natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Differences were also found to exist in family structures: nuclear families and single mother families were more unusual among research participants, and stepfamilies more common, than in the general population.
Eroja on myös eri perhemuotojen yleisyydessä: ydinperheet ja yksinhuoltajaperheet ovat tutkimukseen osallistuneiden joukossa harvinaisempia, uusperheet yleisempiä kuin koko väestössä.
However, the experience of coping well was common among research participants, although the beginning of independent living had been generally experienced as difficult: feelings of loneliness, insecurity and restlessness were dominant.
Kokemus selviytymisestä on sen sijaan tutkimukseen osallistuneilla suhteellisen hyvä, vaikka itsenäisen elämän alkuvaihe on koettu yleisesti vaikeaksi: vallitsevia ovat olleet yksinäisyyden, epävarmuuden ja levottomuuden tunteet.
There are two main themes: 1) experiences of living in a youth home, and 2) experiences of coping as an adult.
Pääteemoja on kaksi: 1) kokemukset nuorisokodissa elämisestä ja 2) kokemukset selviytymisestä aikuisena.
More of the participants’ children than of the general population’s lived with somebody other than their parent.
Useampi tutkimukseen osallistuneiden lapsista kuin koko väestön lapsista asuu muualla kuin vanhempansa luona.
As the most significant explanation of their coping, the research participants identified their own (innate) strength and will to cope.
Merkittävimpänä selittäjänä selviytymiselleen tutkimukseen osallistuneet näkevät oman (synnynnäisen) vahvuutensa ja selviytymisen halunsa.
The most central result relating to the first main theme was that the experiences were both shared and non-shared.
Keskeisin tutkimuksen ensimmäiseen pääteemaan liittyvä tulos on, että sama nuorisokoti, myös samana aikana, on kokemuksellisesti sekä jaettu että ei-jaettu.
Some research participants did not think the youth home had any significance in terms of their later lives, and some thought it had negative significance.
Osa tutkimukseen osallistuneista ei koe nuorisokodilla olleen elämäkululleen mitään merkitystä, osa kokee sillä olleen kielteistä merkitystä.
The majority of the research participants felt that the youth home had a positive influence on their later lives.
Suurin osa tutkimukseen osallistuneista kokee nuorisokodilla olleen myönteistä merkitystä myöhemmälle elämälleen.
These sentiments seemed to be related first and foremost to whether one’s own, individual needs and expectations had been met in the youth home.
Kokemukset vaikuttavat olevan yhteydessä ennen kaikkea siihen, miten nuorisokodin on koettu vastanneen omiin, yksilöllisiin tarpeisiin ja odotuksiin.
This thesis studies the experiences of women who have lived in a youth home as girls.
Tutkimuksen kohteena ovat nuorisokodissa asuneiden tyttöjen kokemukset.
Living in a youth home was characterized by six general sentiments: "wonderful, real home", "new world!
Kokemukset nuorisokodissa asumisesta määrittelin kuudeksi erilaiseksi yleiskokemukseksi: ihana, oikea koti, uusi maailma!, turvasatama, paikka asua, rangaistuslaitos ja painajainen.
From youth home to being on one's own : Experiences of living in a youth home and later coping with adult life
Nuorisokodista maailmalle : Kokemuksia nuorisokodissa elämisestä ja aikuisiässä selviytymisestä
A third theme of the thesis is concerned with the question of how the research participants’ placement in a youth home influenced their later life.
Kolmantena teemana on nuorisokodin koettu merkitys; nuorisokotisijoituksen vaikuttavuutta arvioivat tutkimukseen osallistuneet itse pohtiessaan, mikä merkitys sijoituksella on heidän myöhemmälle elämälleen ollut.
The strongest and most common needs, as experienced, were the needs for safety, belongingness and respect.
Voimakkaimmin ja yleisimmin koetut tarpeet olivat turvallisuuden, yhteenkuuluvuuden ja arvostuksen tarpeet, joihin vastaamista voi kokemusten perusteella pitää nuorisokodin tärkeimpänä tehtävänä.
Data on the second theme is partly based on experiences and partly on facts about the current life situation of the research participants.
Toista teemaa koskeva aineisto on jossain määrin myös objektiivinen: selviytymistä tarkastellaan kokemusten lisäksi elämäntilanteeseen liittyvien tosiasioiden avulla.
The thesis contributes valuable knowledge concerning the experiences of young people who have been raised in substitute care, a topic that is rare in the literature.
Tutkimusta motivoi erityisesti sijaishuollossa kasvaneiden lasten ja nuorten kokemuksiin keskittyvän tutkimuksen vähäisyys.
Different languages use temporal speech cues in different linguistic functions.
Eri kielet käyttävät äänteiden kestovihjeitä erilaisissa kielellisissä tehtävissä.
In addition, behavioral experiments suggested that the establishment of representations for L2 quantity may require several years of language exposure.
Tutkimuksen foneettisten kokeiden mukaan kategorioiden syntyminen toisen kielen kvantiteetille saattaa vaatia useiden vuosien altistusta toiselle kielelle.
In Finnish, speech-sound duration is used as the primary cue for the phonological quantity distinction ― i.e., a distinction between short and long phonemes.
Suomessa äänteen kesto on kvantiteetin eli lyhyiden ja pitkien foneemien erottamisen tärkein vihje.
For the second-language (L2) learners of Finnish, quantity is often difficult to master if speech-sound duration plays a less important role in the phonology of their native language (L1).
Suomea toisena kielenä puhuvien on usein vaikea oppia kvantiteetti, jos äänteen kestolla on vähäisempi merkitys heidän äidinkielessään.
In addition, native speakers seemed to process phoneme quantity and quality independently from each other by separate brain representations.
Lisäksi suomenkieliset näyttivät käsittelevän foneemin laadun ja kvantiteetin toisistaan riippumattomasti, eri kategorioiden kautta.
The results of the studies suggested that native Finnish speakers' MMN response to quantity was determined by the activation of native-language phonetic prototypes rather than by phoneme boundaries.
Tulosten mukaan äidinkieleltään suomenkielisten MMN-vasteen voimakkuus määräytyi äidinkielen foneettisten prototyyppien mukaan eikä foneemien rajojen mukaan.
In L2 users, the activation of L2 prototypes or other L2 learning effects were not reflected in the MMN, with one exception.
Toisen kielen oppijoilla toisen kielen prototyyppien aktivoituminen tai kielenoppiminen ylipäänsä eivät näkyneet MMN-vasteessa yhtä poikkeusta lukuun ottamatta.
The cross-linguistic MMN studies revealed that, in native speakers of Finnish, the MMN response to duration or quantity-degree changes was enhanced in amplitude selectively in speech sounds, whereas this pattern was not observed in L2 users.
Kieliryhmiä vertailevat MMN-tutkimukset puolestaan osoittivat, että äidinkieleltään suomenkielisillä MMN-vaste keston muutokselle oli nimenomaan puheäänteiden kohdalla voimakkaampi kuin toisen kielen oppijoilla.
Even though L2 users failed to show native-like brain responses to duration changes in a vowel that was similar in L1 and L2, their duration MMN response was native-like for an L2 vowel with no counterpart in L1.
Vaikka suomea toisena kielenä puhuvien aivovasteiden voimakkuus äänteen keston muutokselle ei saavuttanut äidinkielisten tasoa vokaalissa, joka oli samankaltainen heidän äidinkielessään ja toisessa kielessään, he saavuttivat suomenkielisten tason vokaalissa, jolla ei ollut vastinetta heidän äidinkielessään.
The present studies aimed to investigate the cortical representations for phonological quantity in native speakers and L2 users of Finnish by using behavioral and electrophysiological methods.
Tämän väitöskirjan tutkimuksissa tarkasteltiin aivovastemittausten ja foneettisten testien avulla kvantiteettikategorioiden muistijälkiä äidinkieleltään suomenkielisten ja suomea toisena kielenä puhuvien aivokuorella.
Native speakers' MMN enhancement is suggested to be due to the pre-attentive activation of L1 prototypes for quantity.
Tämä saattaa johtua foneettisten prototyyppien esitietoisesta aktivoitumisesta äidinkieleltään suomenkielisten aivokuorella.
Thus, the pre-attentive activation of L2 users' representations was determined by the degree of similarity of L2 sounds to L1 sounds.
Näin ollen äidinkielen ja toisen kielen äänteiden samankaltaisuus näyttäisi vaikuttavan suomea toisena kielenä puhuvien muistijälkien esitietoiseen aktivoitumiseen.
Currently it is not known, however, how these features are subsequently integrated to form objects and object surfaces.
Vielä ei kuitenkaan tiedetä miten nämä piirteet yhdistetään havainnoiksi objekteista ja objektien pinnoista.
On the one hand, this ensures constancy of perception, for example, white paper looks white both in bright sunlight and in dim moonlight, because contrast is invariant to changes in overall light level.
Toisaalta tämä mahdollistaa havaintojen pysyvyyden, esim. valkoinen paperi näyttää valkoiselta sekä kirkkaassa auringonvalossa että hämärässä kuunvalossa, koska kontrasti on riippumaton yleisestä valaistuksesta.
The human visual system has adapted to function in different lighting environments and responds to contrast instead of the amount of light as such.
Ihmisen näköjärjestelmä on mukautunut toimimaan hyvin erilaisissa valaistusolosuhteissa ja reagoi valon määrän muutoksiin eli kontrastiin eikä valon määrään sinänsä.
Perception of surface brightness
Pintojen kirkkauden havaitseminen
On the other hand, the brightness of the surfaces has to be reconstructed from the contrast signal because no signal from surfaces as such is conveyed to the visual cortex.
Toisaalta pintojen havaittu kirkkaus on näköaivokuorella rakennettava uudelleen reunan kontrastisignaalista, koska pinnasta sinänsä ei kulkeudu signaalia näköaivokuorelle.
In conclusion, the results of the thesis suggest that a subpopulation of neurons in visual cortex selectively integrates information from different contrast polarities to reconstruct surface brightness.
Väitöskirjan tulosten mukaan havainto pinnan kirkkaudesta rakentuu varhaisessa vaiheessa näkötiedon prosessointia siten että vain osa piirresuotimista yhdistää tietoa vastakkaisista kontrastin polariteeteista valikoivasti suhteessa kuvioon ja taustaan.
In the visual cortex, the visual image is decomposed to local features by spatial filters that are selective for spatial frequency, orientation, and phase.
Näköaivokuorella solut, joita mallinnetaan usein visuaalisiksi suotimiksi, purkavat visuaalisen maailman paikallisiin piirteisiin.
The novel findings of the thesis are that (1) a narrow spatial frequency band, independent of stimulus size and complexity, mediates brightness information (2) figure-ground brightness illusions are narrowly tuned for orientation (3) texture borders, without any luminance difference, are able to block the spread of brightness, and (4) edges and even- and odd-symmetric Gabors have a similar antagonistic effect on brightness.
Kuvio-tausta-kirkkausilluusioilla löydettiin lisäksi monimutkaisempi piirrevalikoituvuus: kirkkausinformaatiota prosessoidaan riippuen sekä pinnan reunojen kontrastin polariteetista (tumma/vaalea) että sijainnista (kuvio/tausta).
In this thesis the integration mechanisms of achromatic surfaces were studied by psychophysically measuring the spatial frequency and orientation tuning of brightness perception.
Tässä väitöskirjassa tutkittiin miten paikallisista piirteistä rakennetaan havainto objektien harmaasävyisistä pinnoista.
In addition, the effect of textures on the spread of brightness and the effect of phase of the inducing stimulus on brightness were measured.
Lisäksi suotimien valikoituvuus on suurelta osin riippumaton ärsykkeen koosta, pintarakenteesta ja monimutkaisuudesta.
The narrow spatial frequency tuning suggests that only a subpopulation of neurons in V1 is involved in brightness perception.
Väitöskirjan tulosten mukaan vain tietyt piirresuotimet, tai solut näköaivokuorella, välittävät pintojen kirkkausinformaatiota aiemmin ajateltiin että tähän osallistuvat kaikki suotimet.
Further, it seems that figure-ground segregation and mechanisms integrating contrast polarities are closely related to the low level mechanisms of brightness perception.
Tämä viittaa siihen, että pintojen kirkkauden rakentumisen ja havaitsemisen taustalla olevat mekanismit ovat osittain mukautumattomia.
Dynamics of contour, object and face processing in the human visual cortex
Ääriviivojen, esineiden ja kasvojen käsittely ihmisen näköaivokuorella
Taken together, these studies demonstrate several distinct stages in the cortical activation sequence underlying the object recognition chain, reflecting the level of feature integration, difficulty of recognition, and direction of attention.
Kaiken kaikkiaan väitöskirjatyö osoittaa näkötiedon käsittelyssä useita erillisiä vaiheita, jotka heijastavat ärsykepiirteiden yhdistelyä, hahmojen tunnistamista ja tarkkaavuuden suuntautumista.
The early steps in this processing chain, from retina to the primary visual cortex, are highly local, and the perception of more complex shapes requires integration of the local information.
Ketjun varhaisissa vaiheissa, verkkokalvolta ensimmäiselle näköaivokuorelle, kukin hermosolu käsittelee vain pientä osaa näkökentästä, ja laaja-alaisten hahmojen havaitseminen edellyttää näiden osatietojen yhdistämistä.
The neural basis of visual perception can be understood only when the sequence of cortical activity underlying successful recognition is known.
Näköhavaintojen hermostollisen perustan ymmärtäminen edellyttää näönvaraiseen tunnistamiseen liittyvien aivoalueiden ja niiden ajallisten aktivaatioketjujen selvittämistä.
In Study I of this thesis, the progression from local to global visual analysis was assessed by recording cortical magnetoencephalographic (MEG) responses to arrays of elements that either did or did not form global contours.
Koehenkilöiden aivotoimintaa seurattiin magnetoenkefalogragialla (MEG) heidän katsoessaan ärsykkeitä, joiden osat oli sijoiteltu joko satunnaisesti tai yhtenäiseksi kuvioksi.
Study IV addressed the attention dependence of the different processing stages: Occipito-temporal responses peaking around 150 ms depended on the content of the visual field (faces vs. houses), whereas the later and more sustained activity was strongly modulated by the observers attention.
Kasvokuvia käsiteltiin takaraivolohkoissa 100 ms:iin saakka riippumatta tehtävän vaikeudesta, mutta noin 50 ms myöhemmin takaraivo- ja ohimolohkojen raja-alueet aktivoituivat sitä voimakkaammin, mitä paremmin koehenkilö onnistui tunnistamisessa.
To explore the links between cortical activity and visual recognition, Studies II III presented subjects with recognition tasks of varying levels of difficulty.
Osatöissä II ja III tutkittiin monimutkaisempien hahmojen kasvojen tunnistamisen hermostollista perustaa muuntelemalla tunnistustehtävän vaikeutta.
The occipito-temporal responses from 150 ms onwards were closely linked to recognition performance, in contrast to the 100-ms mid-occipital responses.
Noin 50 ms myöhemmin takaraivo- ja päälaenlohkojen takaosat reagoivat voimakkaammin kuvio- kuin satunnaisärsykkeisiin heijastaen paikallisten piirteiden yhdistelyä kokonaisuuksiksi.
Study V assessed the temporal processing capacity of the human object recognition system.
Osatyössä IV tarkasteltiin näkötiedon käsittelyvaiheiden riippuvuutta koehenkilön tehtävästä, jolla säädeltiin tarkkaavuuden suuntautumista.
Above sufficient luminance, contrast and size of the object, the processing speed was not limited by such low-level factors.
Osatyössä V todettiin, ettei ihmisen näönvarainen tunnistamiskyky tietyn kynnystason yläpuolella riipu havaintokohteen kirkkaudesta, kontrastista tai koosta.
Keywords: Autonomic Nervous System; Emotion; Facial Electromyography; Individual Differences; Spontaneous Responses; Time Series Analysis; Vagal System
Avainsanat: Autonominen hermosto; Emootiot; Kasvolihasten elektromyografia; Yksilölliset erot; Spontaanit vasteet; Aikasarja-analyysi; Vagaali järjestelmä
These findings indicate that the present process analysis approach has many advantages for use in both experimental and applied research, and that it is a useful new paradigm in psychophysiological research.
Tutkimus osoittaa, että lyhytaikaisten vasteyhdistelmien prosessianalyysi on toimiva menetelmä sekä kokeellisessa että soveltavassa tutkimuksessa ja muodostaa, yhdistettynä asianmukaiseen mittausasetelmaan, erittäin potentiaalisen psykofysiologisen tutkimuksen paradigman.
This methodology was applied to analyze spontaneously coupled IBI, EDA, and facial EMG responses and vagal activity in their relation to emotional experience and personality characteristics in a group of middle-aged men (n = 37) during the administration of the Rorschach testing protocol.
Syketaajuus, ihokonduktanssi ja kasvolihas-EMG mittaukset suoritettiin jatkuvina Rorschach -testauksen aikana N = 37 miehen otokselle.
Specifically, it appeared that the vagal system is intimately related to emotional and social responsivity.
Tutkimuksessa saatiin erityisesti uutta tietoa vagaalin järjestelmän yhteydestä emotionaaliseen ja sosiaaliseen reagointityyliin sekä emootioiden kasvoekspressioon.
The aim of the present study was to advance the methodology and use of time series analysis to quantify dynamic structures in psychophysiological processes and thereby to produce information on spontaneously coupled physiological responses and their behavioral and experiential correlates.
Pyrkimyksenä oli tuottaa tietoa spontaanien fysiologisten vasteiden yhteisvaihtelusta ja sen yhteydestä käyttäytymisen ja kokemuksen tasoilla mitattuun emotionaalisuuteen.
It was also found that the lack of spontaneously synchronized responses is related to decreased energetic arousal (e.g., depression, mood).
Spontaanien vasteyhdistelmien puuttuminen oli yhteydessä madaltuneeseen energeettiseen aktivaatiotilaan.
Methodological and Empirical Advances in the Quantitative Analysis of Spontaneous Responses in Psychophysiological Time Series
Tutkimuksessa käsiteltiin psykofysiologisten prosessien kvantitatiivista mallintamista aikasarja-analyysin menetelmin.
The results revealed new characteristics in the relationship between phasic end-organ synchronization and vagal activity, on the one hand, and individual differences in emotional adjustment to novel situations on the other.
Tulokset osoittivat, että ajallisesti lyhytaikaiset, ilman ulkoista ärsykettä aktivoituvat vasteyhdistelmät olivat monitasoisesti yhteydessä emotionaalisessa ja sosiaalisessa sopeutumisessa ilmeneviin yksilöllisiin eroihin.
Series of analyses using both simulated and empirical cardiac (IBI), electrodermal (EDA), and facial electromyographic (EMG) data indicated that, despite potential autocorrelated structures, smoothing increased the reliability of detecting response coupling from an interindividual distribution of intraindividual measures and that especially the measures of covariance produced accurate information on the extent of coupled responses.
Tulokset osoittivat, että fysiologisten aikasarjojen ajallinen keskiarvoistaminen paransi synkronisaatio -mittauksen luotettavuutta lisääntyneestä autokorrelaatiosta huolimatta.
Corbetta and Shulman s (2002) model of visual attention suggests that what is known as the dorsal attention system (intraparietal sulcus/superior parietal lobule, IPS/SPL and frontal eye field, FEF) is involved in the control of top-down controlled attention, whereas what is known as the ventral attention system (temporo-parietal junction, TPJ and areas of the inferior/middle frontal gyrus, IFG/MFG) is involved in bottom-up triggered attention.
Corbettan ja Shulmanin (2002) mallin mukaan niin sanottu dorsaalinen tarkkaavaisuusjärjestelmä (päälaen- ja otsalohkon yläosien taaemmat alueet) säätelee tavoitteellista, ylhäältä alaspäin kontrolloitua näkötarkkaavaisuutta, kun taas niin sanottu ventraalinen tarkkaavaisuusjärjestelmä (päälaenlohkon alaosan ja etuotsalohkon sivun alaosan taaemmat alueet) osallistuu näkökohteiden alhaalta ylöspäin käynnistämään tarkkaavaisuuteen.
Auditory orienting and maintenance of attention were compared with visual orienting and maintenance of attention, and top-down controlled attention was compared to bottom-up triggered attention in audition.
Ääniin kohdistuvan tarkkaavaisuuden suuntaamista ja ylläpitoa verrattiin kuviin kohdistuvan tarkkaavaisuuden suuntaamiseen ja ylläpitoon, sekä ääniin tavoitteellisesti kohdistettua tarkkaavaisuutta verrattiin niihin tahattomasti kohdistuvaan tarkkaavaisuuteen.
This thesis examines brain networks involved in auditory attention and auditory working memory using measures of task performance, brain activity, and neuroanatomical connectivity.
Tässä väitöskirjatutkimuksessa tutkittiin kuulotarkkaavaisuuteen ja kuulonvaraiseen työmuistiin liittyviä aivoverkostoja mittaamalla tehtäväsuoriutumista, aivojen aktivaatiota ja aivoalueiden välisiä anatomisia yhteyksiä.
Based on the present results and earlier theories on the role of the cerebellum in cognitive processing, the function of the posterior cerebellum in cognitive tasks may be related to the optimization of response speed.
Näiden tulosten ja aiempien teorioiden perusteella tämä pikkuaivojen alue saattaa osallistua reaktionopeuden optimointiin kognitiivisessa tehtävässä.
Moreover, the effects of cognitive load on performance and brain activity were studied using an auditory working memory task.
Lisäksi tutkittiin kognitiivisen kuormituksen vaikutuksia tehtäväsuoriutumiseen ja aivojen aktivaatioon kuulonvaraisessa työmuistitehtävässä.
VMPFC may be involved in the evaluation of environmental events causing the bottom-up triggered engagement of attention.
Tämä etuotsalohkojen sisäpinnan alue saattaa osallistua tarkkaavaisuuden puoleensa vetävien äänien merkityksen arviointiin.
In addition, the posterior cerebellum and thalamus were activated by top-down controlled attention shifts and the ventromedial prefrontal cortex (VMPFC) was activated by to-be-ignored, but attention-catching salient changes in auditory input streams.
Lisäksi tavoitteelliseen tarkkaavaisuuden suuntaamiseen liittyi myös pikkuaivojen takaosan ja talamuksen aktivaation kasvu, ja etuotsalohkon sisäpinnan alaosa puolestaan aktivoitui ei-tarkkailtavien äänten joukossa esiintyneiden muita hieman voimakkaampien äänten vaikutuksesta.
Furthermore, in audition, TPJ and IFG/MFG were activated not only by bottom-up triggered attention, but also by top-down controlled attention.
Kuulojärjestelmässä päälaenlohkon alaosan ja etuotsalohkon sivun taaempien alaosan alueiden aktivaation kasvu ei sen sijaan liittynyt vain äänten käynnistämään tahattomaan tarkkaavaisuuteen, vaan myös tavoitteelliseen kuulotarkkaavaisuuden suuntaamiseen.
Auditory working memory activated a brain network that largely overlapped with the one activated by top-down controlled attention.
Tulokset osoittivat myös, että kuulonvaraisen työmuistitehtävä aktivoi pääosin samoja aivoalueita kuin tavoitteellinen tarkkaavaisuuden suuntaaminen.
The present results also provide further evidence of the role of the cerebellum in cognitive processing: During auditory working memory tasks, both activity in the posterior cerebellum (the crus I/II) and reaction speed increased when the cognitive load increased.
Kun työmuistitehtävän aikana esiintyvä pikkuaivojen taka-osan aktivaatio kasvoi, koehenkilöiden reaktioajat lyhenivät.
After the rehabilitation, the symptoms decreased.
Kuntoutuksen jälkeen oireet sen sijaan vähenivät.
The psychiatric comorbidities are common.
Psykiatriset liitännäisoireet ovat yleisiä.
Also the hypnotherapy seems a useful rehabilitation.
Myös hypnoterapia vaikuttaa soveltuvalta ja hyödylliseltä kuntoutusmuodolta.
In adults, the prevalence of ADHD has been estimated to be about 4 %.
Häiriön esiintyvyys aikuisuudessa on noin 4 %.
In the second study, the usefulness of short hypnotherapy (n = 9), short individual CBT (n = 10) and computerized cognitive training (n = 9) were examined by comparing groups with each other and to the control group (n = 10).
Toisessa tutkimushankkeessa tutkittiin lyhyen hypnoterapian (n = 9), CBT:n (n = 10) ja tietokonepohjaisen kognitiivisen harjoittelun (n = 9) hyödyllisyyttä verrattuna toisiinsa ja kontrolliryhmään (n = 10).