natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the midbrain, GABAergic neurons contribute to the regulation of locomotion, nociception, defensive behaviours, fear and anxiety, as well as sensing reward and addiction.
Ne ovat myös osallisina psyykkisissä sairauksissa kuten ahdistuksessa ja masennuksessa sekä erilaisten riippuvaisuuksien synnyssä.
This study focuses on the molecular mechanisms specifying the GABAergic fate, and the developmental origins of midbrain GABAergic neurons.
Tässä tutkimuksessa olemme kartoittaneet keskiaivojen alueet, jotka tuottavat GABAergisiä hermosoluja.
Third, we have identified unique developmental properties of GABAergic neurons that are associated with the midbrain dopaminergic nuclei, the substantia nigra pars reticulata (SNpr) and ventral tegmental area (VTA).
Lisäksi olemme karakterisoineet eri GABAergisten hermosolujen osapopulaatioiden ominaisuuksia, keskittyen muista keskiaivon GABAergisista soluista poikkeavien ventraalisten GABAergisten hermosolujen syntyhistoriaan.
These studies also have implications on the origin of distinct anatomical and functional GABAergic subpopulations in midbrain.
Tutkimus lisää ymmärrystämme keskiaivojen GABAergisten hermosolujen kehityksestä ja monimutkaisuudesta.
The genetic association analysis suggested that the alpha-actinin-4 gene, encoding an actin-filament cross-linking protein of the podocytes, may contribute to susceptibility for diabetic nephropathy.
Tutkimustulokset viittaavat siihen, että tietyt muutokset alfa-aktiini-4 geenissä saattavat altistaa diabeettisen munuaistaudin kehittymiselle.
The glomerular epithelial cells and their intercellular junctions, termed slit diaphragms, are essential components of the filtration barrier in the kidney glomerulus.
Podosyytti on monihaarainen epiteelisolu, joka verhoaa munuaisen hiussuonikeräsiä, ja ainutlaatuinen soluliitos eli välihila liittää solujen haarautuneet jalkalisäkkeet toisiinsa.
Another nephrin-like molecule, Nphs1as was cloned in mouse, however, no expression was detected in the kidney but instead in the brain and lymphoid tissue.
Tässä työssä myös eristimme ja kuvailimme hiiren Nphs1-geenin vastakkaiselta eli antisense-juosteelta tuotettavan lähetti-RNA:n, jota ei kuitenkaan tuoteta munuaisissa, mutta molekyyli saattaa osallistua nefriinin säätelyyn muissa kudoksissa.
Filtrin is a novel podocyte-expressed protein with localization at the slit diaphragm, and the downregulation of filtrin seems to be characteristic for human proteinuric diseases.
Väitöskirjatutkimuksessa havaitsimme, että aikaisemmin tuntematon, nefriinin kaltainen proteiini filtriini ilmentyy munuaiskeräsissä ja paikantuu podosyyttien väliseen soluliitokseen.
In addition, altered distribution of filtrin in injured glomeruli was observed, with the most prominent decrease of the expression in focal segmental glomerulosclerosis.
Lisäksi totesimme kliinistä aineistoa hyödyntämällä, että filtriinin määrä on vähentynyt munuaiskerästulehdusta ja diabeettista munuaistautia sairastavilla potilailla.
Interestingly, the nephrin and filtrin genes, NPHS1 and KIRREL2, locate in a head-to-head orientation on chromosome 19q13.12.
Vuonna 1998 suomalainen tutkimusryhmä paikansi synnynnäistä nefroosia aiheuttavan NPHS1-geenin, jonka tuottama proteiini nefriini paikannettiin myöhemmin podosyyttien välihilaan.
The genes encoding filtrin, densin-180, NEPH1, podocin, and alpha-actinin-4 were analysed, and polymorphisms at the alpha-actinin-4 gene were associated with diabetic nephropathy in a gender-dependent manner.
Valitsimme ehdokasgeeneiksi podosyyttien välihilan toimintaan osallistuvia geenejä ja tutkimme geenivaihteluja tyypin 1 diabeetikoilla.
The role of the slit diaphragm-associated genes for the development of diabetic nephropathy was investigated by analysing single nucleotide polymorphisms.
Munuaisen suodatusmekanismin toiminnan tarkempi tuntemus onkin tärkeää, kun kehitetään uusia munuaissairauksien hoitomenetelmiä.
In congenital nephrotic syndrome of the Finnish type, mutation of nephrin leads to disruption of the permeability barrier and leakage of plasma proteins into the urine.
Väitöskirjan viimeinen osatyö kuuluu suomalaiseen FinnDiane-tutkimukseen, ja työssä kartoitimme diabeteksen aiheuttaman munuaistaudin perinnöllisiä taustatekijöitä.
In the context of the crucial role of nephrin for the glomerular filter, filtrin appears to be a potential candidate molecule for proteinuria.
On mahdollista, että filtriini on osana munuaistaudin patologisissa prosesseissa.
Nephrin-associated molecules in human glomerular diseases
Synnynnäinen nefroosi on vastasyntyneillä ilmenevä vakava perinnöllinen munuaissairaus.
Differences between the sites and clones were small, while fairly large variation was found between the individual trees and growing seasons.
Kasvupaikkojen ja kloonien väliset erot olivat pieniä, kun taas yksittäisten puiden ja kasvukausien välinen vaihtelu oli melko suurta.
The natural monolignol, coniferyl alcohol, and chlorinated anilines could be incorporated into the lignin polymer in vivo and in vitro, respectively.
Luonnollista monomeeria, koniferyylialkoholia, ja kloorattuja aniliineja voitiin sitoa ligniinipolymeeriin in vivo ja in vitro.
The purpose was to follow variation in the radial growth rate, wood properties and lignin content and to modify wood lignin with a natural monolignol, coniferyl alcohol, by making use of inherent wood peroxidases.
Tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää sädekasvunopeuden, puun ominaisuuksien ja ligniinipitoisuuden vaihtelua sekä modifioida ligniiniä luonnollisella monomeerilla, koniferyylialkoholilla, käyttäen hyväksi puussa olevia peroksidaasientsyymejä.
Wood blocks were treated with coniferyl alcohol by using a vacuum impregnation method.
Puunäytteet käsiteltiin koniferyylialkoholilla alipainekyllästysmenetelmää käyttäen.
The cutting clones maintained clone-dependent wood properties in the different growing sites although variation between trees was high and climatic factors affected growth.
Havainnot osoittivat, että pistokaskloonien ominaisuudet säilyivät eri kasvupaikoilla, vaikka puiden välinen vaihtelu oli suurta ja ilmastotekijät vaikuttivat kasvuun.
Three different Norway spruce cutting clones growing in three environments with different soil and climatic conditions were studied.
Työssä tutkittiin kolmea erilaista kuusipistokaskloonia, jotka kasvavat kolmella maaperä- ja ilmasto-olosuhteiltaan erilaisella kasvupaikalla.
The lignin content of heartwood, sapwood and earlywood was determined by applying Fourier transform infrared (FTIR) spectroscopy and a principal component regression (PCR) technique.
Sydän-, pinta- ja kevätpuun ligniinipitoisuus määritettiin infrapunaspektroskopian (FTIR) ja pääkomponenttiregression (PCR) avulla.
During the synthetic lignin preparation 3,4-dichloroaniline became bound by a benzylamine bond to β-O-4 structures in the polymer and it could not be released by mild acid hydrolysis.
3,4-dikloorianiliini sitoutui synteettisen ligniinin β-O-4 rakenteisiin bentsyyliamiinisidoksella.
The effect of impregnation was assessed by FTIR and by a fungal decay test.
Käsittelyn vaikutus arvioitiin FTIR:llä ja puun kestävyys testattiin lahotuskokeen avulla.
The coniferyl alcohol impregnation increased the content of different lignin-type phenolic compounds in the wood as well as wood decay resistance against a white-rot fungus, Coriolus versicolor.
Koniferyylialkoholi-käsittely lisäsi puun ligniinin kaltaisten fenolisten yhdisteiden pitoisuutta ja kestävyyttä valkolahottajasientä (Coriolus versicolor) vastaan.
In addition, the incorporation of chlorinated anilines into lignin was studied with synthetic model compounds and synthetic lignin preparations to show whether unnatural compounds originating from pesticides could be bound in the lignin polymer.
Työssä tutkittiin myös torjunta-aineiden hajoamistuotteiden, kloorattujen aniliinien, sitoutumista ligniinipolymeeriin synteettisten malliaineiden ja synteettisen ligniinin avulla.
The slowest growing clone had the lowest sapwood lignin content and the highest latewood proportion, weight density, MOE and MOR.
Hitaimmin kasvaneen kloonin pintapuun ligniinipitoisuus oli pienin, kesäpuuosuus ja tiheys suurimmat ja lujuusominaisuudet parhaimmat.
Trees from a medium fertile site had the lowest growth rate and the highest latewood proportion, weight density, modulus of elasticity (MOE) and MOR.
Viljavalla kasvupaikalla kuusen kasvunopeus ja pintapuun ligniinipitoisuus olivat suurimmat mutta kesäpuuosuus, tiheys ja murtolujuus pienimmät.
The effect of lignin content and lignin modification on Norway spruce wood properties and decay resistance
Koniferyylialkoholi-käsittely paransi puun kestävyyttä lahottajasientä vastaan.
The average volumes of mature aspen were 5.3 m3/ha in continuous old-growth, and 0.8 m3/ha in managed forests.
Yhtenäisessä vanhassa metsässä keskimääräinen järeän haavan määrä oli 5.3 m3/ha ja talousmetsässä 0.8 m3/ha.
Clonal structure was investigated both by morphological characters and by DNA-based markers (microsatellites).
Kloonirakennetta tutkittiin tunnistamalla klooneja morfologiaan perustuen ja DNA-menetelmin (mikrosatelliitit).
Only few seedlings occurred on humus.
Vain muutama taimi sai alkunsa humuksella.
The seeds were found to maintain their germinability longer than has earlier been thought to be possible.
Siementen itämiskyky säilyi kauemmin kuin aikaisemmin on havaittu.
In addition, small aspen trees were surveyed on sample plots.
Lisäksi kartoitettiin pienet puut otannan avulla.
Clonal structure does not explain the spatial aggregation, since average size of the clones was only 2.3 ramets, and most clones (70 %) consisted of just one ramet.
Kloonirakenteella ei ole juurikaan vaikutusta spatiaalisuuteen, sillä haavan kloonikoon havaittiin olevan hyvin pieni, keskinäärin vain 2.3 runkoa / klooni.
To study the regeneration and population structure, mature aspens were recorded in old-growth and managed forests in eastern Finland based on a large-scale inventory (11 400 ha).
Uudistumista ja populaatiorakennetta on tutkittu Kainuussa kartoittamalla järeät haavat laajalta alueelta (11 400 ha) niin talous- kuin vanhasta metsästä.
Additionally, I have investigated the emergence and survival of seedlings as well as the seed quantity and quality in crosses between the European and hybrid aspen.
Lisäksi olen tutkinut siementaimien alkukehitystä ja selviytymistä sekä siementen määrän ja laadun eroja risteytettäessä metsä- ja hybridihaapaa eri lämpötiloissa.
In my thesis, I have studied the structure of aspen populations in terms of number, size, clonal and demographic properties.
Väitöskirjassani olen tutkinut haavan populaatiorakennetta selvittämällä puiden kokoa, lukumäärää, ikää sekä kloonirakennetta talous- ja vanhoissa metsissä.
Interspecific crosses produced more seeds with higher quality than intraspecific crosses.
Risteytyskokeessa todettiin, että lajien väliset risteytykset tuottivat enemmän ja itämiskykyisempää siementä kuin lajien sisäiset risteytykset.
Through asexual reproduction aspen forms clones, groups of genetically identical trees (ramets).
Juurivesoja kasvattamalla haapa muodostaa kloonin eli ryhmän geneettisesti identtisiä puita.
Survival of the seedlings was low, and strongly dependent on moisture, but also on seedbed conditions.
Taimien eloonjääminen oli vähäistä ja kosteusolot vaikuttivat kylvöalustan ohella eloonjäämiseen.
Seedling emergence was most successful in mineral soil especially, when the site had been burned.
Kylvökokeissa taimia syntyi parhaiten kivennäismaalla, erityisesti kulotetulla alalla.
The European aspen (Populus tremula) is a keystone species for biodiversity in boreal forests.
Metsähaapa (Populus tremula) on tärkeä laji biodiversiteetin kannalta, sillä lukuisat muut eliölajit käyttävät haapaa ravintonaan tai pesäpaikkanaan.
The small size of the clones suggests that most of them are relatively young.
Pieni kloonikoko voi johtua mm. kloonin nuoresta iästä, mikä viittaisi siihen, että suvullinen lisääntyminen haavalla voi olla oletettua yleisempää.
More emphasis should be given to sparing aspens in thinnings and to retaining of mature aspens in regeneration cutting in managed forests.
Taimikonhoidossa ja harvennushakkuissa tulisi suosia voimallisemmin haapaa ja uudistushakkuissa tulisi jättää haapasäästöpuita.
When temperature was elevated, germination of hybrid aspen seeds increased more than seeds from P. tremula x P. tremula crosses.
Kun lämpötila oli korkeampi, risteytykset, joissa hybridihaapa oli mukana, tuottivat itämiskykyisempää siementä kuin metsähaapojen väliset risteytykset.
However, the future of aspen may be threatened, because large aspens have mostly been removed from managed forests, whereas regeneration and the long-term persistence of mature trees are subjects of concern in protected areas.
Suojelualueilla haavan uudistuminen on puolestaan häiriintynyt, sillä metsäpalot estetään nykyisin tehokkaasti ja haapa on pioneeripuulajina yleisin metsäsukkession alkuvaiheessa.
This could be explained by site type, disturbance history and / or limitations in seed dispersal.
Tämä selittyy osin kasvupaikkavaatimuksilla, mutta myös haavan uudistumisstrategialla, joka edellyttää häiriötekijöitä (esim. metsäpalot, tuulenkaadot), jotka esiintyvät usein laikuttaisesti.
Long-term persistence of aspen in protected areas can only be secured by restoration measures creating sufficiently large gaps for regeneration.
Runkolukusarjoja tutkimalla voidaan kuitenkin todeta, että haavan määrä tulee vähenemään jyrkästi suojelualueilla, koska uudistumista ei juuri tapahdu.
These results suggest that hybrid aspen may have a significant genetic impact on the European aspen, and this effect may become strengthened by climate warming.
Ilmaston lämmetessä tällä voi olla vaikutuksia lajien väliseen geenivirtaan.
Aspen is a pioneer tree, and it can reproduce both sexually by seed and asexually by root suckers.
Haapa lisääntyy sekä suvullisesti siemenestä että suvuttomasti juurivesojen avulla, mitä on pidetty pääasiallisena lisääntymismuotona.
Seedling emergence and survival was studied with two sowing experiments.
Kylvökokeilla selvitettiin haavan taimien syntymiseen ja selviytymiseen vaikuttavia tekijöitä.
Nuclear magnetic resonance (NMR) spectroscopy provides us with many means to study biological macromolecules in solution.
Ydinmagnettinen resonanssi spektroskopia (NMR) tarjoaa mahdollisuuden tutkia biologisia molekyylejä lioksessa.
Proteins in particular are the most intriguing targets for NMR studies.
Varsinkin proteiinit ovat oleet tutkimusten kohteina.
Earlier there was an implicit thought that weakly structured or non-structural molecules would not yield to any observable residual dipolar couplings.
Aikaisemmin luultiin, että laskostumattomista tai heikosti laskostuneista molekyyleistä ei voida mitata jäännösdipolikytkentöjä.
However, in the pioneering study by Shortle and Ackerman RDCs were clearly observed.
Kuitenkin Shortle ja Ackerman ovat töissään osoittaneet, että tämä on mahdollista.
Later we extended the studies by molecular dynamics.
Jatkoimme tutkimuksia käyttäen mallina homoplymeerejä ja jatkoimme molekyyli dynamiikkaan.
Residual dipolar couplings (RDCs) have opened up new opportunities; however their analysis is not trivial.
Jäännösdipolikytkentä (RDC) on tuonut uusia mahdollisuuksia tutkimuksiin.
However, conformational preferences in coil-like molecules are difficult to study by traditional methods.
Näiden osien tutkiminen perinteisin menetelmin on kuitenkin osoittautunu vaikeaksi.
Protein functions are usually ascribed to specific three-dimensional structures but more recently tails, long loops and non-structural polypeptides have also been shown to be biologically active.
Proteiinien on perinteisesti ajateltu olevan aktiivisia vain laskostuneessa, kolmiuloittesessa muodossaan.
All in all the work gave clear and unambiguous results on how to interpret RDCs as structural and dynamic parameters of weakly structured proteins.
Viimeaikoina on kuitenkin saatu yhä enemmän tietoa myös rakenteettomien tai heikosti rakenteellisten osien tärkeydestä proteiinien toiminnassa.
In dilute liquid crystalline media as well as in anisotropic gels polypeptides encounter nematogens.
Jäännösdipolikytkentä tulee haivattavaksi kun käytetään ympäristöä, missä molekyyli törmäilee liuoksessa olevan esteen kanssa ja näin yleensä nollaan keskiarvoistuva kytkentä on havaittavissa.
This conformation-dependent concentration effect leads to a bias in the measured data.
Tästä syystä johtuva virhe tulee ottaa huomioon tulosten tarkastelussa.
This was very convincing to us but we could not possibly accept the proposed reason for the non-zero RDCs, namely that there would be some residual structure left in the protein that to our understanding was fully denatured.
Työmme tuloksena syntyi selvä kuva miten laskostumattomia molekyylejä tulisi mitata jäännösdipolikytkentöjen avulla.
In a long-term data analysis of phytoplankton abundances and hydrography of the northern Baltic Sea, a clear change was observed in phytoplankton community structure, together with a transition in environmental factors, between the late 1970s and early 2000s.
Pohjois-Itämeren pitkäaikaisessa seuranta-aineistossa havaittiin selvä muutos sekä ympäristötekijöissä että loppukesän kasviplanktonyhteisön rakenteessa 1970-luvun lopun ja 2000-luvun alun välillä.
Surface water salinity decreased, whereas water temperature and the concentration of dissolved inorganic nitrogen increased.
Pintaveden suolaisuus on laskenut, mutta veden lämpötila on kohonnut ja epäorgaanisen typen määrä on kasvanut.
Allelopathic effects of filamentous cyanobacteria on phytoplankton in the Baltic Sea
Rihmamaisten sinilevien allelopaattiset vaikutukset Itämeren kasviplanktoniin
The increased temperature and nutrient concentrations probably explain most of the changes in phytoplankton, but my results suggest that the possible effect of chemically mediated biological interactions should also be considered.
Lämpötilan ja ravinnepitoisuuden nousu todennäköisesti selittävät suurimman osan näistä muutoksista, mutta kasviplanktonlajien välisen kilpailun mahdollista vaikutusta ei voida poissulkea.
Eutrophication and enhanced internal nutrient loading of the Baltic Sea are most clearly reflected by increased late-summer cyanobacterial blooms, which often are toxic.
Rehevöityminen ja sisäinen ravinnekuormitus näkyvät erityisesti lisääntyneinä loppukesän sinileväkukintoina, joista osa on myrkyllisiä.
The allelochemicals are excreted during active growth and they decrease cell numbers, chlorophyll a content and carbon uptake of the target species.
Allelokemikaaleja eritettiin aktiivisen kasvun vaiheessa ja ne vähensivät kohdelajin solumääriä, klorofyllipitoisuutta ja perustuotantoa.
Cyanobacterial allelochemicals can cause additional stress to other phytoplankton in the nutrient-depleted late-summer environment and thus contribute to the formation and persistence of long-lasting cyanobacterial mass occurrences.
Sinilevien allelokemikaalit saattavat aiheuttaa ylimääräistä stressiä muille kasviplanktonlajeille loppukesän vähäravinteisissa olosuhteissa ja tällä tavoin edesauttaa pitkäkestoisten sinileväkukintojen muodostumista ja jatkumista.
Such interspecific chemical warfare may lead to the formation of harmful phytoplankton blooms and the spread of exotic species into new habitats.
Tällainen lajien välinen kemiallinen sodankäynti eli allelopatia saattaa olla osasyy haitallisiin leväkukintoihin sekä johtaa tulokaslajien menestymiseen uusissa ympäristöissä.
On the other hand, cyanobacteria stimulated the growth of bacteria, other cyanobacteria, chlorophytes and flagellates in a natural phytoplankton community.
Toisaalta sinilevät lisäsivät bakteerien, sini- ja viherlevien sekä siimaeliöiden kasvua luonnon kasviplanktonyhteisössä.
This is the first report on allelopathic effects in brackish-water cyanobacteria.
Tämä on ensimmäinen murtoveden sinilevien allelopatiaa koskeva tutkimus.
The detected allelopathic effects are rather transitory, and some co-occurring species show tolerance to them.
Kasviplanktonviljelmillä tehdyissä kokeissa sinilevien allelopaattiset vaikutukset olivat suhteellisen lyhytkestoisia ja jotkin yhtä aikaa sinilevien kanssa esiintyvät lajit olivat niille vastustuskykyisiä.
In addition to their toxicity to animals, phytoplankton species can be allelopathic, which means that they produce chemicals that inhibit competing phytoplankton species.
Eläimille myrkyttömätkin sinilevälajit voivat kuitenkin tuottaa kemikaaleja, jotka häiritsevät kilpailevien kasviplanktonlajien kasvua.
On the other hand, cyanobacterial blooms may either directly or indirectly promote the growth of some phytoplankton species.
Toisaalta sinileväkukinnat saattavat joko suoraan tai epäsuorasti edistää joidenkin kasviplanktonlajien kasvua, joten sinilevien lisääntyminen entisestään todennäköisesti muokkaa ulapan kasviplanktonyhteisöjä suosien joitakin lajeja, mutta haitaten toisia.
The experimental studies presented in this thesis showed that the filamentous cyanobacteria Anabaena sp., Aphanizomenon flos-aquae and Nodularia spumigena are capable of decreasing the growth of other phytoplankton species, especially cryptophytes, but also diatoms.
Kokeellisissa tutkimuksissa havaittiin, että Itämeren sinilevät tuottavat joidenkin muiden kasviplanktonlajien, erityisesti nielu- ja piilevien kasvua haittaavia kemikaaleja.
In the phytoplankton community, the biomass of cyanobacteria, chrysophytes and chlorophytes significantly increased, and the late-summer phytoplankton community became increasingly cyanobacteria-dominated.
Kasviplanktonyhteisössä sini-, kulta- ja viherlevät ovat runsastuneet selvästi, mutta nielulevät ovat vähentyneet.
Although the more specific modes of action or chemical structures of the allelochemicals remain to be studied, the results clearly indicate that the allelopathic effects are not caused by the hepatotoxin, nodularin.
Allelopaattiset vaikutukset eivät kuitenkaan ole sinilevien tuottaman nodulariini-myrkyn aiheuttamia, sillä sen ei havaittu häiritsevän muiden lajien kasvua.
In contrast, the biomass of cryptophytes decreased.
Sinilevien suhteellinen osuus kesän kasviplanktonin kokonaisbiomassasta liki kaksinkertaistui tutkimusjakson aikana.
Seasonal and interannual variation of phytoplankton was studied in subarctic Lake Saanajärvi.
Kasviplanktonin vuodenaikaista ja vuosien välistä vaihtelua tutkittiin Kilpisjärvellä sijaitsevassa Saanajärvessä.
The phytoplankton of lakes in Finnish Lapland and other European high-altitude or high-latitude areas were compared.
Tutkimusaineisto muodostui puurajan yläpuolisista järvistä sekä Itä- että Länsi-Lapissa, lisäksi saatuja tuloksia tarkasteltiin suhteessa Euroopan vuoristojärviin.
In addition to some chemical parameters (mainly Ca and nutrients), length of the mixing cycle and physical factors such as lake water temperature and thermal stability of water column had major impact on phytoplankton dynamics.
Ilmastonmuutoksen vaikutukset heijastuvat järvien fysikaalisiin (mm. lämpötila, kerrostuneisuus, jääpeiteaika) ja kemiallisiin olosuhteisiin ja edelleen eliöyhteisöihin.
The results also show considerable year to year differences in phytoplankton species distribution and dynamics, and these changes are most likely linked to climatic factors.
Väitöskirja-aineiston perusteella tunturijärvien morfologisissa, fysikaalisissa ja kemiallisissa ominaisuuksissa on huomattavia eroja, ja nämä erot näkyvät myös eroina kasviplanktonlajistossa.
Arctic freshwater ecosystems, which are a very characteristic feature of the arctic landscape, are especially sensitive to climate change.
Pienikokoiset, nopeasti lisääntyvät kasviplanktonsolut heijastavat herkästi ja nopeasti ympäristössä tapahtuvia muutoksia.
Phytoplankton species and assemblages could be especially suitable for climate-related studies, since they have short generation times and react rapidly to changes in the environment.
Kasviplanktonin koostumukseen vaikuttavista tekijöistä tarkasteltiin erityisesti ilmastoa ja siihen kiinteästi liittyviä fysikaalisia ja kemiallisia prosesseja, jotta voitaisiin paremmin arvioida millaisia vaikutuksia ennakoidusta ilmastonmuutoksesta mahdollisesti seuraa.