natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The purpose of this thesis is to increase our knowledge of the dynamics of neutral and charged aerosol particles with a specific interest towards the particle growth rate and processes affecting the aerosol charging state.
Tämän väitöskirjan tarkoitus on lisätä tietämystämme sähköisesti varattujen ja neutraalien aerosolihiukkasten dynamiikasta, erityisesti hiukkasten kasvuun ja aerosolin varaustilan muutokseen liittyvistä prosesseista.
In this thesis, the dynamics of neutral and charged aerosol particles were studied in detail.
Tässä väitöskirjassa on tutkittu yksityiskohtaisesti neutraalien ja varattujen aerosolihiukkasten dynamiikkaa.
The methods were then tested on data obtained from aerosol dynamics simulations.
Näitä menetelmiä testattiin käyttämällä niitä simulaatioista saatuun aineistoon.
Finally, recent data-analysis methods that have been applied to the aerosol charging states obtained from the measurements were modified for a charge asymmetric framework.
Lopuksi, kaksi mittauksissa havaitun aerosolin varaustilan analysointiin käytettyä menetelmää muokattiin huomioimaan tilanteet, joissa erimerkkisten varausten ei voida olettaa käyttäytyvän symmetrisesti.
Atmospheric aerosol particles have various climate effects and adverse health effects, which both depend on the size and number concentration of the particles.
Ilmakehän aerosolihiukkasilla on moninaisia vaikutuksia ilmastoon sekä haitallisia terveysvaikutuksia.
Simple analytical formulae that can be used to estimate the growth rate due to various processes were derived and used to study the effects of charged particles on the growth rate.
Lisäksi johdettiin yksinkertaisia yhtälöitä, joita voidaan käyttää eri prosessien aiheuttaman kasvunopeuden määrittämiseen.
It was found that the growth rate of a freshly-formed particle population due to condensation and coagulation could be significantly increased when a considerable fraction of the particles are charged.
Käyttämällä näitä yhtälöitä uudella mallilla tuotettuun aineistoon pystyttiin osoittamaan, että vastamuodostuneen hiukkasjoukon kasvunopeus voi olla selkeästi suurempi, mikäli merkittävä osa hiukkasista on varattuja.
Both species have survived the last glaciation in several refugia in Southern Europe but probably also in regions further east and north.
Molemmat lajit ovat selviytyneet viimeisen jääkauden aikana useassa refugiossa Etelä-Euroopassa, mutta myös itäisemmillä ja pohjoisemmilla alueilla.
However, the mitochondrial lineages of the host and the parasite have not yet diverged.
Loisen ja emännän mitokondrion DNA:n linjat eivät kuitenkaan ole vielä eriytyneet toisistaan.
One of the main questions in evolutionary biology is what causes genetic differentiation among populations and the origin of new species.
Yksi evoluutiobiologian tärkeimmistä kysymyksistä on, mikä aiheuttaa populaatioiden geneettistä erilaistumista ja uusien lajien syntymistä.
Second, I studied the effect of behavioural differences on populations of M. rubra.
Toiseksi, tutkin käyttäytymiserojen vaikutuksia siloviholaispopulaatioihin.
The aim was to clarify whether social parasitism as an alternative reproductive tactic may lead to speciation in sympatry.
Tavoitteenani oli selvittää, voiko sosiaalinen loisinta vaihtoehtoisena lisääntymistaktiikkana johtaa lajiutumiseen.
I examined genetic differentiation and reproductive isolation of an intraspecific microgynous social parasite and its macrogynous host using both genetic and behavioural approaches.
Selvitin lajinsisäisen sosiaalisen mikrogyyniloisen ja sen makrogyyniemännän geneettisen erilaistumisen määrää ja lisääntymisisolaatiota tutkimalla sekä niiden genetiikkaa että käyttäytymistä.
In this thesis I studied genetic differentiation of populations by testing how changes in the environment and behaviour have affected populations of Myrmica ants (Formicidae, Hymenoptera).
Tutkin väitöskirjatyössäni tekijöitä, jotka vaikuttavat populaatioiden geneettiseen erilaistumiseen ja selvitin, miten elinympäristön ja käyttäytymisen muutokset ovat vaikuttaneet Myrmica-suvun muurahaisten (Formicidae, Hymenoptera) populaatioihin.
The aim was to locate their glacial refugia and postglacial recolonization routes, and to test whether differences in their cold tolerance and life-history traits have affected their phylogeographic structures and locations of their glacial refugia.
Tavoitteenani oli paikallistaa lajien jääkauden aikaiset refugiot (turvapaikat) ja jääkauden jälkeiset leviämisreitit, sekä selvittää, miten erot lajien kylmänkestävyydessä ja elinkierrossa ovat vaikuttaneet niiden fylogeografiseen rakenteeseen ja refugioiden sijaintiin.
Phylogeography and population genetics of social parasitism in Myrmica ants
Viholaismuurahaisten fylogeografia ja sosiaalisen loisinnan populaatiogenetiikka
This thesis also clarifies the evolution of social parasitism and provides new evidence for a probable example of sympatric speciation through an alternative reproductive tactic, social parasitism.
Työni valaisee sosiaalisen loisinnan evoluutiota ja antaa uusia viitteitä sympatrisesta lajiutumisesta tilanteessa, jossa lajiutumisen syynä on vaihtoehtoinen lisääntymistaktiikka, sosiaalinen loisinta.
Both species have recolonized the northern areas from the south-west and south-east, and probably also from the east.
Lajit ovat todennäköisesti levinneet jääkauden jälkeen pohjoiseen lounaasta, kaakosta sekä luultavasti myös idästä.
This thesis brings new information on the history of Palearctic insects and the effects of the past environmental changes on their populations.
Väitöskirjatyöni tuo uutta tietoa Palearktisten hyönteisten historiasta ja siitä, miten elinympäristön muutokset ovat vaikuttaneet niiden populaatioihin viimeisen jääkauden aikana ja sen jälkeen.
Circumstantial evidence suggests that the more cold-tolerant M. ruginodis has survived in refugia more north than M. rubra.
Kylmänkestävämpi ryppyviholainen on luultavasti selviytynyt pohjoisemmissa refugioissa kuin siloviholainen.
Both genetic and behavioural evidence suggested that in M. rubra the parasite and host are reproductively isolated.
Sekä genetiikkaan että käyttäytymiseen perustuvat tulokset viittaavat siihen, että loisen ja sen emännän välillä on lisääntymisisolaatio.
First, I used a phylogeographic approach to find out how climatic changes during and after the last glaciation have affected populations of two Palearctic ant species Myrmica rubra and M. ruginodis.
Ensiksi tutkin fylogeografisten menetelmien avulla elinympäristön muutosten vaikutusta kahden Palearktisen muurahaislajin, siloviholaisen (Myrmica rubra) ja ryppyviholaisen (M. ruginodis), populaatioihin.
The results of this thesis show that differences in life-history traits have had no effect on the phylogeographic structures of M. rubra and M. ruginodis.
Erot lajien elinkierrossa eivät ole vaikuttaneet niiden fylogeografiseen rakenteeseen.
They differed substantially in their nuclear DNA, indicating that the parasite is in the process of speciation.
Niiden tuman DNA poikkesi merkitsevästi toisistaan ja loinen on luultavasti lajiutumassa emännästään.
Almost 40 years ago, a cheese-making process was described in which milk was concentrated to the final total solids content of cheese and no whey draining was made after coagulation.
Noin 40 vuotta sitten esitettiin juuston valmistusprosessi, jossa maito tiivistettiin juuston lopulliseen kuiva-aineeseen eikä perinteistä heran erottelua tehty.
This observation may be important for FC process development.
Nämä selvitykset olivat tärkeitä täyskonsentrointiprosessia suunniteltaessa.
However in semi-hard and hard cheese-making concentrated whey proteins have had negative effect on cheese flavor and texture and therefore the technique has not been used for these products.
Tätä täyskonsentrointimenetelmää on käytetty pehmeiden juustojen valmistuksessa, mutta puolikovia ja kovia juustoja valmistettaessa juustoon jäävillä heraproteiineilla oli negatiivinen vaikutus juuston makuun ja rakenteeseen, eikä menetelmää ole käytetty kyseisten juustolaatujen valmistuksessa.
The aim of this study was to develop an FC cheese process using MF and evaporation steps.
Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli kehittää juustonvalmistusprosessi, jossa hyödynnetään täyskonsentrointia, käyttämällä komponenttien erottelua eli suodatus- ja haihdutusvaihetta.
Concentration of the major cheese components, fat and casein, is possible with microfiltration (MF).
Suodatusmenetelmien kehittymisen myötä maidon komponenttien erottelu tuli mahdolliseksi ja juuston peruskomponentit, rasva ja kaseiini, oli mahdollista konsentroida käyttämällä mikrosuodatusta ja näin erottaa heraproteiineista.
Added peptidase increased the FAA content in cheese and with enzyme addition it was possible to alter the ripening process.
Täyskonsentrointiprosessilla valmistettujen juustojen kypsyminen oli hidasta ja sitä voitiin parantaa lisäämällä proteiineja pilkkovaa entsyymiä juustomassaan.
It was found that CaCl2 addition increased the growth of LAB, probably due to delayed lysis of LAB.
Toisaalta oli selvää, että myös liian korkea vapaan kalsiumin määrä hidasti kypsymistä vaikuttamalla hapatteiden elävyyteen.
Cheese-making by full concentration of milk with membrane filtration and evaporation
Täyskonsentrointimenetelmän hyödyntäminen juuston valmistuksessa erottaa juustonvalmistus- ja heranvalmistusprosessit toisistaan.
Protein hydrolysis by PL before cheese-making may reduce cheese yield and coagulation properties and therefore the FC process must be continuous.
Toisaalta juuston valmistuksessa syntyvä vaihtelu voidaan pienentää, sillä kaikkien yhdisteiden koostumus voidaan vakioida.
We study the dust density distribution and grain properties in the dust envelope surrounding the carbon star IRC +10216.
Tutkimme valonsirontaa hiilitähteä IRC +10216 ympäröivässä pölykuoressa.
Almost all information on astrophysical objects is obtained through observation of electromagnetic radiation.
Lähes kaikki tieto tähtitieteellisistä kohteista saadaan havaitsemalla sähkömagneettista säteilyä.
Four of the five articles that are contained in this thesis concern various applications of radiative transfer modelling.
Neljä väitöskirjan viidestä artikkelista käsittelee säteilynkuljetusmallinnuksen sovelluksia.
In this thesis, the focus is on the modelling of radiation transport in interstellar clouds.
Tässä väitöskirjassa keskitytään mallintamaan säteilynkuljetusta tähtienvälisissä pilvissä.
The transport of radiation is described by the radiative transfer equation.
Säteilyn siirtymistä kuvataan säteilynkuljetysyhtälöllä.
Radiative transfer modelling of interstellar clouds
Tähtienvälisten pilvien säteilynkuljetusmallinnus
The dense gas and dust in interstellar clouds scatter, absorb, and emit radiation, and understanding the radiative transfer effects is crucial in the interpretation of observations.
Niiden tiheä kaasu ja pöly sirottavat, absorboivat ja emittoivat säteilyä, joten säteilynkuljetusmallinnus on avainasemassa pilvien tutkimisessa.
Owing to its complex nature, solving the radiative transfer equation is difficult, and it is usually necessary to resort to numerical calculations.
Yhtälön monimutkaisuuden vuoksi ratkaisussa joudutaan yleensä käyttämään numeerisia menetelmiä.
In another article we use magneto-hydrodynamical calculations and radiative transfer simulations to study the reliability of cloud core mass estimates.
Toisessa artikkelissa magnetohydrodynaamisia malleja säteilynkuljetuslaskuja käytetään pilviytimien massa-arvioiden luotettavuuden tutkimiseen.
Two articles concern the dust radiative transfer.
Kaksi artikkelia käsittelee tähtienvälistä pölyä.
Two articles focus on the modelling of spectral line radiation.
Kaksi artikkelia käsittelee spektriviivasäteilyä.
The observed radiation has been altered in interactions with matter, and understanding the transport of radiation is a key prerequisite for understanding the physical conditions in the observed objects.
Havaittava säteily on muuttunut vuorovaikutuksissa aineen kanssa, joten havaintojen tulkinta edellyttää säteilyn siirtymisen ymmärtämistä.
By combining magneto-hydrodynamical calculations with radiative transfer simulations, we show that the turbulence dominated scenario is consistent with the observed magnetic field strengths.
Yhdistämällä magnetohydrodynaamiset simulaatiot ja säteilynkuljetusmallinnuksen osoitamme, että malli jonka mukaan pilvien magneettikentät ovat heikkoja ja melko merkityksettömiä tähtien syntyprosessissa sopii kirjallisuudessa esitettyihin spektriviivahavaintoihin.
By modelling the surface brightness distribution of the scattered light in the dust envelope, we can infer the mass-loss history of the star and improve models of newly formed dust grains.
Mallintamalla kuoren kirkkausjakaumaa voimme selvittää pölykuoren rakennetta sekä pölyhiukkasten ominaisuuksia.
The role of magnetic fields in the process of star formation is still largely an open question with two competing models: the turbulence dominated scenario where magnetic fields are weak, and the ambipolar diffusion driven model with stronger magnetic fields.
Magneettikenttien rooli tähtien synnyssä on yhä suurelta osin avoin kysymys, joten magneettikenttien mittaus on hyvin tärkeää.
Instead of focusing on the applications of radiative transfer modelling, one article describes new numerical methods for efficient radiative transfer simulations.
Viides artikkeli keskittyy sovellusten sijasta tehokkaiden säteilynkuljetusalgoritmien kehitykseen.
We study the use of OH Zeeman splitting observations in the determination of magnetic field strengths in molecular clouds.
Niin sanotun Zeemanin ilmiön ansiosta hydroksyyliradikaalin (OH) spektriviivahavainnoista voidaan johtaa magneettikentän voimakkuus tähtienvälisissä pilvissä.
The new algorithms, in particular the use of sub-iterations, are faster by a factor of several compared to the old methods.
Esittelemme uusia menetelmiä, joilla säteilynkuljetusongelma voidaan ratkaista murto-osassa vanhojen menetelmien vaatimasta ajasta.
The study was based on the analysis of over 800 cyanolichen specimens collected from different parts of the world, mainly analysed with molecular biological methods and liquid chromatography-mass spectrometry.
Tutkimus perustuu yli 800 eri puolilta maailmaa kerättyyn syanojäkälänäytteeseen, joita on pääasiassa analysoitu molekyylibiologisin menetelmin sekä nestekromatografi-massaspektrometrin avulla.
The chemical and genetic diversity of microcystin production in lichens was remarkable.
Havaitsemamme mikrokystiineihin liittyvä geneettinen ja kemiallinen monimuotoisuus oli huomattavaa.
Microcystins and nodularins are small, cyclic, hepatotoxic peptides responsible for poisonings of humans and animals.
Mikrokystiinit ja nodulariinit ovat pieniä, rengasrakenteisia, maksamyrkyllisiä peptidejä, joiden tiedetään aiheuttaneen useita ihmisten ja eläinten myrkytystapauksia.
The previously known microcystin producers of the genus Nostoc include the lichen associated cyanobacterium Nostoc sp. IO-102-I isolated from Finland, and some aquatic strains from Brazil, Finland, and India.
Nostoc-sukuun kuuluvia tunnettuja mikrokystiinin tuottajia ovat suomalaisesta jäkälästä eristetty kanta Nostoc sp. IO-102-I, sekä vesiympäristöistä eristetyt brasilialainen, intialainen ja suomalainen kanta.
The presently known distribution of toxin-producing cyanobacteria in lichens was found to concentrate into certain taxonomic groups within the Lobariaceae, Nephromataceae, and Peltigeraceae (Peltigerales, Ascomycota).
Myrkkyjä tuottavat syanobiontit vaikuttaisivat olevan yleisimpiä tietyissä heimojen Lobariaceae, Nephromataceae ja Peltigeraceae (Peltigerales, Ascomycota) ryhmissä.
The aim of this study was to find out which cyanobacterial toxins are produced in lichen symbiosis and how widespread this production is, both from the geographical and lichen-symbiotic perspective.
Tässä tutkimuksessa halusin selvittää tuotetaanko syanobakteerimyrkkyjä myös jäkäläsymbioosissa, sekä kuinka yleistä niiden tuotanto maantieteellisestä ja jäkäläsystemaattisesta näkökulmasta on.
Also nodularin is produced in some lichens.
Lisäksi muutamista jäkälänäytteistä löydettiin nodulariinia.
The results show that hepatotoxic microcystins are produced in situ in lichen symbioses by symbiotic cyanobacteria, and that these compounds are produced quite commonly in many different lichen genera all around the world.
Tuloksemme osoittavat että symbioottinen syanobakteeri tuottaa maksamyrkyllisiä mikrokystiinejä myös jäkäläsymbioosissa, ja että näitä yhdisteitä esiintyy melko yleisesti eri puolilla maailmaa ja useissa eri jäkäläryhmissä.
The evolution of this diversity may be related to genetic bottlenecks that commonly occur during the lifecycle of symbiotically dispersing cyanobacteria and the concurrent close association with the fungal hosts.
Syy monimuotoisuuden kehittymiseen saattaa liittyä symbioottisesti leviävän syanobakteerin elinkierrossa säännöllisesti esiintyvään geneettiseen pullonkaulailmiöön sekä samanaikaiseen läheiseen vuorovaikutussuhteeseen sieni-isännän kanssa.
The diversity of microcystin structures correlated with the genetic identity of Nostoc symbionts in different lichens, but also geographical patterns seemed to exist.
Mikrokystiinirakenteiden vaihtelu noudattaa pääasiassa Nostoc-symbionttien kahta kehityslinjaa, mutta myös maantieteellisiä eroja esiintyy.
Lichen-symbiotic Nostoc is a diverse group including at least two distinct phylogenetic lineages which tend to associate with different groups of lichen mycobionts.
Jäkäläsymbioottiset Nostoc-syanobakteerit ovat hyvin monimuotoinen ryhmä, joka sisältää ainakin kaksi toisistaan eroavaa kehityslinjaa.
In lichen symbiosis the mycobiont lives on sugars photosynthesized by the photobiont and, in cyanobacterial symbiosis, also nitrogen compounds are provided to the fungal host.
Jäkäläsymbioosissa sieniosakas saa energiansa fotobiontin yhteyttämistuotteista, minkä lisäksi syanobiontti tarjoaa mykobiontille myös typpiyhdisteitä.
In addition I wanted to broaden the knowledge on lichen-symbiotic cyanobacteria and symbiont selectivity in lichen symbiosis.
Tämän lisäksi halusin laajentaa tietämystä sekä jäkäläsyanobionteista yleensä, että jäkäläsymbioosin osakkaiden valinnan tarkkuudesta.
Symbiont selection in the lichen genus Nephroma was found to be more specific locally than globally, and the identity of the cyanobiont to differ between bi- and tripartite members of the genus.
Jäkäläsuvussa Nephroma syanobionttien havaittiin eroavan kaksi- ja kolmebionttisten jäkälälajien välillä, ja lisäksi symbiontin valinta oli löyhempää maailmanlaajuisessa mittakaavassa kuin paikallisesti.
Lichens are symbiotic associations between a fungus (mycobiont) and a photosynthetic partner (photobiont) which may be a green alga or cyanobacterium (cyanobiont).
Jäkälä on usean eri eliön muodostama symbioosi, jonka pääosakkaina ovat sieni (mykobiontti) ja yhteyttävä fotobiontti, joka voi olla joko viherlevä, syanobakteeri (syanobiontti) tai joissakin tapauksissa molemmat.
While all producers of nodularin were previously thought to belong to the genus Nodularia, it has recently been shown that also some Nostoc strains isolated from cycad roots can produce nodularin.
Perinteisesti vain Nodularia-syanobakteerisuvun edustajien on ajateltu tuottavan nodulariinia, mutta hyvin äskettäin myös käpypalmun (Cycas) juuresta eristetystä Nostoc-kannasta löydettiin tätä myrkkyä.
Several cyanobacterial genera are known to associate with lichen forming fungi but by far the most common cyanobacterial genus in lichen symbioses is Nostoc.
Jäkäläsymbioosissa esiintyy useita eri syanobakteerisukuja, mutta selvästi yleisin suku on Nostoc.
However the actual consequences to grazers and the faith of the toxins in the food chain remain unknown.
On mahdollista että syanobakteerimyrkyt toimivat karkotteina ja tarjoavat suojaa jäkälänsyöjiä vastaan, mutta näiden myrkkyjen todelliset vaikutukset jäkäliä syöviin eläimiin ja niiden kohtalo ravintoketjussa kaipaavat vielä lisätutkimuksia.
They are produced by aquatic, bloom forming cyanobacteria of several different genera and found in fresh and brackish waters around the world.
Mikrokystiinien tutuimpia tuottajia ovat usean eri suvun makeassa ja murtovedessä elävät ja kukintoja muodostavat syanobakteerit.
The most evident neurophysiological changes were observed within 1 month after stroke in parallel with steepest improvement of clinical recovery, suggesting that the first 4 weeks are critical for functional recovery.
Suurimmat neurofysiologiset muutokset olivat havaittavissa kuukauden sisällä aivoinfarktiin sairastumisesta, korostaen ensimmäisten 4:n viikon tärkeyttä kuntoutuksessa.
Certain brain regions, such as SII, seem to be specifically important for the recovery of hand function.
Tietyt aivoalueet vaikuttivat erityisen tärkeiltä käden motoriselle toipumiselle.
Brain plasticity and stroke recovery
Aivojen muovautuvuus ja aivoinfarktista toipuminen
The results underline the importance of parallel recovery of the somatosensory and motor systems for fluent hand function.
Tulokset alleviivaavat tunto- ja liikeaivoverkoston yhteistoiminnan tärkeyttä käden motorisessa toipumisessa.
Brain plasticity and stroke recovery Recovery from stroke is based on the capability of the brain to reorganize its structure and function after lesion.
Aivoinfarktista kuntoutuminen perustuu aivojen kykyyn muovautua ja sopeutua ympäristön aiheuttamiin muutoksiin.
Follow-up recordings of somatosensory evoked fields (SEF) and spontaneous rhythmic brain activity were performed with whole-head MEG within 1 week (T0), 1 month (T1), and 3 months (T2) after stroke with concomitant evaluation of clinical outcome.
Potilailta tutkittiin aivojen tuntoherätevasteiden ja rytmisen toiminnan muutoksia viikon sisällä, 1 ja 3 kuukautta sairastumisesta.
In this thesis, different aspects of neurophysiological changes related to sensorimotor recovery were studied in 18 patients with first-ever stroke in the middle cerebral artery territory, affecting upper limb motor function.
Tutkimuksessa seurattiin MEG mittauksin 18 elämänsä ensimmäiseen aivoinfarktiin sairastunutta potilasta, joilla aivoinfarkti aiheutti yläraajan halvausoireen.
An acute stroke triggers a cascade of time-dependent metabolic and physiological reactions, which enable changes in the organization and function of widespread cortical regions.
Tässä väitöskirjassa tutkittiin magnetoenkefalografian (MEG) avulla, minkälaisia muutoksia akuutti aivoinfarkti aiheuttaa aivojen liike- ja tuntoaivokuorien toiminnassa, ja miten nämä muutokset vaikuttavat potilaan halvausoireista toipumiseen.
The results in Study III indicated that afferent-input-modulated motor cortex excitability was increased in the AH in the acute phase after stroke and decreased during follow-up in association with recovery of hand function.
Esimerkiksi sekundaarisen tuntoaivokuoren aktivaation voimakkuus kasvoi merkittävästi seurantamittauksissa; ja aktivaation voimakkuus korreloi käden toimintakyvyn paranemiseen.
The results indicated that the hand representation in the primary somatosensory cortex (SI) in the affected hemisphere (AH) was transiently enlarged at T1 and returned to normal size concomitantly with clinical improvement of hand function (Study I).
Tulokset osoittivat, että käden edustusalue sairastuneen aivopuoliskon primaarisella tuntoaivokuorella laajenee ensimmäisen kuukauden aikana.
However, less is known about the temporal evolution of these changes and their correlation to clinical recovery.
Aiemmat tutkimukset ovat osoittaneet, että aivovaurion jälkeiset muovautumismuutokset ovat välttämättömiä toipumiselle, mutta edelleen tiedetään varsin vähän siitä, miten muutokset kehittyvät toipumisen myötä ja miten ne korreloivat kuntoutumiseen.
The strength of cSII activation paralleled the recovery of hand function during the 3 months follow-up, suggesting that cSII may be an important region in mediating the somatosensory input to the motor cortex.
Näin ollen käden edustusalueen laajeneminen saattaa olla yhteydessä motorisen taidon uudelleenoppimiseen ja edustusalueen palautuminen normaaliksi voisi kuvastaa jo opitun taidon ylläpitämistä.