natgillin/translations-raw huggingface dataset:
3-MCPD fatty acid esters were determined as free 3-MCPD by GC-MS after hydrolysis and derivatisation with phenylboronic acid.
Hydrolyysin jälkeen 3-MCPD:stä tehtiin haihtuvat johdos fenyyliboronihapon avulla ja määritettiin GC-MS:llä.
The formation of excess 3-MCPD during acid hydrolysis was not proven from the results obtained from the palm oil samples.
Palmuöljynäytteiden määrityksessä ei pystytty osoittamaan, että ylimääräistä 3-MCPD:tä syntyisi happohydrolyysin aikana.
The precision of the results was poor possibly due to a large systematic error and should be renewed in the future.
Tulosten hajonta oli molemmilla menetelmillä suuri, mistä johtuen työtä tulisi edelleen jatkaa uusimalla analyysit öljynäytteillä.
Results showed the opposite, as the amount of 3-MCPD obtained was larger after hydrolysis with sodium methoxide.
Tulosten perusteella natriummetoksidimenetelmä hydrolysoi 3-MCPD-palmitiiniestereitä huonommin kuin happohydrolyysimenetelmä tai hydrolysoitu 3-MCPD hajoaa hydrolyysin aikana.
Some of the cartoons considered are sympathetic or purely entertaining.
Osa luutnanttikuvista on sympaattisia tai puhtaasti viihdyttäviä.
I aim to analyze how the satirists picture the lieutenant, how he is or possibly is not ridiculed, and what the answers might tell us about the limits and possibilities of satire in Wilhelmine Germany.
Pyrin selvittämään, millaisena luutnantin hahmo piirroksissa näyttäytyy, miten hänestä tehdään tai mahdollisesti ei tehdä pilkkaa sekä mitä vastaukset kertovat satiirin rajoista ja vaikutusmahdollisuuksista vilhelmiinisessä Saksassa.
I analyze the image of the 'Prussian lieutenant' in the Munich-based satirical magazine Simplicissimus in the period 1896–1914.
Tarkastelen 'preussilaisen luutnantin' kuvaa müncheniläisen Simplicissimus-lehden pilapiirroksissa vuosina 1896– 1914.
The main source corpus is made up of 291 of these cartoons featuring junior officers, published in the magazine during the period.
Pääasiallinen aineisto koostuu kaikkiaan 291 pilapiirroksesta, jotka ovat ilmestyneet lehdessä kyseisellä aikavälillä.
His colleagues of common birth are all but unseen.
Hänen aatelittomia kollegoitaan ei juuri tavata.
I approach the character of the lieutenant through Roland Barthes’ semiotic concept of the myth.
Tätä hahmoa lähestyn Roland Barthesin semioottisen myyttikäsityksen kautta.
Inspired by new military history and the study of men and masculinities, I also analyze him as a particular image of man that the satirists seek to ridicule by gendered means.
Uuden sotahistorian ja miestutkimuksen inspiroimana käsittelen luutnanttia myös mieskuvana, jonka satiirikot pyrkivät saattamaan naurunalaiseksi sukupuolitetuin keinoin.
The lieutenant concentrates on enjoying his life of ease and luxury in a privileged position and hardly corresponds to the lofty ideals of his profession.
Luutnantti keskittyy viettämään makeaa elämää etuoikeutetun asemansa turvin eikä juuri vastaa ammattinsa korkeita ihanteita.
However, he is also represented as a ladies’ man, in erotic situations and even advertisements, which can hardly be judged unsympathetic.
Toisinaan luutnantti taas näyttäytyy naistenmiehenä, eroottissävytteisten piirrosten ja jopa mainosten sankarina, jota on vaikea luonnehtia epäsympaattiseksi.
Following the logic of the myth, the character of the Guard lieutenant may always hide behind the fact that he does not represent anyone in particular.
Myytin logiikkaa mukaillen kaartinluutnantin hahmo piiloutuu tarvittaessa sen tosiseikan taakse, että hän ei varsinaisesti esitä ketään.
His authority and possible appeal stem from his position as an officer rather than personal qualities: he is physically weak and mentally restricted to his narrow sphere of life.
Luutnantin arvovalta ja mahdollinen vetovoima ovat kokonaan upseerinarvon seurausta: hän on ruumiillisesti heikko, tyhmä ja auttamattoman kapea-alainen.
In the cartoons of Simplicissimus, the lieutenant is almost inevitably depicted as a member of the East Elbian landowning Junker nobility, at his most typical serving in an exclusive Guard cavalry regiment.
Simplicissimus-lehdessä luutnantti on käytännössä poikkeuksetta Elben itäpuolisen junkkeriaateliston tyhmänylpeä edustaja, tyypillisimmillään hienossa kaartin ratsuväkirykmentissä.
Simplicissimus could be loosely described as liberal–bourgeois and is known for its cartoons of high artistic quality.
Väljästi liberaali–porvarillinen Simplicissimus tunnetaan taiteellisesti korkeatasoisista pilapiirroksistaan sekä poliittisesta ja yhteiskunnallisesta satiiristaan, jota luutnanttikuvatkin edustavat.
In the more menacing, symbolic cartoons, he appears as an unambiguous shorthand for militarism and coercion.
Uhkaavammissa symbolisissa piirroksissa luutnantti näyttäytyy yksiselitteisesti pakkovallan ja militarismin edustajana, jona hänet on toisinaan haluttukin nähdä.
As regards war and violence, his passivity occasionally causes him to join with the satirists in condemning aggressive politics such as the colonial enterprise.
Suhteessa sotaan ja väkivaltaan luutnantin aristokraattinen kylmäkiskoisuus on paikoin positiivinen piirre: hän ei innostu esimerkiksi aggressiivisesta siirtomaapolitiikasta, jota vastaan Simplicissimus yleensäkin asettuu.
The mythical lieutenant crosses paths with real-life ones when Simplicissimus satirists comment on contemporary scandals.
Myyttinen luutnantti kohtaa tosielämän luutnantit, kun lehden piirtäjät ottavat kantaa eräisiin aikakautensa skandaaleihin.
The officer cartoons did upset contemporary authorities, but evidence suggests they were enjoyed by officers themselves.
Luutnanttipiirrokset ovat ärsyttäneet auktoriteetteja, mutta toisaalta nauttineet suosiota pilkan kohteen eli upseerien keskuudessa.
Contemporaries and later historians of the German Empire alike have interpreted and applied this stereotype to various ends.
'Preussilainen luutnantti' on käsitykseni mukaan paitsi upseeri myös aikanaan suosittu stereotyyppinen hahmo, jolle sekä aikalaiset että myöhempi Saksan keisarikuntaa käsittelevä historiankirjoitus ovat antaneet erilaisia merkityksiä ja tulkintoja.
In conjunction with these cases in particular, it is readily seen that the protagonist of the lieutenant cartoons is no guarantee for truth.
Erityisesti skandaalitapausten yhteydessä käy ilmi, että luutnattipiirrosten päähenkilöllä ei välttämättä ole paljonkaan tekemistä arkitodellisuuden kanssa.
In order to answer the research question i collected material from fieldwork in North-Eastern Brazil for 2 months.
Tutkimusongelman tarkastelua varten keräsin aineistoa Koillis-Brasiliassa kahden kuukauden mittaisen kenttätyöjakson aikana.
Historically Brazil has been considered a society free of racism, or in other words 'a racial democracy'.
Historiallisesti Brasilian on ajateltu olevan rasismista vapaa yhteiskunta, mistä on käytetty nimitystä rodullinen demokratia.
In collecting the material I used ethnographic field work methodology, especially participant observation, semi-structured and unstructured interviews.
Aineistonkeruussa käytin etnografisia kenttätyömenetelmiä, erityisesti osallistuvaa havainnnointia, puolistrukturoituja sekä strukturoimattomia haastatteluja.
These examples can be assumed to have significance for construction of hierarchical society in Brazil in accordance with Bourdieaun theory.
Näillä esimerkeillä voidaan olettaa olevan merkitystä brasilialaisen yhteiskunnan hierarkkiselle rakentumiselle ihonvärin mukaan Bourdieun näkemysten mukaisesti.
At the same time, affirmative action policies have been criticized on the basis that it suggests that inequality is by nature ethnic when such inequalities could just as well be socioeconomic.
Kuitenkin affirmative actionia on kriitisoitu siitä, että se esittää epätasa-arvon johtuvan etnisestä epätasa-arvosta, vaikka erojen voitaisiin ajatella johtuvan sosioekonomisesta epätasa-arvosta.
I look at how habitus and symbolic capital related differentiation happens and what significance it might have for the discourse between ethnic categorization and education.
Tarkastelen tutkielmassa sitä, miten habituksellisia ja pääomaan liittyviä erontekoja tapahtuu, ja mitä merkitystä sillä saattaa olla etnisen kategorisoinnin ja koulutuksen välisessä vuoropuhelussa.
The interviewed had experienced situations in which symbolic evaluations related to their ethnic background and skin color can be considered significant.
Haastattelemani henkilöt olivat kokeneet tilanteita, joissa etniseen taustaan ja tummaihoisuuten liittyviä symbolisia arvostelmia voidaan pitää merkittävinä.
The idea of habitus is used to refer to any attitudes and manners internalized by an individual, with which that individual evaluates, interprets and choses to act in the reality that they perceive.
Habituksella viitataan yksilön sisäistämään asenteiden ja toimintatapojen kokonaisuuteen, jonka avulla henkilö arvottaa ja tulkitsee havaittua todellisuutta sekä toimii siinä.
Additionally, many example of this arise from previous literature.
Myös aiemmasta tutkimuskirjallisuudesta nousi esille esimerkkejä tästä.
In the situations that I observed social evaluations explained the habituslike actions of the people I observed.
Havainnoimissani tilanteissa sisäistetyt sosiaaliset arvostelmat selittävät tarkkailemieni ihmisten habituksenomaista toimintaa.
Among the interviewed are a public school principal, a teacher, two dark-skinned university students and one private school university student.
Haastattelut koostuivat julkisen peruskoulun rehtorin ja opettajan haastatteluista, kahden tummaihoisen kiintiöopiskelijan haastatteluista sekä yksityisen yliopiston opiskelijan haastattelusta.
This study looks at the ethnic categorization of darker skinned people and problems related to their participation in higher education through the theories of the French anthropologist Pierre Bourdieu.
Tutkimuksessa tarkastellaan Brasilian tummaihoisten etnistä kategorisointia sekä koulutukseen liittyviä haasteita ranskalaisen antropologin Pierre Bourdieun teorioiden avulla.
Affirmative action politics has found it’s place within public discourse in Brazil beginning from the 1990’s, and as a consequence some institutes of higher eduction have adapted racial quotas for darker-skinned individuals.
Yhdysvalloista lähtöisin oleva affirmative action -politiikka on saanut jalansijaa Brasilian julkisessa keskustelussa erityisesti 1990-luvulta lähtien, ja sen myötä joissakin julkisissa korkeakouluissa on otettu käyttöön kiintiöt tummaihoisille opiskelijoille.
Therefore, the aim of this work is to analyze the socially constructed, various colloquial and everyday phenomena related to classification by skin color.
Tutkimuksen tarkoituksena on täten analysoida erilaisia arjen tasolla esiintyviä ihonvärikategorisointiin liittyviä ilmiöitä, jotka ovat kulttuurisesti rakentuneet.
With symbolic power this work refers to to all the different forms of capital mentioned in Bourdieu’s work that relate to recognition and appreciation.
Symbolinen pääoma puolestaan viittaa kaikkiin Bourdieun pääomalajeihin liitettyyn tunnustukseen ja arvostukseen.
According to these publications, darker skin-colored Brazilians are underrepresented in higher education.
Brasilian kansallisissa tilastoissa on tapana jaotella väestö ihonvärin perusteella, ja näiden tilastojen valossa tummaihoiset brasilialaiset ovat aliedustettuina korkeakouluissa.
Ethnic categorization is analyzed using Pierre Bourdieu’s concepts habitus and symbolic power.
Etnisen kategorisoinnin tarkasteluun käytetään bourdieuläisiä habituksen ja symbolisen pääoman käsitteitä.
In addition, I utilized material on situations encountered by dark-skinned people in Brazil that have been published in previous studies.
Lisäksi hyödynsin aineiston analysoinnissa aiemmissa tutkimuksissa esitettyjä havaintoja ja tulkintoja tummaihoisten kokemista tilanteista.
Why has the EU failed to create a coherent migration policy?
Miksi EU on epäonnistunut yhtenäisen maahanmuuttopolitiikan luomisessa?
The history of the 20th century Europe is characterized by great social, political and economic changes, and the construction of a common European society.
1900-luvun Euroopan historialle tunnusomaista ovat suuret sosiaaliset, poliittiset ja taloudelliset muutokset sekä yhtenäisen eurooppalaisen yhteiskunnan luominen.
The underlying institutional reason for this seems largely to be the inflexibility of the EU legal framework.
Taustalla oleva institutionaalinen syy tälle vaikuttaa pitkälti olevan EU-lainsäädännön joustamattomuus.
On the other hand, the more thorough presentations tend to account for only a short time period in the EU’s history.
Toisaalta syvällisemmät katsaukset keskittyvät vain tiettyihin ajanjaksoihin EU:n historiassa.
The research questions were the following: How has the European migration and asylum policy evolved over time?
Tutkimuskysymykset olivat seuraavat: Miten eurooppalainen maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikka ovat muuttuneet ajan saatossa?
Several reasons for continuous development were identified in the study, many of them challenges such as illegal immigration, high number of asylum seekers, and security concerns.
Jatkuvalle kehitykselle löydettiin useita tekijöitä, joista monet olivat haasteita kuten laiton maahanmuutto, turvapaikanhakijoiden suuri määrä, ja turvallisuushuolet.
However, with the majority of European countries now being members of the European Union, the political focus has in the 21st century largely shifted towards the non-European immigration.
Enemmistön Euroopan maista ollessa nyt EU:n jäseniä, poliittinen fokus on kuitenkin 2000-luvulla siirtynyt suurelta osin Euroopan ulkopuolelta peräisin olevaan maahanmuuttoon.
Not only is the European migration and asylum policy a highly topical subject, but the majority of the comprehensive research has been done before the Lisbon Treaty, and the more recent studies address the historical development of the migration policy only in brief.
Eurooppalainen maahanmuutto- ja pakolaispolitiikka eivät ole vain äärimmäisen ajankohtaisia aiheita, mutta suurin osa kattavasta tutkimuksesta on peräisin ajalta ennen Lissabonin sopimusta, ja tuoreemmat tutkimukset käsittelevät politiikkakehitystä vain lyhyesti.
Relating to the second research question, it was noted that the migration and asylum policy has hardly been well-organized nor coherent.
Toiseen tutkimuskysymykseen liittyen huomattiin, että EU:n maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikka eivät ole kovin organisoituja eivätkä johdonmukaisia.
The EU institutions have themselves recognized the shortcomings of the policies in relation to intended outcomes and the materialized consequences.
EU-instituutiot ovat itse tunnistaneet ristiriidan odotettujen lopputulosten ja todellisten seurausten välillä.
Furthermore, using narrative process tracing, the constituting elements of change could be identified.
Lisäksi kerronnallista prosessin seurantaa käyttäen muutoksen keskeisiä tekijöitä voitiin tunnistaa.
The inclusion of gradual change proved crucial for the analysis.
Vähittäisen muutoksen käsite osoittautui keskeiseksi analyysille.
The traditional theoretical framework was approached critically and some of the criticism towards HI addressed.
Teorian perinteistä viitekehystä lähestyttiin kriittisesti, ja osaan kritiikistä vastattiin.
This study has managed to add to the understanding of the EU’s migration and asylum policy, and through theory testing even improve the usage of historical institutionalism as a research method.
Tämä tutkimus on onnistunut lisäämään ymmärrystä EU:n maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikasta, ja teorian testaamisen kautta parantamaan historiallisen institutionalismin käytettävyyttä tutkimusmenetelmänä.
In the past few years, the migration discourse has focused on asylum applications, and the situation in Europe is now considered to be a migration crisis.
Viime vuosina maahanmuuttokeskustelu on keskittynyt turvapaikanhakijoihin, ja tilannetta kutsutaan yleisesti pakolaiskriisiksi.
Other important factors include the continuous integration that brought about free movement, the SEA, widened external borders, and the need for skilled labor force.
Muita keskeisiä tekijöitä ovat EU:n sisäiseen vapaaseen liikkuvuuteen johtanut jatkuva integraatio, Euroopan yhtenäisasiakirja, laajentuneet ulkorajat ja ammattitaitoisen työvoiman tarve.
Concluding, the historical institutionalist methods were successfully used to produce verifiable and interesting results regarding the development of the EU’s migration and asylum policy.
Historiallis-institutionalistisia metodeita sovellettiin menestyksekkäästi todennettavien ja kiinnostuvien tuloksien saamiseksi EU:n maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikkaan liittyen.
Using narrative process tracing the analysis of development was successfully incorporated in the description of the steps in a causal process beginning with bilateral agreements and a laissez-faire policy on migration, gradually leading to the creation of treaties and agreements with an aim to consolidate a common European migration and asylum policy.
Kerronnallista prosessin seurantaa soveltaen kehityksen analyysi liitettiin onnistuneesti kausaalisen prosessin askelten kuvailuun, alkaen kahdenkeskisistä sopimuksista ja laissez-faire -politiikasta johtaen vähitellen sopimusten luomiseen, joiden tarkoituksena oli luoda yhteinen maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikka.
Finally, making use of the research by Hoffmann it was postulated that some of the difficulties are due to perceived advantages of preferring domestic action.
Lopuksi Hoffmannin tutkimusta hyödyntäen esitettiin osan ongelmista olevan seurausta joidenkin maiden näkemyksestä siitä, että kansalliset toimenpiteet ovat hyödyllisempiä yksittäisille maille kuin yhteistyö.
The aim of this study is to contribute to the understanding of the development of the European Union migration policy in order to better comprehend the shortcomings in tackling the current migration crisis and the inability to create a working asylum system.
Tämän tutkimuksen tavoitteena on lisätä ymmärrystä EU:n maahanmuuttopolitiikan kehittymisestä, ja tätä kautta tarjota selityksiä EU:n vaikeuksille selvitä nykyisestä pakolaiskriisistä ja luoda toimivaa turvapaikkajärjestelmää.
The complementary approach of combining critical junctures, path-dependence and gradual change proved very useful in explaining institutional development and addressing criticism against HI.
Polkuriippuvuuden, epäjatkuvuuskohtien ja vähittäisen muutoksen yhdistäminen osoittautui erittäin toimivaksi institutionalistisen muutoksen selittämiseksi ja teorian kohtaan osoitettuun kritiikkiin vastaamiseksi.
Despite establishing various mechanisms to co-ordinate the migration in the European Union during the past decades, it was only in 1999 that the EU officially started to work towards a common immigration policy for Europe.
Vaikka EU sen aikaisemmissa muodoissa loi useita mekanismeja maahanmuuton koordinoimiseksi, virallinen alku yhteistyölle sijoittuu vuoteen 1999.
Both endogenous processes and exogenous catalysts were identified, and emphasizing the temporal aspects of decisions as well as their interconnectedness, a narrative consistent with the historical institutionalist framework generated.
Sekä sisäisiä prosesseja että ulkoisia yllykeitä muutokselle havaittiin, ja päätösten ajallista aspektia sekä keskinäisriippuvuutta painottaen muodostettiin historiallisen institutionalismin mukainen narratiivi.
As a result, it has been shown that HI offers considerable promise for explaining policy change over time.
Lopputuloksena osoitettiin, että historiallinen institutionalismi tarjoaa huomattavaa potentiaalia politiikan muutoksen selittämisessä.
This was achieved by applying a historical institutionalist view on the development of a European migration policy.
Tässä onnistuttiin hyödyntämällä historiallis-institutionalistista näkökulmaa.
The historical institutionalism offers tools to explain the EU’s inability to reach Europe-wide agreements especially in the asylum matters, e.g. through the concepts of critical junctures and path dependence, and the more recent addition of gradual change.
Historiallinen institutionalismi tarjoaa työkaluja selittää EU:n kyvyttömyyttä saavuttaa yhteisymmärrystä etenkin turvapaikkakysymyksissä.
Drawing from the foremost HI theorists an attempt was made to address the perceived shortcomings of the theory.
Tutkimuksen toinen, kunnianhimoinen tavoite oli historiallisen institutionalismin tärkeimpiin tutkijoihin tukeutuen vastata teorian havaittuihin heikkouksiin, ja mm. syytöksiin sen kykenemättömyydestä selittää muutosta lainkaan.
Depression is a phenomenon determined by multiple factors and it can be conceptualized both from psychological and physiological point of view.
Masennus on monisyinen ilmiö, jota voidaan hahmottaa psykologian ja fysiologian näkökulmista.
Psychological and physiological risk factors form a vulnerability that predispose to depression.
Psykologiset ja fysiologiset riskitekijät muodostavat yhdessä haavoittuvuuden, joka altistaa masennukselle.
58 women were invited to laboratory based on the earlier web-based study (n=588).
Aiemman verkkokyselyn pohjalta (n=588) laboratorioon kutsuttiin 58 naispuolista koehenkilöä, jotka vastasivat itsearviointikyselyihin ja joiden sydänsähkökäyrää seurattiin stressaavan tehtävän aikana.
The physiological stress reactivity was measured by the individual differences in the heart rate variability.
Fysiologista stressiherkkyyttä mitattiin sydämen sykevälivaihtelulla (Heart Rate Variability).
The results of this study can be used as a foundation for the development of more effective medical interventions and psychotherapies, and for the development of more specific categorization of depressive subcategories.
Tutkimuksen tietoa voidaan käyttää pohjana tehokkaampien lääkehoitojen, psykoterapioiden ja tarkemman masennuksen luokittelun kehittämiseen.
Psychological risk factors of depression constituted a whole that predicted physiological stress reactivity in a specific experimental setting in a statistically significant way.
Masennuksen psykologiset riskitekijät muodostivat kokonaisuuden, joka ennusti tarkkarajaisessa koeasetelmassa fysiologista stressiherkkyyttä tilastollisesti merkitsevällä tavalla.
Cloninger's temperament trait harm-avoidance (Temperament and Character Inventory) and tendency for ruminative thinking (Self-rumination Scale) were used as psychological risk factors in this study.
Psykologisina riskitekijöinä tässä tutkimuksessa toimivat Cloningerin temperamenttipiirre vaikeuksien välttäminen (Temperament and Character Inventory) ja taipumus märehtimiseen (Self-rumination Scale).
The purpose of this study was to research the relationship between the psychological risk factors of depression and physiological stress reactivity.
Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli tarkastella masennuksen psykologisten riskitekijöiden yhteyttä fysiologiseen stressiherkkyyteen.
Psychological risk factors of depression and physiological stress reactivity
Masennuksen psykologisten riskitekijöiden yhteys fysiologiseen stressiherkkyyteen
Another visit to the community was made in December 2015.
Toinen vierailu kylään tehtiin joulukuussa 2015.
Community-development, for example the construction of new houses and the will to put electricity, can be in conflict with the principles of tourism development.
Kehityshankkeet, esimerkiksi uusien talojen rakentaminen ja kylän sähköistäminen, ovat osittain ristiriidassa matkailun periaatteiden kanssa.
Moreover, this work explores how redefining identity relates to broader questions of development in indigenous communities.
Lisäksi tarkoituksena on pohtia, miten identiteetin määrittäminen liittyy laajempiin kehityskysymyksiin alkuperäisväestöyhteisöissä.
Despite the variety among different indigenous groups, common cultural, behavioral, linguistic and ritualistic aspects, as well as the close relation with nature, are perceived central in shaping indigenous people´s identity.
Vaikka eri alkuperäisväestöjen kirjo on laaja, yhteiset kulttuuriin, käyttäytymiseen, kieleen ja uskomuksiin liittyvät tavat, sekä läheinen suhde luontoon ovat keskeisiä tekijöitä alkuperäisväestön identiteetin muokkautumisessa.