natgillin/translations-raw huggingface dataset:
To conclude, vatinoxan attenuated the cardiopulmonary changes and intestinal hypomotility induced by detomidine or a CRI of medetomidine in standing horses.
Tutkimuksista voidaan päätellä, että vatinoksaani lievitti seisovilla hevosilla medetomidiini-infuusion ja yksittäisen detomidiiniannoksen aiheuttamia verenkiertoelimistön sekä ruoansulatuskanavan sivuvaikutuksia.
The plasma concentration of both enantiomers of medetomidine mostly correlated with the level of sedation, being lower in the presence of vatinoxan when the level of sedation was reduced.
Veren lääkeainepitoisuudet korreloivat enimmäkseen rauhoituksen syvyyden kanssa.
Finally, vatinoxan, administered after detomidine, partially reversed the cardiopulmonary effects and intestinal hypomotility induced by detomidine.
Seisovilla hevosilla vatinoksaani kumosi detomidiinin aiheuttamat verenkiertovaikutukset ja hidastuneen suoliston toiminnan.
Vatinoxan decreased the level of sedation at the beginning of the CRI of medetomidine in standing horses, but not when administered with a single dose of medetomidine before general anesthesia or after detomidine in standing horses.
Rauhoituksen syvyys keveni vatinoksaanin vaikutuksesta vain ohimenevästi medetomidiini-infuusion alussa.
During normal pregnancy, several compensatory mechanisms secure fetal oxygenation and wellbeing.
Normaalin raskauden aikana lukuisat kompensaatiomekanismit varmistavat sikiön riittävän hapensaannin ja hyvinvoinnin.
Worldwide, such asphyxia, diagnosed at birth, annually accounts for a million neonatal deaths.
Maailmanlaajuisesti perinataalinen asfyksia aiheuttaa vuosittain jopa miljoonan vastasyntyneen kuoleman.
The register-based cohort study on asphyxia and neurologic morbidity (IV) comprised 1 138 109 women with singleton pregnancies and their newborns between 1989 and 2008 in Finland.
Rekisteritutkimuksemme asfyksiasta ja neurologisesta sairastavuudesta kattoi 1 138 109 raskautta vuosina 1989 – 2008.
Fetal life occurs in a relatively hypoxic environment.
Raskauden aikana sikiö elää verrattain vähähappisessa ympäristössä.
Therapeutic neuroprotective interventions such as hypothermia have significantly improved the prognosis of severe neonatal encephalopathy.
Keskushermoston suojaamiseen tähtäävät hoitotoimenpiteet - kuten vastasyntyneen viilennyshoito - ovat olennaisesti parantaneet vastasyntyneen vaikean enkefalopatian ennustetta.
S100B is a biomarker of brain- cell damage, and its levels rise in early phases of acute asphyxia.
S100B-proteiini on aivokudoksen soluvaurion merkkiaine, jonka pitoisuudet nousevat myös asfyksiaan liittyvien vaurioiden ilmaantuessa.
Impairment of respiratory gas exchange—during either pregnancy or delivery—leads to tissue hypoxia, and, if prolonged, to metabolic acidosis and asphyxia.
Sikiön hengityskaasujen vaihdon ongelmat raskauden tai synnytyksen aikana johtavat kudosten hapenpuutteeseen ja hiilidioksidin kertymiseen eli asfyksiaan, mikä pitkittyessään väistämättä johtaa aineenvaihdunnalliseen happamuuteen.
Most importantly, such abnormal EPO levels were associated with composite adverse neonatal outcomes defined as intraventricular hemorrhage, periventricular leukomalacia, cerebral infarction, or necrotizing enterocolitis (p < 0.001).
Lisäksi kohonneet EPO-pitoisuudet liittyivät vastasyntyneen vakavaan sairastavuuteen, mukaan lukien vaikea-asteiset aivokammioverenvuodot, aivoinfarktit, periventrikulaarinen leukomalasia, sekä nekrotisoiva enterokoliitti (p < 0.001).
These methods, however, are not unequivocally efficient in predicting adverse neonatal outcomes in IUGR or in prolonged pregnancies.
Käytössä olevilla menetelmillä ei kuitenkaan aina pystytä yksiselitteisesti ennustamaan vastasyntyneen epäsuotuisaa lopputulemaa riskiraskauksissa.
Furthermore, neonatal hypoxic ischemic encephalopathy (HIE) originating from perinatal asphyxia may lead to a variety of neurodevelopmental impairments.
Asfyksian aiheuttama hypoksis-iskeeminen enkefalopatia voi myös johtaa pysyvään vammautumiseen ja vakaviin neurologisiin kehityshäiriöihin.
We thus searched for biomarkers identifying those fetuses at risk for hypoxia-caused complications, and for predicting outcome after birth asphyxia.
Tutkimuksessamme selvitimme näiden valikoitujen biomerkkiaineiden käyttöä hapenpuutteen riskissä olevien sikiöiden tunnistamisessa, sekä näiden merkkiaineiden käytettävyyttä perinataalisen asfyksian diagnostiikassa ja vastasyntyneen ennusteen arvioinnissa.
Copeptin, a by-product of arginine vasopressin (AVP) production, is a potential biomarker of birth asphyxia and HIE.
Kopeptiini on vasopressiini-erityksen sivutuote, jota pidetään potentiaalisena perinataalisen asfyksian ja hypoksis-iskeemisen aivovaurion merkkiaineena.
Numerous methods such as fetal Doppler assessments and computerized cardiotocography help in monitoring placental function and fetal wellbeing.
Sikiön hyvinvoinnin ja istukan toiminnan seurannassa käytetään lukuisia menetelmiä, kuten sikiön sydänäänten monitorointia ja Doppler-ultraäänitutkimuksia.
In selected risk-pregnancies, determining amniotic fluid EPO may thus be a useful additional tool in fetal surveillance and in optimizing delivery timing.
Johtopäätöksenä totesimme, että tietyissä riskiraskauksissa lapsiveden EPO-pitoisuuden määrittäminen saattaa olla hyödyllinen lisämenetelmä sikiön voinnin ja synnytyksen ajankohdan arvioinnissa.
In complicated pregnancies, however, intrauterine hypoxia predisposes the fetus to growth restriction, stillbirth, neurodevelopmental sequelae such as cognitive dysfunction and cerebral palsy (CP), and adverse long-term health impacts.
Sen sijaan komplisoituneissa raskauksissa sikiön kroonisen hapenpuutteen riski on suurentunut lisäten sikiökuoleman, kasvuhidastuman, neurologisten kehityshäiriöiden ja pitkäaikaisten terveysongelmien todennäköisyyttä.
Furthermore, the time window for neuroprotective treatment in birth asphyxia is narrow, and additional methods for identifying those neonates who would benefit from neuroprotective actions are essential.
Vastasyntyneen asfyksiadiagnoosin asetuksen ja keskushermostoa suojaavien hoitojen käynnistämisen aikaikkuna on kapea, eikä kaikkia intensiivistä tehohoitoa tarvitsevia vastasyntyneitä löydetä nykymenetelmien avulla ajoissa.
Postterm birth resulted in increased risk for low one- and five-minute Apgar scores (< 4), low umbilical artery pH ≤ 7.10, and intellectual disability, whereas risks for CP, epilepsy, sensorineural defects, and perinatal mortality showed no increase.
Yliaikainen raskaus (≥42 raskausviikkoa) lisäsi matalan syntymä-pH:n, matalien Apgarin pisteiden, sekä älyllisen kehitysvammaisuuden riskiä, mutta ei liittynyt yleiseen neurologiseen sairastavuuteen eikä lisännyt perinataalikuolleisuutta.
Additionally, we aimed to evaluate the association of gestational age with perinatal asphyctic complications and long-term neurologic morbidity.
Lisäksi selvitimme raskauden keston vaikutuksia perinataalisen asfyksian ja pitkäaikaisen neurologisen sairastavuuden esiintyvyyteen täysiaikaisissa ja yliaikaisissa raskauksissa.
Erythropoietin (EPO) is a biomarker of chronic hypoxia, with high levels of EPO associating with increased risk for adverse outcome.
Erytropoietiini (EPO) on punasolujen muodostumista lisäävä hormoni, jota käytetään myös hapenpuutteen merkkiaineena.
Among postterm births, the risk for birth asphyxia was increased.
Kopeptiinipitoisuudet myös nousivat synnytyksen keston myötä.
Concerning gestational age at birth, we found an increased risk for low Apgar score, increased neurologic morbidity, and perinatal mortality among early-term neonates.
Kohorttitutkimuksessamme totesimme varhaiseen täysiaikaisuuteen liittyvän suurentuneen riskin vastasyntyneen sairastavuuteen ja kuolleisuuteen, sekä pitkäaikaiseen neurologiseen sairastavuuteen.
Timing the delivery in preterm pregnancy with severe IUGR is challenging, owing to balancing between risks related to prematurity and to fetal hypoxia.
Näissä raskauksissa optimaalisen synnytysajankohdan määrittely on usein haastavaa, koska tällöin on huomioitava kohdunsisäisen hapenpuutteen, ennenaikaisen synnytyksen, sekä obstetristen toimenpiteiden aiheuttamat mahdolliset haitat.
Among low-risk populations, however, EPO was not related to adverse delivery outcomes, and thus may not prove clinically useful in such populations.
Toisaalta matalan riskin raskauksissa EPO-pitoisuuden määrityksestä ei vaikuttaisi olevan hyötyä edes lasketun ajan ylittämisen jälkeen.
In IUGR pregnancies, abnormal amniotic fluid EPO levels were associated with decreased umbilical artery pH and base excess (BE) values, abnormal biophysical profile, and reversed end-diastolic flow in the umbilical artery.
Sikiön kasvuhidastumaa ennenaikaisissa raskauksissa käsittelevässä tutkimuksessamme (n=66) totesimme kohonneiden lapsiveden EPO-pitoisuuksien liittyvän napavaltimon vakava-asteisiin virtausmuutoksiin, sekä vastasyntyneen alentuneisiin napavaltimon pH- ja BE-arvoihin.
The study populations comprised 66 pregnancies complicated by preterm IUGR, 93 low-risk term and prolonged pregnancies, and 140 term neonates with birth asphyxia.
Matalan riskin täysiaikaisissa ja lasketun ajan ohittaneissa raskauksissa (≥41 raskausviikkoa) (n=93) EPO-pitoisuudet korreloivat raskauden keston kanssa.
Biomarkers of intrauterine hypoxia and perinatal asphyxia, and gestational age as predictors of neonatal outcome
Kopeptiini vaikuttaa erittäin lupaavalta vastasyntyneen asfyksian ja hypoksis-iskeemisen enkefalopatian biomerkkiaineelta, joskin kopeptiinin käytettävyys pitkäaikaisennusteen arvioinnissa edellyttää jatkotutkimuksia.
In the cohort study, multivariate analysis demonstrated an increased risk for low (< 4) one- and five-minute Apgar score, CP, intellectual disability, sensorineural defects, and perinatal mortality among early-term births.
Totesimme varhaiseen täysiaikaiseen syntymään (raskausviikoilla 37+0-38+6) liittyvän matalien Apgarin pisteiden, CP-vamman, älyllisen kehitysvammaisuuden, aistitoimintojen vammojen, sekä perinataalikuolleisuuden suurentuneen riskin.
In our study on biomarkers in birth asphyxia, only copeptin correlated with arterial pH. Its correlation with umbilical artery BE was significantly stronger than were the correlations of S100B or of EPO.
Asfyktisilla vastasyntyneillä (n=140) totesimme selvästi korkeammat kopeptiinipitoisuudet kuin hyväkuntoisilla vastasyntyneillä.
Among low-risk pregnancies, however, EPO levels correlated with neither umbilical artery pH or BE, nor with other adverse pregnancy outcomes.
Näissä raskauksissa emme todenneet yhteyttä lapsiveden EPO-pitoisuuden ja vastasyntyneen huonon lopputuleman välillä.
The long-term neurologic health impacts of postterm birth, however, were less important than previously expected, meaning that further studies on the optimal management of pregnancies beyond 41 gestational weeks are essential.
Toisaalta laajassa kotimaisessa kohortissamme yliaikaisuuden vaikutukset lapsen pitkäaikaiseen neurologiseen terveyteen olivat oletettua vähäisemmät.
The origin and ore-forming potential of these rocks were studied using isotope geochemistry (single-grain zircon U-Pb and O, whole-rock Sm-Nd), mineral chemistry, whole-rock geochemistry, optical petrography and cathodoluminescence petrography.
Tässä tutkimuksessa pyrittiin selvittämään Suomenniemen syeniittisten kivien syntymekanismia, ikää ja malmipotentiaalia tutkimalla niiden ulkoasua, mineralogista ja kemiallista koostumusta, sekä kiven ja sen sisältämien mineraalien isotooppikoostumuksia.
The data imply that these syenitic rocks formed in situ from the rapakivi granite either in post-magmatic (episyenites) or late-magmatic stage in the presence of a sodic fluid, and do not require a distinct magmatic source.
Aineiston perusteella syeniittisten kivien arvioitiin syntyneen joko kehittymällä rapakivigraniittimagmasta tai fluiditoiminnan seurauksena rapakivigraniitin kiteytymisen jälkeen.
Within the southeastern part of the subalkaline 1644-Ma Suomenniemi rapakivi granite complex (SE Finland), these alkali-feldspar rich syenitic rocks form numerous NW-oriented dike- and pod-like bodies, up to 5 meters in width and 100 meters in length.
Kaakkois-Suomessa Mikkelin kunnan alueella sijaitseva Suomenniemen rapakivi-intruusio asettui paikalleen maankuoreen rapakivigraniiteista varhaisimpana, n. 1644 miljoonaa vuotta sitten.
Varying temperatures and differing fluid compositions produced geochemically and mineralogically diverse syenitic rocks, connected by relatively sodic and oxidized mineralogy and significant Si-depletion.
Sekä magmaattiset että fluiditoiminnan seurauksena syntyneet syeniittiset kivet voivat olla rikastuneita harvinaisista maa-alkuaineista, uraanista, tinasta, tai muista tärkeistä metalleista.
The Suomenniemi complex is thought to have formed by melting of granodioritic lower crust, whereas peralkaline syenites generally form by melting or fractionation of alkaline and transitional basalts, sourced in the subcontinental lithospheric mantle.
Suomenniemen syeniittiset kivet muistuttavat huomattavasti ympäröivää rapakivigraniittia, mutta ovat köyhtyneitä kvartsista ja plagioklaasista, ja sisältävät joissain tapauksissa peralkalisille kiville tyypillisiä natriumrikkaita mineraaleja.
Although the Mid-Proterozoic Finnish rapakivi (A-type) granite complexes are voluminous in southern Finland, they only host minor quantities of peralkaline and marginally metaluminous syenitic rocks.
Suomenniemen intruusion kaakkoisosista löytyy vähäisiä määriä peralkalisia ja metalumiinisia syeniittisiä kiviä juonimaisina muodostumina.
Some of the syenitic rocks include hypersolvus feldspar and record ductile deformation, suggesting relatively high alteration temperature and pressure; if these rocks did not form in the subsolidus, a late-magmatic filter-pressing process during magmatic shearing resulted in loss of interstitial Si-rich magma and caused accumulation of K-feldspar.
Magmaattiseen syeniittiin mineraalikoostumukseltaan vertautuvia kiviä voi myös muodostua, kun ei-syeniittiset kivet reagoivat niiden läpi kulkevien fluidien kanssa; tällöin kiviä voidaan kutsua episyeniiteiksi tai feniiteiksi riippuen fluidien lähteestä.
In some, if not all, of the syenitic rocks it likely results from quartz dissolution and transport (episyenitization) after the transition from lithostatic to hydrostatically pressurized magmatic-hydrothermal system.
Magmaattisen vaiheen jälkeen syeniittinen kivi voi syntyä rapakivigraniitin reagoidessa pääosin meteorista alkuperää olevien fluidien kanssa; tällöin kivi nimetään episyeniitiksi.
The mechanism for the loss of Si from the rapakivi granite (or granite magma) is an elusive issue.
Magmaattisten ja magmatismin jälkeen syntyneiden syeniittisten kivien erottaminen toisistaan voi olla haastavaa rapakivigraniitin synty-ympäristössä.
While episyenites are related to significant uranium and tin deposits worldwide, the economic potential of the syenitic rocks found in the Suomenniemi complex area is probably insignificant.
Ensimmäisessä tapauksessa syeniittinen kivi on saattanut syntyä myöhäismagmaattisessa vaiheessa maasälpärikkaan magman hiertyessä paikallaan.
The methods of computational physics are increasingly used to support experimental efforts in cellulose research.
Laskennallisen fysiikan menetelmiä käytetään yhä enemmän kokeellisen työn apuvälineenä selluloosatutkimuksessa.
The simulations predict the spontaneous formation of a twisted ribbon-like bundle with a twist rate compatible with recent experimental evidence.
Molekyylidynaamiset simuloinnit ennustavat kimpulle kierteisen nauhamaisen rakenteen, jonka kiertymisjakso vastaa hyvin viimeaikaisia kokeellisia tuloksia.
Microfibril interactions also manifest themselves in the rheology of aqueous cellulose nanofibril suspensions.
Mikrofibrillien väliset vuorovaikutukset vaikuttavat myös nanoselluloosasuspensioiden virtauskäyttäytymiseen.
Knowledge of the structural fundamentals of cellulose is relevant, not only for an understanding of plant life, but also for numerous technologies that use it as a raw material.
Tämä rakenteellinen hierarkia vaikuttaa niin kasvikunnan biologisiin prosesseihin kuin selluloosaa raaka-aineena hyödyntäviin teknologioihin.
We also investigate the structure of microfibril bundles, and their relationship to the bound water of the cell wall, using molecular dynamics simulations.
Lisäksi olemme tutkineet mikrofibrillikimppujen rakenteen yhteyttä sitoutuneen veden määrään soluseinässä tai siitä prosessoidussa kuidussa.
This also leads to a reasonable prediction for the amount of bound water, which consists of molecular water layers surrounding the fibrils, along with several other experimental indicators.
Samalla saadaan lähellä koetuloksia olevia ennusteita sitoutuneen veden määrästä ja useista muista suureista, kuten mikrofibrillien ominaispinta-alasta.
Here, we demonstrate the use of reactive force field methods for predicting mechanisms and kinetics of cellulose pyrolysis.
Olemme tutkineet reaktiivisten voimakenttämenetelmien soveltuvuutta selluloosan pyrolyysireaktioiden ja niiden kinetiikan ennustamiseen.
Here, we use atomistic simulations to elaborate on the effects of chemical modification on microfibril interactions.
Atomistiset simulointimme tarkentavat aiempien teoreettisten mallien antamaa kuvaa mikrofibrillien välisistä vuorovaikutuksista.
Cellulose pyrolysis involves hundreds of chemical reactions and volatile products, the description of which remains a formidable challenge.
Selluloosan pyrolyyttinen hajoaminen on monimutkainen kemiallinen prosessi, johon liittyy satoja tutkimuksellisesti avoimia reaktiopolkuja.
This thesis reports molecular and fluid dynamics simulations that address questions related to the pyrolytic degradation of cellulose and the aggregation and deaggregation of cellulose microfibrils.
Tässä väitöskirjassa sovelletaan atomistisia simulointimenetelmiä ja laskennallista virtausmekaniikkaa selluloosan nanorakenteen ja pyrolyysireaktioiden kuvaamiseen.
The aggregation of microfibrils is fundamental to the structural hierarchy of native cellulose and has direct implications for its processing into nanostructured forms.
Selluloosapohjaisten nanomateriaalien valmistus perustuu mikrofibrillien muodostamien kimppujen hajottamiseen, mihin voidaan vaikuttaa selluloosan kemiallisella muokkauksella.
We show that reactive molecular dynamics simulations can reproduce essential features of the degradation process, most notably its onset via glycosidic bond cleavage, and thus offer a means to complement quantum chemistry methods and experimental analytics.
Tulostemme mukaan hajoamisprosessin keskeisiä piirteitä voidaan toistaa reaktiivisten molekyylidynaamisten simulointien avulla.
Here, we demonstrate the coordinated use of rheometry, printing experiments and computational fluid dynamics simulations in the development of cellulose-based hydrogels for wound dressing applications.
3D-tulostuksessa käytettäviä selluloosapohjaisia hydrogeeleja voidaan kehittää kuvaamalla niiden virtauskäyttäytymistä laskennallisella virtausmekaniikalla.
The scoring criterion is derived as an approximation to often intractable Bayesian marginal likelihood.
Kriteeri johdetaan approksimaationa usein laskennallisesti vaativalle bayesiläiselle marginaaliuskottavuudelle (marginal likelihood).
Probabilistic graphical models provide a general framework for modeling relationships between multiple random variables.
Graafiset todennäköisyysmallit ovat yleispätevä tapa mallintaa yhteyksiä usean satunnaismuuttujan välillä.
Finally, as an application of directed graphical models, we derive a closed form expression for Bayesian network Fisher kernel.
Väitöskirjassa esitellään viimeisenä sovellus suunnatuille graafisille malleille johtamalla Bayes-verkkoon pohjautuva Fisher-ydin (Fisher kernel).
The main tool in this framework is a mathematical object called graph which visualizes the assertions of conditional independence between the variables.
Keskeinen työkalu näissä malleissa on verkko, eli graafi, jolla voidaan visuaalisesti esittää muuttujien välinen riippuvuusrakenne.
For directed graphical models, we propose a new scoring criterion for learning Bayesian network structures from discrete data.
Työssä esitellään uusi mallinvalintakriteeri Bayes-verkkojen oppimiseen diskreeteille muuttujille.
Methods for Learning Directed and Undirected Graphical Models
Tämä väitöskirja käsittelee erilaisia menetelmiä suuntaamattomien ja suunnattujen verkkojen oppimiseen havaitusta aineistosta.
This provides us with a similarity measure over discrete data vectors, capable of taking into account the dependence structure between the components.
Saatua Fisher-ydintä voidaan käyttää mittaamaan datavektoreiden samankaltaisuutta ottaen huomioon riippuvuudet vektoreiden komponenttien välillä, mitä havainnollistetaan kokeellisesti.
We study the theoretical properties of the score and compare it experimentally to popular alternatives.
Työssä tutkitaan kriteerin teoreettisia ominaisuuksia ja näytetään kokeellisesti, että se toimii hyvin tilanteissa, joissa muuttujien määrä on suuri.
The method combines a conditional mutual information estimator with a permutation test in order to perform conditional independence testing without assuming any specific parametric distributions for the involved random variables.
Toinen esiteltävä menetelmä on ei-parametrinen, tarkoittaen karkeasti, että emme tarvitse tarkkoja oletuksia syötemuuttujien jakaumasta.
Regarding undirected graphical models, we propose a new scoring criterion for learning a dependence structure of a Gaussian graphical model.
Liittyen suuntaamattomiin verkkoihin, tässä työssä esitellään kaksi erilaisiin tilanteisiin soveltuvaa menetelmää verkkojen rakenteen oppimiseen.
Accompanying this test with a constraint-based structure learning algorithm creates a method which performs well in numerical experiments when the data generating mechanisms involve non-linearities.
Kokeelliset tulokset osoittavat, että menetelmä toimii hyvin, kun riippuvuudet syöteaineiston muuttujien välillä ovat epälineaarisia.
We illustrate the similarity measured by this kernel with an example where we use it to seek sets of observations that are important and representative of the underlying Bayesian network model.
Väitöskirjan toinen osa käsittelee Bayes-verkkoja, jotka ovat suunnattuja graafisia malleja.
Although the amount of leakage in these studies was very small, it cannot assume that these obturations would have totally inhibited the bacterial invasion with time.
Vaikka vuoto kaikilla materiaaleilla oli vähäistä, ei mahdollisen bakteeri-invaasion mahdollisuutta ajan kuluessa voida poissulkea.
This series of studies investigated the effect of CHX and DMSO on the immediate and long term bond strength of chemically different resin cements, sealers and calcium silicate cements (CSCs).
Tässä väitöskirjatyössä tutkittiin klooriheksidiinin (CHX) ja dimetyylisulfoksidin (DMSO) vaikutusta välittömään sidoslujuuteen ja saumatiiviyteen juurikanavassa kemialliselta koostumukseltaan erilaisilla resiinipohjaisilla sementeillä, sidosaineilla, sealereillä sekä kalsiumsilikaattisementeillä.
DMSO has also the ability to reduce dentin surface free energy, improve wettability (slightly also CHX) and by that to enhance the adhesive penetration.
DMSO:lla (jonkin verran myös CHX:llä) on kyky lisätä dentiinin kostuttavuutta, ja näin edistää sidosaineen penetraatiota kudokseen.
Previous studies have shown that chlorhexidine (CHX) and dimethyl sulfoxide (DMSO) preserve the long term bond strength between the restauration and coronal dentin.
Aiemmat tutkimukset ovat osoittaneet, että CHX ja DMSO pystyvät parantamaan pitkäaikaista sidoslujuutta kruunudentiiniin.
By improving the adhesion the risk of bacterial penetration in the bonding interface decreases, the longevity of the root filling and restoration with root canal post is improved, the fracture risk of teeth restored with fiber posts decreases, and the need for retreatment is also decreased.
Sidoksen parantuessa sekä fraktuurariski että saumavuoto pienenee ja bakteeri-infektion riski sauma-alueella pienenee, jolloin hampaan ja sen restauraation ikä pitenee.