Koska ei ole varmaa tietoa, milloin psalmit saavuttivat arvovaltaisen aseman osana juutalaisia pyhiä kirjoituksia, Paavalin tavat käyttää psalmeja antavat vihjeitä psalmien asemasta.
Furthermore, the study covers the psalm quotations paired together or with another scriptural text and a selection of four individually occurring quotations from a psalm.
Psalmit toimivat myös itsessään Paavalille lähdetekstinä, kun hän pyrki tulkitsemaan psalmien sisältämiä profeetallisia ennusteita tai antamaan psalmien pohjalta eettistä opetusta.
Rather, he compiled and modified the quotations to fit into their new literary context.
Sen sijaan kirjoitukset toimivat itsessään auktoriteettina, joihin nojaten hän hakee vahvistusta ja tukea omalle opetukselleen.
The study focuses on clusters of explicit and subtle references to psalms in Paul’s Letter to the Romans and his First Letter to the Corinthians.
PSALMILAINAUKSET JA -VIITTAUKSET PAAVALIN KIRJEISSÄ Eksegetiikan eli raamatuntutkimuksen alalle sijoittuva väitöstutkimukseni käsittelee kreikankielisen Septuagintan psalmien käyttöä Paavalin kirjeissä.
Regarding the individually occurring quotations from psalms, this study shows that, in a similar manner as the Pentateuchal or the prophetic texts, Paul does likewise use psalms on their own to foster or to prove his argument (Rom 8:36; 15:3; 1 Cor 10:26; 2 Cor 4:11).
Paavali toimiikin esimerkkinä siitä, että myöhäisen toisen temppelin ajan (n. 200 eaa.–70 jaa.) juutalaisuudessa myös muut kirjoitukset kuin Pentateukki eli 1.–5.
Paul uses the psalms for legal exegesis and instruction for the right way to live, functions that were reserved only for the interpretation of the Torah in later rabbinic Judaism.
Septuaginta on antiikin aikana laadittu kreikankielinen käännös niistä juutalaisuuden pyhistä teksteistä, joista myöhemmin muodostui kristittyjen Vanha testamentti.
Moreover, psalms were used to study the history of the interpretive community.
Hänen psalmiviittauksissaan voi nähdä niin opetuksellista käyttöä, yhteisön historiantulkintaa kuin profeetallistakin ennustamista.
Although the knowledge of liturgy of the late Second Temple period is sparse, prayer is largely attested in written documents (literary depictions, papyri, inscriptions, DSS manuscripts), and hence it can be concluded that it played a central role both in private and public piety.
Vaikka on oletettavaa, että psalmeja käytettiin profetian ja opetuksellisen käytön lisäksi myös osana liturgiaa, psalmien liturginen tausta ei nähdäkseni ensisijaisesti valaise Paavalin tapaa käyttää psalmeja, sillä hän ei tarjoa kirjeidensä vastaanottajille psalmilainauksia hartauselämän materiaaliksi vaan omien argumenttiensa tueksi; niin opetuksellisessa kuin profeetallisessa käytössä.
Hence, Paul considers the psalms as enjoying authoritative status, and his use of them also strengthens their authority among the community reading Paul’s letters.
Myös Paavali ammensi psalmien kielestä ohjeistaessaan kirjeidensä vastaanottajia.
Paul's Use of Psalms : Quotations, Allusions, and Psalm Clusters in Romans and First Corinthians
Paavali käyttää psalmeja sekä suoraan lainaten (19 lainausta) että niihin epäsuorasti viitaten (noin 60 viittausta).
However, in this study I demonstrate that Paul did not rely on earlier formatted clusters of quotations, as has been claimed in previous studies.
Lisäksi kun Paavali lainaa juutalaisuuden pyhiä kirjoituksia, hän ei yleensä pyri osoittamaan sitä, että kirjoitusten profetia olisi toteutunut tapahtumissa, joista hän julistaa.
Keywords: cobalt; EDTA; sorption; titania; titanium antimonate; antimony oxide; Advanced Oxidation Techniques; UV-C; competing cations
Asiasanat: koboltti; EDTA; sorptio; titaanidioksidi; titaaniantimonaatti; antimonioksidi; kehittyneet hapetusmenetelmät; UV-C; kilpailevat kationit
One of the most harmful radionuclides responsible for the radiation exposure is Co-60 due to its relatively long half-life and high gamma decay energy.
Yksi haitallisimmista taustasäteilyn lähteistä on Co-60 suhteellisen pitkän puoliintumisaikansa ja korkean gamma hajoamisenergiansa vuoksi.
Even though the usage of EDTA in the nuclear industry has decreased, vast amounts of EDTA bearing radioactive liquid waste are stored in tanks.
Vaikka EDTA:n käyttö ydinvoimateollisuudessa on vähentynyt, suuret määrät EDTA-pitoisia nestemäisiä jätteitä löytyy varastoituna säiliötankkeihin.
These solutions can contain organic complexing agents, like ethylenediaminetetraacetic acid (EDTA).
Nämä liuokset voivat sisältää orgaanisia kompleksinmuodostajia, kuten etyleenidiamiinitetraetikkahappoa (EDTA).
This results in radiation background which should be minimized in order to protect the plant personnel.
Aktivoitumisesta aiheutuvaa taustasäteilyä tulisi pyrkiä minimoimaan ydinvoimalaitosten työntekijöiden suojaamiseksi.
In order to remove the radioactive cobalt isotopes from the surface of the structures of the reactor, decontamination solutions can be used.
Radioaktiivisten koboltin isotooppien poistaminen reaktorimateriaalien pinnoilta voidaan tehdä dekontaminaatioliuoksia käyttämällä.
In addition, the waste solutions quite often contain high concentrations of stable metals and only trace concentrations of radioactive cobalt.
Liuokset sisältävät usein myös huomattavan pitoisuuden stabiileja metalleja ja ainoastaan hivenainepitoisuuden radioaktiivista kobolttia.
This creates a challenge since the removal of cobalt-EDTA complexes may not be possible by using conventional methods, like ion exchange.
EDTA muodostaa koboltin kanssa kompleksiyhdisteitä, joiden poistaminen liuoksesta ei välttämättä ole mahdollista konventionaalisia menetelmiä, kuten ioninvaihtoa hyödyntämällä.
Other sorbent materials under study were synthesized titanium antimonates and antimony oxides.
Muut tutkitut sorptiomateriaalit olivat laboratoriossa valmistettuja titaaniantimonaatteja, sekä antimonioksideja.
A commercial titania based ion exchange material CoTreat® (manufactured by Fortum Power and Heat Oy) was tested in combination with different Advanced Oxidation Techniques including ozonation and ultraviolet (UV) irradiation.
Kaupallisella titaanioksidilla, CoTreat®:lla (Fortum Power and Heat Oy), saatiin hyviä tuloksia liuoksista, joita oli ensin hapetettu otsonoinnilla ja ultraviolettivalolla.
Interfering ions, like calcium or nickel in the solution affected the cobalt sorption efficiency of antimony oxide.
Koboltin erottamista häiritsevät ionit, kuten kalsium ja nikkeli, heikensivät antimonioksidien sorptiokykyä koboltille.
During the operation of nuclear power plants, the plant's reactor materials can be corroded.
Ydinvoimalaitosten reaktorimateriaalit voivat korrodoitua ja aktivoitua voimalaitoksen käytön aikaisissa olosuhteissa.
The stability of cobalt-EDTA complexes is rather high and efficient oxidation methods are required for the degradation of the complexes.
Koboltti-EDTA komplekseilla on korkea stabiilisuus ja niiden hajottamiseen vaaditaan tehokkaita menetelmiä, kuten edistyneitä hapetusmenetelmiä.
The titanium antimonates were tested without the oxidation of EDTA and proved their usability to remove cobalt especially in acidic solutions.
Titaaniantimonaatteja testattiin ilman EDTA:n hapetusta ja happamissa liuoksissa koboltti saatiin erotettua liuoksista tehokkaasti.
However, the obtained results were encouraging and the possibility to use antimony oxide as an efficient sorbent for cobalt from aqueous nuclear waste became clear.
Tästä huolimatta antimonioksidit osoittautuivat tehokkaiksi materiaaleiksi radioaktiivisen koboltin erottamiseen nestemäisistä jätteistä.
When the synthesized antimony oxides were studied, it was noticed that UV irradiation had a favourable effect on the cobalt sorption efficiency even in the absence of EDTA in the solution.
Ultraviolettivalolla oli suotuisa vaikutus antimonioksidien kykyyn erottaa kobolttia EDTA-pitoisista liuoksista, sekä liuoksista, jotka eivät sisältäneet EDTA:ta.
The dissertation summarizes the usability evaluations of different inorganic sorbent materials for the cobalt uptake in EDTA bearing solutions.
Näiden menetelmien tutkiminen, sekä koboltin erottaminen liuoksista epäorgaanisilla sorptiomateriaaleilla muodostavat tämän väitöskirjan tavoitteen.
Due to this dynamic complexity, community and ecosystem level responses to climate change are still relatively poorly understood.
Tällaisten välillisten vaikutusten monimutkaisuuden takia yhteisöjen ja ekosysteemien vasteita ilmastonmuutokseen tunnetaan vielä puutteellisesti.
Thus, species-specific effects of a changing environment are expected to affect the whole food web.
Näin ympäristömuutosten vaikutusten yksittäisiin lajeihin voidaan odottaa välittyvän ravintoverkkojen rakenteeseen ja toimintaan.
Climate change is affecting species distributions and phenologies.
Ilmastonmuutos muuttaa eliöiden levinneisyysalueita ja vuotuista elämänrytmiä.
At the same time, the Arctic has been warming twice as fast as the rest of the globe, likely accentuating the effects of climate change.
Arktisten alueiden ilmasto muuttuu nopeammin kuin missään muualla, minkä seurauksena myös eliöyhteisöjen muutokset ovat mahdollisesti korostuneita.
These changes may in turn affect how species interact with each other.
Se missä ja milloin lajit esiintyvät, vaikuttaa välttämättä myös niiden vuorovaikutuksiin muiden lajien kanssa.
In this thesis I use the Arctic ecosystem to fill in some of this knowledge gap.
Väitöskirjassani tutkin arktisten ravintoverkkojen yhtä osa-aluetta.
Parasitoid communities in localities which have experienced more temperature rise during the summer period were characterized by a higher proportion of parasitoids using lepidopteran hosts, and a larger than expected proportion of these are idiobiont.
Niiden osuutta parasitoidiyhteisöissä eripuolilla Arktista selittää keskimääräistä ilmastoa paremmin se kuinka paljon kesälämpötilat ovat alueella nousseet, etenkin suhteessa syksyn lämpötiloihin.
I also investigate the spatial patterns of specific type of herbivory, the florivory on Avens flowers by a specialist herbivore Sympistis zetterstedtii.
Tutkin miten perhosten parasitoidilajit esiintyvät pienilmaston muuttuessa, kun noustaan ylöspäin Kaakkois-Grönlannin Zackenberg-laaksossa sijaitsevan vuoren rinnettä.
I organize a similar sampling at a geographical scale, which includes latitudinal variation in climate as well as regions which have experienced different types of climate change.
Tutkin koko parasitoidiyhteisöjen toiminnallista rakennetta eripuolilla Arktista aluetta, jossa eri alueiden sekä ilmasto-olot että niissä viime vuosikymmeninä tapahtuneet muutokset eroavat toisistaan leveysasteesta ja merivirroista riippuen.
I specifically study how climatic factors affect each species in the community, whether species’ responses be predicted based on species traits such as parasitism strategy (koinobiontism versus idiobiontism), and whether different trophic levels respond in concert.
Selvitän miten sää- ja ilmastotekijät kytkeytyvät parasitoidiyhteisöjen rakenteeseen ja niiden perhosisäntien lapinvuokolle aiheuttamiin tuhoihin erisuuruisilla mittakaavoilla ja ajanjaksoilla.
In my thesis, I concentrate on a module of the total food web, the insect parasitoids, insect herbivores and a widespread flowering plant, Mountain Avens (Dryas).
Siihen kuuluvat lapinvuokko (keskeinen kukkakasvi), sen kukkia syövät perhoset (etenkin pörhönopsayökkönen), lapinvuokkoa pölyttävät kaksisiipiset ja ennen muuta perhosten ja kaksisiipisten toukkia ravinnokseen käyttävät loispistiäiset ja kärpäset, eli parasitoidit.
The spatial pattern in the relative timing of snowmelt was similar between the years, but with earliest melting areas showing the most variability.
Lapinvuokoille aiheutuneiden tuhojen määrä noudattaa tätä samaa kaavaa: suurimpien tuhoprosenttien sijaitessa maiseman lämpimimmissä ja kuivimmissa osissa eli niissä osin Arktista aluetta, jossa erityisesti kesälämpötilat ovat nousseet voimakkaasti.
Parasitoid communities in a changing Arctic climate : from species traits to ecosystem functioning
Tutkimukseni keskittyykin tarkastelemaan ilmaston muutoksen ekosysteemitason vaikutuksia vähälajisten arktisten eliöyhteisöjen avulla.
I find that warm and dry conditions increase both overall parasitoid occurrence and the levels of herbivory.
Tutkimuksessani havaitaan systemaattisia eroja erilaisten parasitoidiryhmien vasteissa sää- ja ilmastotekijöihin.
This suggests that even isolated communities in pristine environments are susceptible to climate induced change.
Tuloksissa korostuu myös, että eri alueiden ilmastoissa tapahtuvat muutokset ovat erilaisia, joten myös niiden paikalliset ekosysteemivaikutukset poikkeavat toisistaan.
In the first chapter I asses both how plant and arthropod phenologies respond to climatic factors over time, but also how the landscape level patterns in snow conditions are changing.
Tutkimukseni viittaa vahvasti siihen, että lajien välillä on systemaattisia eroja siinä, miten ne reagoivat sää- ja ilmastotekijöihin.
Furthermore, I study the parasitism rates of parasitoids in the larvae of this particularly abundant moth.
Tämä näkyy myös niitä ravintonaan käyttävien parasitoidien osuudessa Arktiksenlaajuisesti.
Also, the manner in which parasitoid abundance translates into parasitism rate in Sympistis larvae was different between the two influential species.
Lisäksi paremmin kylmiin olosuhteisiin soveltuvaa elintapaa noudattavat parasitoidilajit (koinobiontit eli hivuttajat) näyttäisivät kesälämpötilojen noustessa käyvän suhteessa harvinaisemmiksi.