natgillin/translations-raw huggingface dataset:
There is strong evidence that the spring recovery and phenological events of many plant species have already advanced in Europe.
Aikasarja-analyysien perusteella on havaittu, että kasvillisuuden keväänherääminen on keskimäärin aikaistunut Euroopassa.
The formation of atmospheric concentrations of biogenic volatile organic compounds (BVOCs) are linked to the intensity of biological activity.
Ilmakehän säätelymekanismien kannalta keskeisten orgaanisia hiilivety-yhdisteiden muodostuminen on yhteydessä biologiseen aktiivisuuteen.
In northern latitudes, temperature is the key factor driving the temporal scales of biological activity, namely the length of the growing season and the seasonal efficiency of photosynthesis.
Lämpötila on keskeinen biologisista aktiivisuutta, kuten kasvukauden pituutta ja fotosynteesiä, säätelevä ympäristötekijä pohjoisella havumetsävyöhykkeellä.
However, it was recommended that sequential models would be more appropriate tools when the onset of the growing season is estimated under a warmer climate.
Sen sijaan fenologinen malli, joka huomio lepokauden aikaisen lämpötilavaatimuksen, on todennäköisesti tarkempi ilmaston muuttuessa.
In a boreal forest, changes in the annual cycle, especially the temperature requirement in winter, would have an impact on the atmospheric BVOC composition.
Erityispiirteenä boreaalisille puulajeille on lepokaudenaikainen lämpötilavaatimus, jolla voi olla tulevaisuudessa vaikutusta biologisen aktiivisuuden käynnistymisen ajankohtaan ja tätä kautta aina ilmakehän orgaanisten hiilivetyjen pitoisuuksiin asti.
New knowledge about the temperature dependence of the concentrations of biogenic volatile organic compounds in a boreal forest stand was obtained.
Tutkimustuloksia tarkastellaan orgaanisten hiilivetyjen näkökulmasta ja pohditaan, mitä mahdollisia vaikutuksia ilman lämpötilan muutoksilla voisi olla boreaalisen metsän orgaanisiin hiilivety pitoisuuksiin.
The fundamental status of the Thermal Time model in predicting the onset of spring recovery was confirmed.
Tutkimuksen perusteella voidaan todeta, että ns. yksinkertaistettu lämpösumma-malli ennustaa parhaiten lehteentulon päivämäärän.
This result draws attention to the critical question of the seasonal efficiency of coniferous species to emit organic compounds under a warmer climate.
Tätä tietoa voidaan hyödyntää arvioitaessa orgaanisten hiilivety päästöjä ja ilmakehäpitoisuuksia muuttuneissa ilmasto-olosuhteissa.
The reproduction and survival of the Ural owl, in fact their whole life, is tied to the dramatically fluctuating vole densities.
Viirupöllön elämä, esim. lisääntyminen ja selviytyminen, on tiukasti sidoksissa paikallisiin myyräkantoihin, jotka vaihtelevat noin kolmen vuoden sykleissä.
Individuals face variable environmental conditions during their life.
Elämän aikana moni ympäristötekijä, niin biologinen kuin fyysinenkin, vaihtelee.
Although egg size is in general thought to be a fixed characteristic of an individual, this highly heritable trait in the Ural owl is also remarkably plastic in relation to the changes in vole numbers, Ural owls are laying the largest eggs when their prey is most abundant.
Tutkimukseni pohjaa pääosin pitkäaikaisaineiston analysointiin, mutta yhdessä osajulkaisussa tutkin pesintää edeltävän lisäruokinnan vaikutusta viirupöllön munakokoon sekä emon poikasille välittämään immuniteettiin.
Individual females show different levels of nest defense aggressiveness.
Plastisuudessa on myös eroja yksilöiden välillä ainakin munakoossa ja pesänpuolustuksen aggressiivisuudessa.
Genetic adaptation to a novel environment happens through natural selection.
Pesänpuolustusaggressiivisuus on viirupöllöllä yksilöllinen ominaisuus, jota luonnonvalinta suosii.
I show that egg size, timing of the onset of incubation and nest defense aggressiveness are plastic traits with fitness consequences for the Ural owl.
Väitöskirjassani tutkin viirupöllön lisääntymiseen liittyviä ominaisuuksia (munakoko, immuniteetti, haudonta, pesän ja poikasten puolustus) suhteessa myyräkantojen muutoksiin.
Asynchronous hatching is beneficial to offspring survival in Ural owl.
Haivaitsin, että viirupöllön poikaset hyötyvät asynkronisesta kuoriutumisesta, sillä poikaskuolleisuus oli suurempaa synkronisissa pesyeissä.
These findings on plasticity in reproduction related traits suggest that variable environments indeed promote plasticity.
Päätulokset kertovat, että ravintotilanteen jopa dramaattisesta vuosittaisesta vaihtelusta johtuen, kaikki tutkimani lisääntymiseen liittyvät ominaisuudet ovat plastisia.
For example, eggs are costly to produce.
Toisaalta, munakoolla havaittiin olevan positiivisia vaikutuksia lentopoikasten painoon.
If the food conditions vary significantly between breeding seasons it is useful to be able to adjust the clutch and egg size according to the food abundance.
Munakoon havaittiin olevan periytyvää sekä kanalisoivan luonnonvalinnan alaisena siten, että kaikkein pienimmät ja suurimmat munat eivät kuoriutuneet yhtä hyvin kuin keskikokoiset munat.
Timing of incubation is an important underlying cause for asynchronous hatching in birds.
Lintujen pesimisajankohtien aikaistuminen ilmaston lämpenemisen seurauksena on hyvä esimerkki kelpoisuuteen vaikuttavan ominaisuuden plastisuudesta.
Phenotypic plasticity may also be beneficial for individual if the environment is highly variable.
Plastisuuden ajatellaan olevan sopeuma ympäristön vaatimuksiin.
The Ural owl (Strix uralensis) is a long-lived and sedentary species.
Viirupöllö on pitkäikäinen paikkalintu.
Timing of the onset of incubation is an individual-specific property and plastic in relation to clutch size.
Haudonnan aloittamisen ajoittuminen on viirupöllönaaraan päätös, jossa on systemaattista vaihtelua yksilöiden välillä.
Further, individual laying date clutch size reaction norms have been shown to vary in the amount of plasticity.
Yksilöstä itsestään riippumattomiin olosuhteiden vaihteluihin sopeutuminen on selviytymisen ja kelpoisuuden kannalta hyvin tärkeää.
Aggressiveness is positively correlated with the phenotypic plasticity of aggressiveness.
Päätös vaikuttaa siihen, miten synkronisesti pesye kuoriutuu.
My work considers a number of important fitness-related traits showing phenotypic plasticity in all of them.
Väitöskirjassani tutkimani ominaisuudet ovat evolutiivisesti merkittäviä.
Habitat loss and fragmentation affect not only species diversity but also the relative abundances of the species and, consequently, species interactions and fungal successional pathways.
Elinympäristöjen häviäminen ja pirstoutuminen vaikuttavat lajien monimuotoisuuden lisäksi myös lahottajasienilajien suhteellisiin runsauksiin, lajien välisiin vuorovaikutussuhteisiin ja yhteisöjen kehityskulkuihin.
Taking the landscape perspective into account in the design and development of conservation measures is critical while striving to halt the decline of forest biodiversity in an ecologically effective manner.
Maisemataso on huomioitava suojelusuunnittelussa ja sen kehittämisessä, kun tavoitteena on metsäluonnon monimuotoisuuden vähenemisen hidastaminen ekologisesti tehokkaalla tavalla.
The data were collected from 496 sites, including woodland key habitats, clear-cuts with retention trees, mature managed forests, and natural or natural-like forests in southern Finland and Russian Karelia.
Tutkimme kaikkiaan 496 kohdetta, jotka olivat avainbiotooppeja, säästöpuuhakkuita, varttuneita talousmetsiä tai luonnontilaisen kaltaisia metsiä.
In particular, there is only limited information on why certain fungal species have responded negatively to habitat loss and fragmentation, while others have not.
Pitkälti avoin kysymys on esimerkiksi se miksi juuri tietyt lajit ovat kärsineet elinympäristöjen häviämisestä ja pirstoutumisesta.
The data considered in the thesis comprise altogether 98,318 dead-wood objects, with 43,085 observations of 174 fungal species.
Tutkimusaineisto käsittää yhteensä 43 085 esiintymää 174 lajista, joista 58 lajia (1964 esiintymää) on uhanalaisia tai silmälläpidettäviä.
The results show that connectivity at the local, landscape and regional scales is important especially for the highly specialized species, many of which are also red-listed.
Paikallisen, maisema- ja alueellisen tason kytkeytyneisyydellä on suuri merkitys etenkin ekologisesti erikoistuneille lajeille, joista monet ovat uhanalaisia tai silmälläpidettäviä.
The findings of my thesis highlight the importance of protecting well-connected, large and high-quality forest areas to maintain forest biodiversity.
Väitöskirjani tulosten perusteella hyvin kytkeytyneiden, suurten ja hyvälaatuisten metsäalueiden suojelu on tärkeämpää kuin pienten eri puolilla metsämaisemaa sijaitsevien laikkujen suojelu.
Key habitats might supplement the forest protection network if they were delineated larger and if harvesting of individual trees was prohibited in them.
Avainbiotoopit voivat auttaa monimuotoisuuden turvaamisessa suojelualueverkoston täydentäjinä mikäli ne rajataan nykyistä selvästi suuremmiksi ja mikäli niissä ei sallita varovaisiakaan hakkuita.
It is thus critical to measure the availability of resources in a way that takes into account the ecological requirements of the species.
Lahopuiden lukumäärää, kokoa ja monimuotoisuutta on tärkeää painottaa tavalla joka huomioi kiinnostuksen kohteena olevien lajien ekologiset vaateet.
Understanding the mechanisms behind species declines would be essential for the design and development of ecologically effective and scientifically informed conservation measures, and management practices that would promote biodiversity in production forests.
Lajistollisen monimuotoisuuden parantaminen edellyttää ekologisesti tehokkaita ja tutkimustietoon perustuvia suojelutoimenpiteitä ja talousmetsien käsittelyn käytäntöjä.
Despite much research on forest biodiversity in Fennoscandia, the exact mechanisms of species declines in dead-wood dependent fungi are still poorly understood.
Metsäluonnon monimuotoisuutta on tutkittu Fennoskandiassa paljon.
Small habitat patches distributed across the landscape are likely to contribute only marginally to protection of red-listed species, especially if habitat quality is not substantially higher than in ordinary managed forest, as is the case with woodland key habitats.
Tämä pätee etenkin avainbiotooppien kaltaisille laikuille, joiden laatu ei ole lahopuusta riippuvaisten lajien kannalta tavanomaista talousmetsää selvästi parempi.
In this thesis I study the ecology of polypores and their responses to forest management, with a particular focus on why some species have declined more than others.
Olen väitöskirjatyössäni tutkinut lahottajasienilajien ekologiaa sekä sitä millä tavoin metsätalous vaikuttaa tähän lajiryhmään.
I show that the most relevant way of measuring resource availability can differ to a great extent between species seemingly sharing the same resources.
Tutkimukseni osoittaa että lahopuuston kokonaistilavuus kuvastaa huonosti lahottajasienilajeille käytössä olevan resurssin määrää suurelle osalle lajistosta.
Social isolation for a long time period had strong effects on exploratory behaviour, but also on learning and memory.
Yksin asuminen (sosiaalinen isolaatio) vaikutti voimakkaasti tutkimuskäyttäytymiseen sekä oppimiseen ja muistiin.
During the last 10-15 years interest in mouse behavioural analysis has evolved considerably.
Kiinnostus hiiren käyttäytymistutkimukseen laboratorio-olosuhteissa on kasvanut huomattavasti molekyylibiologian ja geenitekniikan menetelmien kehittymisen johdosta viimeisten 10-15 vuoden aikana.
The most sensitive traits were the exploratory and emotional behaviour, as well as motor and nociceptive functions.
Erittäin herkkä tässä suhteessa oli liikkumis- ja tutkimusaktiivisuus sekä ahdistuneisuus, mutta myös motorinen kyky ja kipuaisti.
These included tests for exploratory and locomotor activity, emotional behaviour, sensory functions, and cognitive performance.
Koesarjassa pystytään arvioimaan eläinten liikkumista ja aktiivisuutta, emotionaalista tilaa, sensorisia ja motorisia kykyjä sekä oppimista ja muistia.
Therefore, it may be essential to repeat some of the tests in naïve animals for assuring the phenotype.
Saattaa olla tarpeellista toistaa kokeita uusilla hiirillä ilman edellistä testikokemusta.
Our findings highlight the importance of careful consideration of genetic background for analysis of mutant mice.
Väitöskirjatyöstä saadut havainnot korostavat geneettisen taustan tärkeyttä geenimuunneltujen hiirten tutkimisessa.
The first aim of our study was to establish a framework for behavioural phenotyping of genetically modified mice.
Väitöskirjatyöni (eräs) tavoite oli perustaa sopivat ja kattavat koeasetelmat erilaisten geneettisesti muunneltujen hiirten käyttäytymisen analyysia varten.
All experiments revealed significant interactions between strain and environmental factors (test history or housing condition) indicating genotype-dependent effects of environmental manipulations.
Kaikissa kokeissa todettiin merkittävää vuorovaikutusta kannan ja olosuhteiden välillä.
Therefore, with some limitations it is possible to study how genes participate in regulation of physiological functions and to create models explaining genetic contribution to various pathological conditions.
Geenien poistamisen tai siirtämisen avulla on mahdollisuus arvioida geenien toimintaa fysiologisissa prosesseissa sekä sairausmekanismeissa.
Additionally we studied the behavioural effect of sex differences, test history, and individual housing.
Tämän lisäksi tutkittiin uroshiirillä myös kokemuksen ja yksinasumisen vaikutusta.
The driving force is development in molecular biological techniques that allow manipulation of the mouse genome by changing the expression of genes.
Sisäsiittoisissa hiirikannoissa on huomattavia ilmiasun eroja, joten geenimuunneltujen hiirten analyysissä on tärkeää ottaa huomioon myös geneettinen tausta.
Evaluation of methods and applications for behavioural profiling of transgenic mice
Väitöskirjatyössä tutkittiin kannasta ja sukupuolesta johtuvia käyttäytymiseroja viidessä hiirikannassa.
Water hardness had no effect on pyrene toxicity.
Humusaineilla ei myöskään ollut vaikutusta pyreenin toksisuuteen pimeässä.
In this context the main objective of this thesis was to investigate the bioavailability of selected ecotoxicologically relevant chemicals (cadmium, benzo(a)pyrene, and pyrene) in various European surface waters and to show the importance of certain water chemistry characteristics in interpreting the bioavailability and toxicity results.
Työn tarkoituksena oli tutkia ekotoksikologisesti merkittävien kemikaalien (kadmiumin, pyreenin ja bentso(a)pyreenin) biosaatavuutta ominaisuuksiltaan erilaisissa makeissa vesissä ja osoittaa veden humusaineiden ja kovuuden merkitys tulkittaessa toksisuustestien tuloksia.
Results indicate that the typical physicochemical characteristics of boreal freshwaters should be considered carefully in local and regional risk assessment of chemicals concerning the Fennoscandian region.
Sen vuoksi niitä tulisi tarkastella huolellisesti Pohjoismaita koskevissa kemikaalien paikallisissa ja alueellisissa riskinarvioinneissa.
The protective role of humic substances and water hardness against cadmium toxicity was also observed in Lumbriculus variegatus, although D. magna was more sensitive to cadmium.
Humusaineiden ja veden kovuuden todettiin suojaavan vesikirppua (Daphnia magna) ja harvasukasmatoa (Lumbriculus variegatus) kadmiumin toksisuudelta, vaikka vesikirppu olikin herkempi kadmiumille kuin harvasukasmato.
When the hardness of humic lake water was artificially elevated, the acute toxicity of cadmium decreased, although the proportion of free cadmium increased.
Kun veden kovuutta nostettiin keinotekoisesti kovaksi tai erittäin kovaksi, kadmiumin sitoutuminen humusaineisiin väheni ja sen vapaa pitoisuus vedessä kasvoi.
Since the ambient water chemistry may affect the availability of chemicals, the total aqueous concentration of a chemical may be insufficient to predict the bioconcentration, subsequent biological response, and thus risk.
Paikallisen vesiympäristön ominaisuudet vaikuttavat siihen, kuinka suuri osuus vesistöön joutuneen kemikaalin kokonaispitoisuudesta on biosaatavaa eli voi kertyä eliöihin.
The bioavailability of cadmium to Daphnia magna was examined in very soft humic lake water.
Kadmiumin biosaatavuutta tutkittiin suomalaisissa humusvesissä, jotka ovat luontaisesti erittäin pehmeitä.
Physicochemical characterization of freshwater samples from Finland, Sweden, the Netherlands, and Spain revealed that water hardness and pH decreased and the quantity and quality of humic substances changed considerably in this geographical series from south to north.
Tässä väitöskirjatyössä määritettiin Alankomaista, Espanjasta, Ruotsista ja Suomesta peräisin olevien vesinäytteiden ominaisuuksia ja humusaineiden laatua.
Nevertheless, the humic substances played a protective role in the photo-enhanced toxicity of pyrene under UV-B radiation.
Sen sijaan UV-altistuksessa todettuun toksisuuden lieventymiseen humusvedessä lienee syynä UV-säteilyn vaimeneminen tummassa humusvedessä ja siten pyreenin mahdollisen valomuutunnan estyminen.
Humic substances acted as complexing ligands with both PAHs, but the bioavailability of the more lipophilic benzo(a)pyrene to D. magna was affected more by humic substances than that of pyrene.
Humusaineiden määrän lisäksi niiden laatu (erityisesti aromaattisuus), vaikuttivat pyreeniä rasvahakuisemman bentso(a)pyreenin sitoutumiseen ja kertymiseen, mikä ilmeni verrattaessa kahta humuspitoisuudeltaan identtistä vesinäytettä.
The decreased bioavailability of cadmium in hard water was a result of effective competition for uptake by the hardness cations, especially calcium ions.
Tämä johtui veden kovuutta aiheuttavan kalsiumin kilpailusta kadmiumin kanssa sitoutumisessa humusaineisiin ja kertymisessä eliöihin.
Humic substances as natural ligands decreased the free and bioavailable proportion of cadmium in soft lake water.
Kadmiumin sitoutuminen humusaineisiin vähensi sen vapaata ja siten biosaatavaa pitoisuutta vedessä, mikä ilmeni myös merkitsevästi hitaampana akkumulaationopeutena ja vähäisempänä toksisuutena kuin humuksettomassa vertailuvedessä.
As a consequence the uptake rate and the acute toxicity decreased compared with the humic-free reference.
Tällöin esimerkiksi veden kovuus väheni ja humusaineiden määrä kasvoi.
The sources and physicochemical properties of aerosols were investigated in detail, based on various measurements (1) in southern Finland during selected long-range transport (LRT) pollution episodes and unpolluted periods and (2) over the Atlantic Ocean between Europe and Antarctica during a voyage.
Hiukkasten lähteitä ja fysikaalis-kemiallisia ominaisuuksia selvitettiin monilla mittauksilla, jotka tehtiin (1) Etelä-Suomessa valikoitujen kaukokulkeumaepisodien ja puhtaiden jaksojen aikaan sekä (2) Atlantin valtamerellä Euroopan ja Etelämantereen välisen merimatkan aikana.
Characterisation and source identification of pollution episodes caused by long-range transported aerosols
Kaukokulkeutuneiden aerosolien aiheuttamien saaste-episodien luonnehtiminen ja lähteiden selvittäminen
Over the Atlantic Ocean, the individual particle composition of small-sized (Dp ~ 1-3 μm) coarse mode particles was affected by continental aerosol plumes to distances of at least 100-1000 km from the coast (e.g. pollutants from industrialized Europe, desert dust from the Sahara and biomass-burning aerosols near the Gulf of Guinea).
Atlantin valtamerellä mantereilta peräisin olevat aerosolit vaikuttivat hiukkaskoostumukseen ainakin 100-1000 km etäisyydellä rannikosta (mm. saasteita Euroopasta, autiomaapölyä Saharasta ja biomassan poltosta peräisin olevia aerosoleja Guineanlahden lähettyviltä).
Furthermore, the frequency of LRT pollution episodes of fine particles in southern Finland was investigated over a period of 8 years, using long-term air quality monitoring data.
Lisäksi pienhiukkasten kaukokulkeumaepisodien yleisyyttä tutkittiin ilmanlaadun seurantatulosten perusteella Etelä-Suomessa kahdeksan vuoden jaksolla.
At an urban background site in Helsinki, the updated WHO guideline value (24-h PM2.5 mean 25 μg/m3) was exceeded during 1-7 LRT episodes each year during 1999-2006.
Maailman terveysjärjestön (WHO) ohjearvo pienhiukkasten vuorokausipitoisuudelle (25 µg/m3) ylittyi Helsingin kaupunkitausta-asemalla Kalliossa 1-7 kaukokulkeumaepisodin aikana vuosittain jaksolla 1999-2006.
The diameter of aerosol particles (Dp) varies between ~0.001 and ~100 μm.
Aerosolihiukkaset ovat ilmassa leijuvia nestemäisiä ja kiinteitä hiukkasia, joiden koko vaihtelee 0,001 ja 100 μm (mikrometri = millimetrin tuhannesosa) välillä.
In southern Finland, the annual mean PM2.5 mass concentrations were low but LRT caused high peaks of daily mean concentrations every year.
Pienhiukkaspitoisuudet ovat vuositasolla matalia Etelä-Suomessa, mutta kaukokulkeumaepisodit aiheuttavat korkeita vuorokausipitoisuushuippuja joka vuosi.
Thus, the LRT of continental aerosols had significant impacts on the composition of the marine boundary-layer atmosphere and seawater.
Mantereisista lähteistä peräisin olevilla aerosoleilla on näin ollen merkittäviä vaikutuksia sekä ilmakehän että meriveden koostumukseen kaukana niiden lähdealueista.
Fine particles (PM2.5: Dp < 2.5 μm) are especially interesting because they are the most harmful and can be transported over long distances.
Erityisesti pienhiukkaset (PM2,5 eli koko alle 2,5 μm) voivat aiheuttaa vakavia ympäristö- ja terveyshaittoja.
Thus, the aging of particles has significant impacts on their chemical, hygroscopic and optical properties, which can largely alter the environmental and health effects of LRT aerosols.
Kaukokulkeutumisen aikana yksittäishiukkasiin oli kertynyt ja sekoittunut useita kemiallisia komponentteja (ns. internal mixing), mikä voi muuttaa voimakkaasti hiukkasten aiheuttamia ympäristö- ja terveysvaikutuksia.
During unpolluted periods when air masses arrived from the north, the proportions of marine aerosols increased.
Merisuolahiukkasten osuus kasvoi, kun ilmamassat saapuivat pohjoisesta hyvin puhtailla mittausjaksoilla.
The chemical analysis of individual particles showed that the proportions of several anthropogenic particle types increased (e.g. tar balls, metal oxides/hydroxides, spherical silicate fly ash particles and various calcium-rich particles) in southern Finland during an LRT episode, when aerosols originated from the polluted regions of Eastern Europe and some open biomass-burning smoke was also brought in by LRT.
Avopaloista ja ihmistoiminnasta peräisin olevien hiukkastyyppien (mm. tervapallot, metallioksidit/hydroksidit, pallomaiset lentotuhkahiukkaset ja kalsiumrikkaat hiukkaset) lukumääräosuudet kasvoivat kaukokulkeumaepisodien aikaan.
The aim of this thesis is to study the impact on air quality by pollution episodes of long-range transported aerosols affecting the composition of the boundary-layer atmosphere in remote and relatively unpolluted regions of the world.
Tässä työssä tutkittiin, kuinka kaukokulkeutuneiden aerosolien aiheuttamat saaste-episodit vaikuttavat ilmanlaatuun.
In conclusion, integration of the results obtained using different measurement techniques captured the large spatial and temporal variability of aerosols as observed at terrestrial and marine sites, and assisted in establishing the causal link between land-bound emissions, LRT and air quality.
Useita mittausmenetelmiä yhdistelemällä saadut tulokset osoittivat, että erilaisten kaukokulkeutuneiden aerosolien vaikutus ilmanlaatuun vaihtelee voimakkaasti ajan ja paikan suhteen sekä mantereella että merellä.
In unpolluted rural regions of southern Finland, both accumulation mode particles and small-sized (Dp ~ 1-3 μm) coarse mode particles originated mostly from LRT.
Suomessa, sekä maaseudulla että kaupungeissa, suurin osa ilmassa leijuvasta pienhiukkasmassasta on kaukokulkeutunut maan rajojen ulkopuolelta.
The strongest LRT episodes of fine particles resulted from open biomass-burning fires but the emissions from other anthropogenic sources in Eastern Europe also caused significant LRT episodes.
Voimakkaimpien kaukokulkeumaepisodien aikaan Suomeen kulkeutui Itä-Euroopan maastopalojen ja peltojen kulotusten päästöistä peräisin olevia hiukkasia.