natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Patients were divided into three groups, 30 in each (single-bundle with bioabsorbable screws (SBB), single-bundle with metallic screws (SBM) and DB).
Osatyössä kolme jaettiin 90 potilasta kolmeen yhtä suureen (n = 30) joukkoon: yhden jännesiirteen ryhmä metalliruuvilla kiinnitettynä, yhden jännesiirteen ryhmä biohajoavilla ruuveilla kiinnitettynä ja kaksoissiirreryhmä biohajoavin ruuvein kiinnitettynä.
Anterior cruciate ligament (ACL) injury is one of the most common sports-related trauma and is often managed with operative treatment.
Polven eturistisiderepeämä on yksi yleisimmistä urheiluvammoista.
Graft visibility was studied with MRI in Studies I and IV. Grafts were graded normal if all fibres were seen, partly visible if only some of the fibres were seen and invisible in none of the fibres were seen.
Yhteys siirteiden näkymättömyydelle ja siirteiden paikoille todettiin osatyössä IV, jossa havaittiin, että mikäli siirre sijaitsi sääriluussa normaalia edempänä, sillä oli riski olla magneettikuvauksessa vain osittain näkyvä tai näkymätön.
Biomechanical studies have revealed that the anteromedial bundle works in all flexion angles of the knee and the posterolateral (PL) bundle only in low flexion knee angles and during rotatory forces.
Anteromediaalinen kimppu vastaa polven tukevuudesta koko polven liikealassa ja posterolateraalinen kimppu toimii polven kiertoliikkeissä sekä polven ollessa lievessä koukistuksessa.
The population was 153 participants (SB group n = 78, DB group n = 75).
Osatyössä yksi potilaat jaettiin kahteen eri ryhmään: yhden jännesiirteen (n = 78) ja kaksoissiirteen ryhmät (n = 75).
The objective of this dissertation was to compare single-bundle and double-bundle (DB) ACL reconstruction methods in short- and midterm follow-ups paying special attention to graft durability, stability measurements, MRI findings and other clinical aspects.
Tämän väitöskirjatutkimuksen tavoitteena oli selvittää eturistisiderepeämän leikkaushoidon lyhyen sekä keskipitkän aikavälin tuloksia ja verrata yhden jännesiirteen tekniikalla korjattuja polvia kaksoissiirretekniikalla korjattuihin.
They were blind to the patients’ clinical data.
Tällä ei kuitenkaan havaittu olevan kliinistä merkitystä.
The conventional treatment for ACL ruptures has been the single-bundle (SB) ACL reconstruction technique, in which the anteromedial bundle (AM) of the ACL only is reconstructed.
Anatomisessa kaksoissiirretekniikassa korvataan molemmat kimput jännesiirteillä ja yhden jännesiirteen tekniikassa keskitytään lähinnä anteromediaalisen kimpun rekonstruktioon.
However, none of them concluded that the double-bundle ACL reconstruction method was inferior to its single-bundle counterpart.
Toisaalta kaksoissiirremenetelmä ei näyttänyt tuovan etua polvien stabiiliuden suhteen yhden jännesiirteen menetelmään verrattuna.
The main findings in Studies I and III were that there were fewer graft ruptures and subsequent ACL revisions in the DB groups than in the SB groups.
Päälöydös osatöissä I (keskimäärin kahden vuoden seuranta) ja III (keskimäärin viiden vuoden seuranta) oli, että yhden jännesiirteen ryhmissä oli enemmän siirteen menetyksiä kuin kaksoissiirreryhmissä.
MRI was evaluated in Studies I, II and IV. An important finding was that the graft locations were unchanged on the femoral side and changed only slightly on the tibial side in the SB group during the intervening years (Study II).
Osatöissä I ja IV havaittiinkin, että osa siirteistä oli magneettikuvassa osittain näkyviä tai kokonaan näkymättömiä, mutta polvet olivat silti kliinisesti testattuina tukevia sekä etu-taka- että kiertosuunnissa (pivot shift testi).
There were fewer graft failures after double-bundle ACL reconstruction, which speaks for double-bundle method.
Yhteenvetona voitiin todeta, että eturistisiteen repeämän leikkaushoidon tulokset olivat paremmat kaksoissiirremenetelmällä, koska siirteen menetyksiä oli vähemmän kuin yhden jännesiirteen menetelmällä.
An additional finding was that the stability measurements were similar in both groups at two- and five-year follow-ups, and that the OA changes did not differ statistically significantly between groups at five-year follow-up.
Mielenkiintoinen havainto tutkimuksissa oli kuitenkin se, ettei polvien tukevuudessa ollut eroa ryhmien välillä.
The more anterior graft location in the tibia was associated with invisibility, but again this observation was not associated with the clinical results (Study IV).
Leikkauksen jälkeisten magneettikuvalöydösten kliininen merkitys on epävarma, mutta näyttää siltä, etteivät magneettikuvauksessa näkymättöminä olevat siirteet kuitenkaan olleet hajonneet vaan todennäköisesti ne olivat vielä "kypsymisvaiheessa".
Anterior Cruciate Ligament - Double-bundle versus single-bundle reconstruction
Eturistisiderepeämän leikkaushoito: yksöis- vai kaksoissiirretekniikka?
The focus in Study IV was on the ACL graft visibility and locations in MRI and if there is an association with clinical findings.
Tarkoituksena oli myös selvittää polvien magneettitutkimuksissa siirteiden näkyvyyden ja sijainnin merkitystä polven tukevuuteen.
The results have been fairly good, but long-term results have shown that after SB reconstruction residual laxity persists, especially in the rotational plane.
Repeämän aiheuttama polven väljyys voi olla hyvinkin haittaava ja nykykäsityksen mukaisesti tällöin suositellaan leikkaushoitoa, mikäli asianmukainen konservatiivinen hoito on ensin toteutettu.
Responses were received from 1,020 subjects (39.4% of the original age cohort).
Vastaus saatiin 1,020 henkilöltä (39,4% alkuperäisestä ikäkohortista).
In 2008, when the subjects were 29 years old, a follow-up questionnaire was sent to the group.
Vuonna 2008, ikäkohortin ollessa 29-vuotias heille lähetettiin seurantakysely.
The dissertation is a composition of four sub-studies that all use an age cohort born in 1979 (n=2,586) and living in four Finnish towns.
Väitös koostuu neljästä osatutkimuksesta, joissa tutkitaan vuonna 1979 syntynyttä ikäkohorttia (n=2,586) neljästä suomalaisesta kaupungista.
The self-esteem of the cohort was assessed using Lawrence Self-Esteem Questionnaire.
Kohortin itsetunto mitattiin Lawrencen itsetuntokyselyllä.
Smoking in Finland has decreased since the peak after the 2nd World War, but it continues to have significant negative effects on public health.
Vaikka tupakoivien suomalaisten määrä on merkittävästi vähentynyt 2. maailmansodan jälkeisistä huippuluvuista, tupakoinnilla on edelleen merkittäviä negatiivisia kansanterveydellisiä vaikutuksia.
The cohort participated in an earlier study executed at annual oral health check-ups when they were 13–16 years old (in 1992–1994).
Kohortti osallistui 13–16 vuoden iässä vuosittaisten (1992–1994) suun terveystarkastusten yhteydessä toteutettuun tutkimukseen.
Smokers commonly have oral health problems (e.g. dental caries or periodontitis), but it is not fully known how they are connected to smoking.
Tupakoitsijoilla on yleisesti suun terveysongelmia (kuten hammaskariesta ja hampaiden kiinnityskudosten sairautta), mutta ei ole täysin selvää, kuinka suurelta osin ne ovat yhteydessä tupakointiin.
The smoking behavior of the current close friend was the most important social risk factor of smoking for both sexes (OR 5.0).
Nykyhetken läheisin ystävä oli tupakoinnin sosiaalisista riskitekijöistä merkittävin molemmilla sukupuolilla (vedonlyöntisuhde 5.0).
During this earlier study their oral health, smoking behavior and social risk factors for smoking were annually monitored.
Tämän aiemman tutkimuksen yhteydessä heidän suun terveytensä, tupakointitottumuksensa ja tupakoinnin sosiaaliset riskitekijänsä tarkistettiin vuosittain.
Using these factors, it is possible to point out some individuals that are at a higher risk of becoming smokers and to direct them to support and surveillance.
Edellä kuvattujen tekijöiden avulla voidaan tunnistaa tupakointiriskissä olevia yksilöitä ja ohjata heitä tarkemman seurannan ja tuen piiriin.
The results reinforce the earlier paradigm that smoking often occurs parallel with other hazardous attributes.
Tulokset vahvistavat aiempaa näkemystä siitä, että tupakointi esiintyy usein samanaikaisesti monien terveyden kannalta haitallisten tekijöiden kanssa.
In addition to these the long-term effects of brief tobacco interventions were assessed.
Lisäksi selvitettiin nuoruusiässä annettujen tupakkalyhytinterventioiden pitkäaikaisvaikutuksia.
These include failure in oral care, following the example set by smoking friends and weak self-esteem.
Näihin kuuluvat suun itsehoidon laiminlyönti, tupakoivien ystävien antaman esimerkin mukainen toiminta ja heikko itsetunto.
Personality traits are also known to be slightly linked with smoking risk.
Myös eräiden persoonallisuuspiirteiden tiedetään olevan yhteydessä tupakoinnin todennäköisyyteen.
This study aims to find out if smoking in adulthood could be predicted in adolescence by the smoking of the closest ones, dental caries experience or self-esteem.
Tämän väitöstutkimuksen tarkoituksena oli selvittää, pystytäänkö aikuisiän tupakointia ennustamaan nuoren lähiverkoston tupakoinnin, hammaskarieksen tai itsetunnon perusteella.
It is widely recommended to implement brief interventions into daily practice with patients with different attitudes towards smoking and different smoking habits.
Lyhytinterventioiden käyttöä on laajalti suositeltu osaksi päivittäistä kliinistä työtä eri tavoin tupakointiin suhtautuvien potilaiden kanssa.
A randomized part of the group (n=1,348) received brief interventions.
Satunnaistettuun osaan kohorttia (n=1,348) kohdistettiin vuosittain tupakoinnin ehkäisemiseen tähtäävä lyhytinterventio.
Family members and peers have an influence on the adolescent’s risk to become a smoker.
Perheenjäsenillä ja ystävillä on vaikutusta nuorten tupakoinnin aloittamisen todennäköisyyteen.
In females, high adulthood smoking risk was linked with the smoking of their school age close friend, but this was not the case with males.
Naisilla kouluiän läheisen ystävän tupakointi lisäsi riskiä aikuisiän tupakointiin, mutta samaa ei havaittu miehillä.
In the questionnaire, the subjects were asked about their smoking behavior and the exposure to factors affecting their smoking risk.
Kyselyssä selvitettiin vastaajien tupakointitottumuksia ja heidän kokemuksiaan tupakkariskiin vaikuttavista taustatekijöistään.
Factors in adolescence representing the risk of subsequent smoking
Aikuisiän tupakoinnin riskitekijöitä nuoruusiässä
Non-smoking adolescents with weaker self-esteem were more likely to smoke during their early adulthood.
Tupakoimattomien nuorten heikko itsetunto oli yhteydessä suurempaan tupakalle altistumisriskiin varhaisessa aikuisuudessa.
Those adolescents, who were non-smokers, but had tooth decay during adolescence, were more likely to smoke in adulthood.
Niiden tupakoimattomien nuorten, joilla nuorena esiintyi hampaiden reikiintymistä, joukossa oli enemmän aikuisena tupakoivia.
No long-term effects of the brief interventions were shown in this study.
Nuoruusiän lyhytinterventioilla ei havaittu pitkäaikaisvaikuttavuutta tupakointitottumuksiin.
Expression of EIF3S3 mRNA was analyzed by in situ hybridization.
Seuraavaksi EIF3S3 geenin minimaalinen monistuma-alue kartoitettiin tarkemmin käyttäen fluoresenssi in situ hybridisaatiotekniikoita (FISH).
To identify genetic alterations that underlie the progression of prostate cancer during endocrine therapy, hormone-refractory prostate carcinomas and prostate cancer cell lines were screened by comparative genomic hybridization (CGH).
Väitostutkimuksen tavoitteena oli tunnistaa eturauhassyövän etenemiseen johtavia geneettisiä muutoksia käyttäen vertailevaa genomista hybridisaatiota (VGH).
High-level amplification of EIF3S3 was also found in 30% of hormone-refractory prostate tumors and in 18% of untreated primary breast tumors.
Tällä tavalla löudetty ehdokaskohdegeeni EIF3S3 paikannettiin 8q23-kromosomialueelle ja sen löydettiin olevan yli-ilmentynyt ja monistunut 20%:ssa diagnoosivaiheen rinta- ja 30%:ssa uusiutuneissa eturauhassyövissä.
In order to clone the target genes associated with this amplification, suppression subtraction hybridization (SSH) was used to identify overexpressed genes in the breast cancer cell line SK-Br-3, which harbors amplification at 8q21 and 8q23-q24.
VGH:n avulla voitiin myös kaventaa ns. minimaalinen, yleisesti monistunut kromosomaalinen alue kromosomiraitoihin; 8q21 ja 8q23-q24.
Amplification of the EIF3S3 gene was associated with overexpression of its mRNA, as expected for a functional target gene of amplification.
Alueella sijaitsevat geenit tutkittiin ilmentymistasonsa suhteen ja näin voitiin osoittaa, että EIF3S3 on ainoa alueella sijaitseva monistunut ja yli-ilmentynyt ehdokaskohdegeeni.
Tumors with higher copy numbers of EIF3S3 than MYC were also found.
EIF3S3:n proteiinin toimintaa ei toistaiseksi tunneta tarkoin.
Recurrent hormone-refractory carcinomas showed on average 11 genetic changes per tumor, and the most common genetic aberrations were losses at 8p (73%), 1p (54%), 13q (51%) and 10q (46%) and gains at 8q (73%), 7q (43%), Xq (35%) and 18q (30%).
Tutkimuksen tulokset osoittivat, että, hormonihoidon aikana uusiutuneissa eturauhassyövissä yleisin löydös (esiintyy 80%:ssa tapauksista) oli kromosomi 8:n pitkän käsivarren monistuma.
Three anonymous ESTs and one known gene (EXT1) were shown to be expressed more in cancer cell lines with 8q amplification.
Tutkimuksen seuraavana tavoitteena oli tunnistaa kromosomi 8q-monistuman kohdegeeni tai -geenit.
Amplification at the long arm of chromosome 8 occurs in a large fraction of primary breast and prostate cancers.
Eturauhassyöpä on yleisin miehillä esiintyvä syöpä Suomessa.
The clonal relationship of six primary-recurrent tumor pairs was also examined.
Tällä hetkellä ei ole olemassa tehokasta keinoa, millä uusiutunutta ns. hormoniresistenttiä eturauhassyöpää voitaisiin hoitaa.
The most significant factors predisposing to recurrence were postoperative pelvic infection, inexperienced surgeon, patient s low age and length of follow-up.
Merkittävimpiä laskeuman uusiutumisen riskitekijöitä olivat lantion alueen tulehdukset, leikkaajan kokemattomuus, seuranta-ajan pituus ja potilaan alhainen ikä.
Lack of intravenous antibiotic prophylaxis was the most significant risk factor for postoperative infection.
Merkittävin lantion alueen tulehduksen riskitekijä oli ennalta ehkäisevän suonensisäisen antibioottihoidon puute.
Pelvic organ prolapse is a major health issue.
Synnytinelinlaskeumat ovat merkittävä naisten terveysongelma.
If indicated, it can be performed concomitantly with vaginal hysterectomy without extra complications.
Vaikea-asteisen kohdun laskeuman hoidossa se voidaan tehdä kohdunpoisto leikkauksen yhteydessä lisäämättä komplikaatioriskiä.
At follow-up, 21 % of patients had suffered recurrence after SSLF, mostly cystocele, but only eight per cent had symptoms and five per cent were reoperated.
Kahdeksalla prosentilla potilaista todettiin seuranta-aikana oireita ja viisi prosenttia leikattiin uudelleen.
No differences were noted between the groups in respect of symptom improvement.
Haittavaikutuksia sukupuolielämään ei todettu kummallakaan menetelmällä.
While both ASC and SSLF resulted in good apical support, ASC alone without pelvic floor repair made for more recurrences.
Sekä sakrospinosusfiksaatio että sakrofiksaatio osoittautuivat tehokkaiksi emättimen pohjan kiinnitysmenetelmiksi, mutta analysoitaessa kaikki uusiutuneet laskeumat sakrospinosusfiksaation tulokset olivat paremmat.
SSLF with pelvic floor reconstruction is an effective means of treating massive genital prolapse.
Sakrospinosusfiksaatio osoittautui tehokkaaksi menetelmäksi emättimen pohjan ja kohdun laskeuman hoidossa.
Rectocele-related symptoms improved significantly by both vaginal and transanal techniques.
Sen sijaan potilaiden oireet helpottuivat huomattavasti molemmilla leikkaustavoilla.
It is also a viable technique for elderly women, but those with vascular disease are at elevated risk of serious complications.
Kyseistä menetelmää voidaan turvallisesti käyttää myös iäkkäillä potilailla, joilla ei ole sydän- ja verisuonisairauksia.
A total of 30 patients attended a prospective randomized study comparing the two techniques for rectocele repair.
Emättimen takaosan laskeumien hoidossa molemmat tutkitut leikkausmenetelmät osoittautuivat tehokkaiksi oireiden lievittäjiksi, sen sijaan uusiutuneita laskeumia todettiin enemmän peräaukon kautta tehdyn leikkauksen jälkeen.
The aim here was to study outcomes of sacrospinous ligament fixation (SSLF) with pelvic floor reconstruction for vaginal vault prolapse and uterine procidentia, its tolerability in elderly women and the effect of concomitant vaginal hysterectomy on operative complications, and to compare outcomes of SSLF to those of abdominal sacral colpopexy (ASC).
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli selvittää emättimen pohjan ja vaikea-asteisen kohdun laskeuman ja emättimen takaosan laskeuman leikkaushoidon tuloksia eri menetelmillä.
Patients aged 80 years or more with no medical condition did well after surgery whereas women with a history of vascular disease had more often serious complications, including one death caused by pulmonary embolism.
Sakrospinosusfiksaatio sopii myös yli 80-vuotiaille potilaille mikäli yleistila on hyvä.
A further aim was to compare vaginal and transanal techniques for rectocele repair.
Laskeumien korjauksessa on käytetty useita eri leikkausmenetelmiä.
At follow-up patients were assessed by interview and clinical examination.
Emättimen takaosan laskeuma ­tutkimuksessa leikkausmenetelmä valittiin satunnaistetusti: 15 potilasta leikattiin emättimen ja 15 peräaukon kautta.
To whom are states responsible and for what?
Kenelle valtiot ovat vastuullisia ja mistä?
Who is to judge responsibility in international society?
Kuka arvioi vastuullisuutta kansainvälisessä yhteisössä?
Crucially, China plays an increasingly important role in this process.
Kiinalla on yhä tärkeämpi rooli tässä prosessissa.
However, "responsibility" is a highly vague concept, and it is not very clear what it means in world politics.
"Vastuullisuus" on kuitenkin hyvin epäselvä käsite, eikä ole lainkaan selvää, mitä sillä maailmanpolitiikassa tarkoitetaan.
What do states have to do, or refrain from doing, in order to be and be seen as responsible members of international society?
Mitä valtioiden tulee tehdä, tai pidättäytyä tekemästä, ollakseen, tai näyttääkseen, vastuullisilta kansainvälisen yhteisön jäseniltä?
What does it mean to be responsible?
Mitä tarkoittaa olla vastuullinen?
It argues that responsibility is an intentional social practice in which actors define who is responsible for what and to whom.
Se väittää, että vastuullisuus on intentionaalinen sosiaalinen käytänne, joka määrittelee kuka on vastuussa mistä ja kenelle.
Like all responsibilities, climate responsibility is constructed in social interaction; it is not given or static but it has evolved in social contexts that occur when states present, debate and apply definitions of responsibility.
Kuten kaikki vastuut, ilmastovastuullisuus on konstruoitu sosiaalisessa vuorovaikutuksessa: se ei ole staattista tai annettua, vaan se on muotoutunut sosiaalisessa kanssakäymisessä, kun valtiot esittelevät, väittelevät ja soveltavat vastuullisuuden määritelmiä.
China and the International Practice of Climate Responsibility
Kiina ja kansainvälisen ilmastovastuullisuuden käytänne
Clearly, climate responsibility remains only an emerging primary institution as there are still wide disputes about its rules and because it clashes with established institutions.
Ilmastovastuullisuus on selvästikin edelleen vain nouseva primääri-instituutio, koska sen säännöistä on edelleen paljon kiistaa ja koska se on ristiriidassa olemassa olevien instituutioiden kanssa.
China’s "rise" has also fuelled the debate on international responsibility as both politicians and academics argue and speculate about whether it will represent a threat or opportunity for the world.
Kiinan "nousu" on kiihdyttänyt keskustelua, koska sekä poliitikot että tutkijat väittelevät ja spekuloivat, onko se uhka vai mahdollisuus maailmalle.
Political debate over China’s responsibility has been especially heated in international climate negotiations where China has often been accused of "being irresponsible" and "blocking progress".
Poliittinen väittely Kiinan vastuullisuudesta on erityisen kiivas kansainvälisissä ilmastoneuvotteluissa, joissa Kiinaa on usein syytetty "vastuuttomuudesta" tai "neuvotteluiden jarruttamisesta".
Due to its rising international status, China is undoubtedly an important participant in any practice of international responsibility, but in the context of climate responsibility, China’s role is especially central both theoretically and empirically.
Nousevan kansainvälisen statuksensa vuoksi Kiina on epäilemättä merkittävä osallistuja missä tahansa kansainvälisen vastuullisuuden käytänteessä, mutta ilmastovastuullisuuden yhteydessä sen rooli on erityisen keskeinen sekä teoreettisesti että empiirisesti.
Although the referent objects of China’s climate responsibility are chiefly the party-state and the Chinese nation and not humankind or the environment per se, China no longer focuses only on national responsibilities.
Vaikka Kiinan vastuullisuuden kohde on edelleen pääasiassa kommunistinen puolue, valtio ja Kiinan kansa, eikä ihmiskunta tai ympäristö sinänsä, Kiina ei enää keskity vain pelkästään kansallisiin vastuihinsa.
Thus, it seems that China is increasingly identifying itself as a great power, which by definition comes with great responsibilities.
Vaikuttaa siltä, että Kiina identifioi itsensä lisääntyvissä määrin suurvallaksi, mikä tuo sille samalla suurta vastuuta.
The study concludes that climate responsibility is an emerging primary institution of international society, and that the United Nations Framework Convention on Climate Change, which is the most important secondary institution related to climate governance, functions as a bridging practice between it and the everyday politics of international society.
Tutkimus päättelee, että ilmastovastuullisuus on kansainvälisen yhteisön nouseva primääri-instituutio, ja Yhdistyneiden Kansakuntien ilmastonmuutosta koskeva puitesopimus, joka on ilmastohallinnan keskeisin sekundaari-instituutio, toimii silloittavana käytänteenä sen ja kansainvälisen yhteisön jokapäiväisen politiikan välillä.
With Great Power Comes Great Responsibility?
Suurvalta, suurvastuu?
China, for its part, has persistently highlighted its developing country status and portrayed itself by presenting an image of a responsible developing country during international climate negotiations.
Kiina itse puolestaan on itsepintaisesti korostanut kehitysmaastatustaan ja rakentanut vastuullisen kehitysmaan imagoa kansainvälisissä ilmastoneuvotteluissa.
The approach of the study is twofold: the theoretical discussion portrays a picture of the kind of multidimensional responsibilities states ought to shoulder; the empirical parts look at what kind of climate responsibilities states – China in particular – do shoulder in reality.
Tutkimuksen lähestymistapa aiheeseen on kahtalainen: työn teoreettinen keskustelu kuvaa, millaisia moniulotteisia vastuita valtioilla on, ja työn empiirinen osuus tarkastelee millaista ilmastovastuullisuutta valtiot, ja etenkin Kiina, kantavat todellisuudessa.
It argues that the practice approach can develop conceptualizations of both the primary and the secondary institutions within the English School.
Se väittää, että käytännesuuntaus voi olla avuksi kehitettäessä englantitilaisen koulukunnan primääri- ja sekundääri-instituutioiden käsitteitä.
A critical question is whether or not climate responsibility will develop as a new "standard of civilization" that defines and validates the practices of "civilized" members of international society – as well as world society – in the future.
Tärkeä kysymys kuitenkin on, voiko ilmastovastuullisuudesta kehittyä uusi "sivilisaation moraalikäsitys", joka määrittelee ja vahvistaa "sivistyneet" kansainvälisen yhteisön ja kansalaisyhteiskunnan jäsenet tulevaisuudessa.