natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Similar results were obtained for women.
Naisille saatiin samansuuntaiset tulokset.
In conclusion, hyperglycaemia is associated with adverse lipid profiles in Europeans and Asians without a prior history of diabetes.
Yhteenvetona voidaan todeta, että hyperglykemia on yhteydessä haitallisiin lipidiprofiileihin eurooppalaisilla ja aasialaisilla, joilla ei ole aikaisemmin todettua diabetesta.
Analyses of cardiovascular mortality and morbidity were performed using Cox proportional hazards regression analysis adjusting for potential confounding factors.
Sepelvaltimotaudin kuolleisuus- ja sairastuvuusanalyysit suoritettiin käyttäen Coxin suhteellisen riskin regressioanalyysi huomioiden mahdolliset sekoittavat tekijät.
Compared with Central & Northern (C & N) Europeans, multivariable adjusted odd ratios (95% CIs) for having low HDL-C were 4.74 (4.19-5.37), 5.05 (3.88-6.56), 3.07 (2.15-4.40) and 2.37 (1.67-3.35) in Asian Indian men but 0.12 (0.09-0.16), 0.07 (0.04-0.13), 0.11 (0.07-0.20) and 0.16 (0.08-0.32) in Chinese men who had normoglycaemia, prediabetes, undiagnosed and diagnosed diabetes, respectively.
Kun tutkittiin riskiä liittyen mataliin HDL-kolesteroliarvoihin käyttäen vertailuryhmänä eurooppalaisia henkilöitä, vakioidut riskisuhteet (odds ratio)(95% CI) olivat intialaisilla miehillä 4.74 (4.19-5.37), 5.05 (3.88-6.56), 3.07 (2.15-4.40) ja 2.37 (1.67-3.35) ja kiinalaisilla miehillä 0.12 (0.09-0.16), 0.07 (0.04-0.13), 0.11 (0.07-0.20) ja 0.16 (0.08-0.32), kun heillä oli joko normoglykemia, IGT tai IFG, diagnosoimaton diabetes tai aikaisemmin diagnosoitu diabetes.
There are distinct patterns of lipid profiles associated with ethnicity regardless of the glucose levels, suggesting that ethnic-specific strategies and guidelines on risk assessment and prevention of CVD are required.
Määrätynlaiset lipidiprofiilit ovat yhteydessä etniseen alkuperään veren glukoositasoista riippumatta, mikä viittaa siihen, että eri etnisissä ryhmissä tarvitaan omat strategiat ja suuntaviivat CVD:n riskinarvioinnissa ja ehkäisyssä.
The aims of this study were: 1) to investigate lipid levels in relation to glucose in European (Study I) and Asian (Study II) populations without a prior history of diabetes; 2) to study the ethnic difference in lipid profiles controlling for glucose levels (Study III); 3) to estimate the relative risk for cardiovascular mortality (Study IV) and morbidity (Study V) associated with dyslipidaemia in individuals with different glucose tolerance status.
Tutkimuksen tarkoituksena oli: 1) tutkia rasva-arvoja suhteessa glukoosiin eurooppalaisissa (I) ja aasialaisissa (II) väestöissä, joilla ei ole aiemmin todettu diabetesta, 2) tutkia eroja lipidiprofiilileissa etnisten ryhmien välillä huomioiden plasman glukoosipitoisuus (III), 3) arvioida dyslepidemiaan liittyvän CVD-kuolleisuuden (IV) ja -sairastuvuuden (V) suhteellinen riski eri glukoosinsietokyvyn omaavilla henkilöillä.
Within each glucose category, fasting plasma glucose (FPG) levels were correlated with increasing levels of triglycerides (TG), total cholesterol (TC), TC to high-density lipoprotein (HDL) ratio and non-HDL cholesterol (non-HDL-C) (p<0.05 in most of the ethnic groups) and inversely associated with HDL-C (p<0.05 in some, but not all, of the populations).
Kaikissa glukoosiluokissa paastoverensokerin (fasting plasma glucose, FPG) tasot korreloivat seerumin triglyseridipitoisuuden, kokonaiskolesterolin (total cholesterol, TC), TC-kolesterolin ja high-density lipoproteiini (HDL)-kolesterolin suhteen sekä ei-HDL-kolesterolin kanssa (p<0.05 useimmissa etnisissä ryhmissä) ja olivat käänteisesti yhteydessä HDL-kolesteroliin (p<0.05 joissakin, mutta ei kaikkissa populaatioissa).
Z-scores of each lipid component were used in the data analysis (I, II, IV and V) to reduce the differences in methodology between studies.
Tutkimusten välisten menetelmäeroja vaikutuksen vähentämiseksi kunkin lipidi-komponentin analysoinnissa (I, II, IV ja V) käytettiin Z-score arvoja.
The association of lipids with 2-h plasma glucose (2hPG) followed a similar pattern as that for the FPG, except the stronger association of HDL-C with 2hPG.
Lipidien ja 2-tunnin plasman glukoosipitoisuuden (2hPG) välinen yhteys oli samankaltainen kuin lipidien ja FPG:n yhteys, lukuunottamatta voimakkaampaa yhteyttä HDL- kolesterolin ja 2hPG välillä.
The lipid-CVD relationship was studied in 14 European cohorts of 17 763 men and women which provided with follow-up data on vital status, with 871 CVD deaths occurred during the average 10-year follow-up (IV).
Lipidi-CVD suhdetta tutkittiin 14 eurooppalaisessa kohortissa, joihin osallistui 17 763 miestä ja naista, joista selvisi myös kuolleisuusluvut.
Dyslipidaemia was associated with increased CVD mortality or CHD incidence in individuals with isolated fasting hyperglycaemia or IFG, but not in those with isolated post-load hyperglycaemia or IGT.
Dyslipidemia oli yhteydessä lisääntyneeseen CVD-kuolleisuuteen tai sepelvaltimotaudin ilmaantuvuuteen henkilöillä, joilla oli yksinomainen paastohyperglykemia tai IFG, mutta ei niillä, joille oli yksinomainen glukoosirasituksen jälkeinen hyperglykemia tai IGT.
Dyslipidaemia, a major risk factor of cardiovascular disease (CVD), is prevalent not only in diabetic patients but also in individuals with impaired glucose tolerance (IGT) or impaired fasting glucose (IFG).
Dyslipidemia, sydän-ja verisuonitautien (cardiovascular disease, CVD) merkittävä riskitekijä, on yleinen paitsi diabeetikoilla mutta myös henkilöillä, joilla on alentunut glukoosinsietokyky (impaired glucose tolerance, IGT) tai alentunut paastoverensokeri (impaired fasting glucose, IFG).
The findings may imply considering different management strategies in people with fasting or post-load hyperglycaemia.
Tulosten perusteella voidaan mahdollisesti harkita eri hoitosuositusten käyttöä ihmisillä, joilla on paastoveren glukoosi koholla kuin niillä, joilla on hyperglykemia glukoosirasituksen jälkeen.
Dyslipidaemia predicts CVD in either diabetic or non-diabetic individuals defined based on the fasting glucose criteria, but not on the 2-hour criteria.
Dyslipidemia ennustaa CVD:tä, riippumatta siitä, onko henkilöllä todettavissa diabetes paastoveren glukoosikriteerin perusteella, mutta se ei ennusta henkilöllä, joilla on todettavissa diabetes 2 tunnin glukoosirasituksen jälkeisen kriteerin mukaan.
Data of 15 European cohorts with 19 476 subjects (I and III) and 13 Asian cohorts with 19 763 individuals (II and III) from 21 countries aged 25-89 years, without a prior history of diabetes at enrollment, representing Asian Indian, Chinese, European, Japanese and Mauritian Indian, were compared.
Tutkimuksen aineisto koostuu 15 eurooppalaisesta kohortista, joihin osallistui yhteensä 19 476 tutkimushenkilöä (I ja III) ja 13 aasialaisesta kohortista, joihin osallistui 19 763 tutkimushenkilöä (II ja III).
The prevalence of low HDL-C remained higher in Asian Indians than in others even in individuals with LDL-C < 3 mmol/l.
Matala HDL-kolesteroli oli yleisintä intialaisilla, mutta myös henkilöillä, joilla low-density lipoproteiini-kolesteroli oli yli 3mmol/l.
The impact of dyslipidaemia on incidence of coronary heart disease (CHD) in persons with different glucose categories (V) was further evaluated in 6 European studies, with 9087 individuals free of CHD at baseline and 457 developed CHD during follow-up.
Lähtötilanteessa oli 9087 ilman sepelvaltimotautia olevaa henkilöä, joista 457:lle kehittyi sepelvaltimotauti seurannan aikana.
In Finland, for example, the treatment guarantee came into force in 2005.
Tästä osoituksena muun muassa Suomessa vuonna 2005 voimaan tulleet kiireettömän hoidon järjestämisen enimmäisajat.
In addition, patients health-related quality of life was compared with that of the general population.
Lisäksi potilaiden elämänlaatua verrattiin vastaavanikäiseen suomalaisväestöön.
Pain and physical function were evaluated using the self-report Harris Hip Score for hip patients and a scale modified from the Knee Society Clinical Rating System for knee patients.
Kipua ja liikkumista mitattiin sairausspesifeillä modifioiduilla Harris Hip Score ja Knee Score mittareilla.
The most common services used while waiting were rehabilitation services and informal care, including unpaid care provided by relatives, neighbours and volunteers.
Palveluista eniten käytettiin kuntoutuspalveluita sekä omaisten tarjoamaa epävirallista kotiapua.
Health and social services use was low in both waiting time groups.
Sosiaali- ja terveyspalvelujen käyttö oli jonotusaikana vähäistä eikä jonotusaika ollut yhteydessä palvelujen käyttöön.
These findings demonstrate that, in addition to physical dimensions of health, patients suffered from restrictions in psychological well-being such as depression, distress and reduced vitality.
Fyysisten ulottuvuuksien lisäksi hoitoa odottavat potilaat kärsivät masennuksesta, ahdistuneisuudesta, väsymyksestä ja voimattomuudesta.
The purpose of this multi-centre randomized controlled trial was to analyse health-related quality of life, pain and physical function in total hip or knee replacement patients during the waiting time and to evaluate whether the waiting time is associated with patients health outcomes at admission.
Tämän satunnaistetun tutkimuksen tavoitteena oli tarkastella lonkan ja polven tekonivelleikkaukseen jonottavien potilaiden terveyteen liittyvää elämänlaatua, kipua ja liikkumista leikkaukseen jonottamisen aikana sekä arvioida jonotusajan vaikutuksia terveyteen ja sosiaali- ja terveyspalvelujen käyttöön.
Utilization measures were the use of home health care, rehabilitation and social services, physician visits and inpatient care.
Palvelujen käyttöä mitattiin tutkimusta varten laaditulla kyselyllä, joka sisälsi tiedot potilaan käyttämistä kotiin saatavista terveyspalveluista, kuntoutuspalveluista, kotihoidon tukipalveluista, lääkärikäynneistä sekä vuodeosastohoidosta.
Patients were randomly assigned to a short waiting time (maximum 3 months) or a non-fixed waiting time (waiting time not fixed in advance, instead the patient followed the hospitals routine practice).
Jonoon laiton yhteydessä 833 potilasta satunnaistettiin koe- ja kontrolliryhmään: 1) nopeasti hoitoon pääsevät, jotka jonottivat toimenpiteeseen korkeintaan kolme kuukautta ja 2) normaalisti hoitoon pääsevät, jotka pääsivät leikkaukseen sairaalan normaalin käytännön mukaisessa ajassa.
Patients health-related quality of life was measured upon being placed on the waiting list and again at hospital admission using the generic 15D instrument.
Potilaiden terveyteen liittyvää elämänlaatua mitattiin jonoon laiton yhteydessä sekä sairaalaan saavuttaessa.
Waiting times for elective surgery vary between patient groups and regions, and growing problems in the availability of services threaten equal access to treatment.
Pitkittyneet jonotusajat kiireettömään hoitoon, alueelliset erot jonotusajoissa ja hoidon saatavuuteen liittyvät ongelmat ovat herättäneet niin Suomessa kuin monissa muissa länsimaissa päätöksentekijät etsimään keinoja hoidon saatavuuden parantamiseksi ja jonotusaikojen lyhentämiseksi.
However, no consensus exists on optimal waiting time for different patient groups.
Tätä tietoa on mahdollista hyödyntää kehitettäessä jononhallinnan käytäntöjä sekä vertailevia elämänlaatumittareita optimaalisen hoitoajankohdan määrittelemiseksi eri potilasryhmissä.
Although patients suffered from clear restrictions in usual activities and physical functioning, they seemed primarily to lean on informal care and personal networks instead of professional care.
Sen sijaan potilaat pyrkivät selviytymään tavanomaisista toiminnoistaan läheisten tarjoaman avun turvin turvautumatta julkisiin tai yksityisiin sosiaali- ja terveyspalveluihin.
While longer waiting time did not result in poorer health-related quality of life at admission and use of services during the waiting time was similar to that at the time of placement on the list, there is likely to be higher costs of waiting by people who wait longer simply because they are using services for a longer period.
Tutkimustulosten mukaan pidempään jonottaneiden terveyteen liittyvä elämänlaatu ei ollut leikkaukseen saavuttaessa nopeasti hoitoon päässeitä huonompi.
Only a few reports have been published of the health-related quality of life of patients awaiting total hip or knee replacement.
Tästä huolimatta tutkittua tietoa jonotusajan yhteydestä potilaan terveydentilaan on saatavilla vain vähän.
This raises the question of how to support patients who suffer from psychological distress during the waiting time and how to develop strategies to improve patients initiatives to reduce symptoms and the burden of waiting.
Perustelut harjoitettavalle jonopolitiikalle näyttävät kansainvälisesti katsoen varsin samansuuntaisilta: pidentyneet jonotusajat vievät pohjaa terveydenhuollon tasa-arvotavoitteelta sekä synnyttävät ja lisäävät kustannuksia potilaiden terveydentilan huonontuessa.
These findings illustrate how genes, the environment and their interactions, early growth patterns, and adult lifestyle modify adult health risks which originate from early life.
Nämä löydökset kuvaavat, kuinka geenit ja ympäristö keskinäisine vuorovaikutuksineen, varhainen kasvu ja aikuisiän elintavat muuntelevat niitä aikuisiän terveysriskejä, jotka juontuvat varhaiskehityksestä.
Early growth and adult health : focus on blood pressure, glucose tolerance status and body composition
Varhainen kasvu ja aikuisiän terveys : verenpaine, sokerinsietokyky ja kehon koostumus
In the 56-70 year old men a 1 kg increase in birth weight corresponded to a 4.1 kg (95% CI: 3.1 to 5.1) and in women to a 2.9 kg (2.1 to 3.6) increase in adult lean mass.
Varhaisen kasvun ja kehon koostumuksen välisten yhteyksien tutkimuksissa 1 kg suurempi syntymäpaino vastasi 56-70-vuotiailla miehillä 4.1 kg ja naisilla 2.9 kg suurempaa rasvatonta painoa.
This relationship was further confined to people with the prevailing Pro12Pro polymorphism of the peroxisome proliferator-activated receptor-γ2 (PPARγ2) gene.
Insuliiniherkkyyden merkitykseen varhaiskasvuun liittyvän verenpainetaudin kehittymisessä viittaa se, että verenpainetautia sairastavilla tämä yhteys keskittyi peroksisomiproliferaattoreilla aktivoituvan reseptori -γ2 (PPARγ2) geenin vallitsevan Pro12Pro-muodon kantajiin (+1 kg/-9.3 mmHg).
Thesis studies aimed to characterize associations between early growth and some components of the metabolic syndrome cluster.
Tavoitteena oli luonnehtia tarkemmin epidemiologisissa tutkimuksissa todettuja yhteyksiä syntymäkoon, lapsuuskasvun ja aikuisiän metabolisen oireyhtymän osatekijöiden välillä.
They were born as singletons between 1924-33 and 1934-44 in the Helsinki University Central Hospital, and 500 and 2003 of them, respectively, attended clinical studies at the age of 65-75 and 56-70 years, respectively.
Väitöskirjatyössä tutkittiin elämänkaarinäkökulmasta Helsingin syntymäkohorttitutkimuksen kliiniseen osioon osallistuneita 65-75 ja 56-70 vuotiaita henkilöitä.
Among subjects with birth weight ≤3000 g, the odds ratio (OR) for glucose intolerance was 5.2 (95% CI: 2.1 to 13) in those who exercised less than 3 times per week compared to regular exercisers; in those who scored their exercise light compared with moderate exercisers (defined as comparable to brisk walking) the OR was 3.5 (1.5 to 8.2).
Ilmiö oli vahvin korkeintaan kolmekiloisina syntyneillä: vapaa-ajan liikuntaa harvemmin kuin 3 kertaa viikossa harrastavilla sokerinsieto-ongelman kerroinsuhde (OR) oli 5.2 verrattuna useammin liikkuviin.
In the 65-75 year old men and women, the well-known inverse relationship between birth weight and systolic blood pressure (SBP) was confined to people who had established hypertension.
Vanhastaan tunnettu käänteinen yhteys syntymäpainon ja systolisen verenpainetason välillä löytyi 65-75 v henkilöillä vain verenpainetautiin sairastuneilta: 1 kg korkeampi syntymäpaino vastasi 6.4 mmHg matalampaa verenpainetta.
Rapid gain in body mass index (BMI), i.e. crossing from an original BMI percentile to a higher one, before the age of 2 years increased adult lean mass index (LMI, lean mass/height squared) without excess fat accumulation whereas rapid gain in BMI during later childhood, despite the concurrent rise in LMI, resulted in a relatively higher increase in adult body fat mass.
Toisen ikävuoden jälkeen nopea BMI-nousu johti kuitenkin samanaikaisesta rasvattoman painon lisääntymisestä huolimatta suhteellisesti suurempaan rasvamassan lisääntymiseen.
Habitual physical activity protected men and women who were small at birth, and thus at increased risk for the development of type 2 diabetes, against glucose intolerance more strongly.
Liikunta saattaa siis suojata sokerinsietokyvyn heikkenemiseltä erityisesti pienipainoisina syntyneitä, joilla aiempien tutkimusten mukaan on suurentunut riski sairastua diabetekseen.
Insulin resistance of the Pro12Pro carriers with low birth weight may interact with the renin-angiotensin system leading to raised BP levels.
Myös reniini-angiotensiinijärjestelmällä voi olla merkitystä, sillä pienipainoisina syntyneillä oli useammin käytössään ACE:n estäjä/ATR-salpaaja kuin painavampina syntyneillä.
Theory of developmental origins of adult health and disease proposes that experiences during critical periods of early development may have consequences on health throughout a lifespan.
Varhaiskasvuun liittyvät verenpaineen säätelyn poikkeavat piirteet saattavat siis kehittyä noidankehäksi, joka johtaa myöhemmällä aikuisiällä verenpainetautiin.
The aims of the study were 1) to compare the strength of the association for undiagnosed or newly diagnosed diabetes (or hypertension) with anthropometric measures of obesity in people of Asian origin, 2) to detect ethnic differences in the association of undiagnosed diabetes with obesity, 3) to identify ethnic- and sex-specific change point values of BMI and WC for changes in the prevalence of diabetes and 4) to evaluate the ethnic-specific WC cutoff values proposed by the International Diabetes Federation (IDF) in 2005 for central obesity.
Tämän väitöskirjatyön tavoitteina oli 1) verrata painoindeksin ja vyötärön ympärysmitan yhteyden voimakkuutta aikaisemmin toteamattomassa tai vastatodetussa diabeteksessa (ja verenpainetaudissa) aasialaista alkuperää olevilla henkilöillä; 2) todeta etnisien ryhmien välisiä eroja edellä mainituissa yhteyksissä; 3) identifioida ikä- ja sukupuolikohtaiset painoindeksin ja vyötärön ympärysmitan raja-arvot ennustamaan diabeteksen vallitsevuuden muutosta eri etnisessa ryhmissä 4) Arvioida vyötärön ympärysmitan raja-arvoja, jotka International Diabetes Federation (IDF) on vuonna 2005 ehdottanut eri etnisille ryhmille tarkoittamaan keskivartalolihavuutta.
Hierarchical three-level Bayesian change point analysis, adjusting for age, was applied to identify the most likely cut-off/change point values for BMI and WC in association with previously undiagnosed diabetes.
Hierarkkista kolmen tason Bayesilaista ikävakioitua muutoskohta-analyysiä sovellettiin etsittäessä todennäköisintä muutoskohtaa painoindeksille ja vyötärön ympärysmitalle toteamaan aikaisemmin diagnosoimaton diabetes.
An appropriate definition of obesity using anthropometric measures is useful in predicting diabetes and hypertension at the population level.
Tarkoituksenmukainen lihavuuden määritelmä pohjautuen antropometrisiin mittauksiin on hyödyllinen väestötason tutkimuksissa.
The change points for WC were 100, 85, 79 and 82 cm in men and 91, 82, 82 and 76 cm in women of European, Chinese, Mauritian Indian, and Asian Indian.
Vyötärön ympärysmitan muutoskohdaksi diabetesriskin suhteen todettiin 100, 85, 79 ja 82 cm miehillä ja 91, 82, 82 ja 76 cm naisilla eurooppalaisilla, kiinalaisilla, mauritiuslaisilla intialaisilla ja intialaisilla.
The  coefficients for diabetes in BMI (kg/m2) were (men/women): 0.34/0.28, 0.41/0.43, 0.42/0.61, 0.36/0.59 and 0.33/0.49 for Asian Indian, Chinese, Japanese, Mauritian Indian and European (overall homogeneity test: p > 0.05 in men and p < 0.001 in women).
Logistisen regressiomallin arviodut painoindeksin (kg/m2) - kerroimet diabetekselle olivat (mies/nainen): 0.34/0.28, 0.41/0.43, 0.42/0.61, 0.36/0.59, and 0.33/0.49 intialaisilla, kiinalaisilla, japanilaisilla, mauritiuslaisilla intilaisilla ja eurooppalaisilla (kokonais-homogeenisuustesti: p > 0.05 miehillä ja p < 0.001 naisilla).
The prevalence of central obesity using the 2005 IDF definition was higher in Japanese men but lower in Japanese women than in their Asian counterparts.
Sovellettaessa IDF:n 2005 ehdottamia vyötärön ympärysmitan raja-arvoja keskivartalolihavuudelle, sen vallitsevuus oli japanilaisilla miehillä korkeampi kuin muissa aasialaisissa väestöissä.
Asian Indian women had lower  coefficients than women of other ethnicities.
Intialaisilla naisilla oli pienempi -kerroin kun muilla naisilla.
The study population comprised 28 435 men and 35 198 women, ≥ 25 years of age, from 39 cohorts participating in the DECODA and DECODE studies, including 5 Asian Indian (n = 13 537), 3 Mauritian Indian (n = 4505) and Mauritian Creole (n = 1075), 8 Chinese (n =10 801), 1 Filipino (n = 3841), 7 Japanese (n = 7934), 1 Mongolian (n = 1991), and 14 European (n = 20 979) studies.
Näistä kohorteista, 5 oli Intiasta (n =13 537), 3 Mauritukselta (n= 4505 alkuperältään intialaisia ja n= 1075 kreolejaa), 8 Kiinasta (n=10 801), yksi Filippiineiltä (n= 3841), 7 Japanista (n= 7934), yksi Mongoliasta (n= 1991), ja 14 Eurooppasta (n= 20 979).
At the same BMI or WC level, the prevalence of diabetes was highest in Asian Indians, lowest in Europeans and intermediate in others.
Samalla painoindeksin ja vyötärön ympärysmitan tasolla diabeteksen vallitsevuus oli korkein intialaisilla ja matalin eurooppalaisilla.
The change points for BMI were 29.5, 25.6, 24.0, 24.0 and 21.5 in men and 29.4, 25.2, 24.9, 25.3 and 22.5 (kg/m2) in women of European, Chinese, Mauritian Indian, Japanese, and Asian Indian descent.
Painoindeksin muutoskohdaksi diabetesriskin suhteen todettiin 29.5, 25.6, 24.0, 24.0, ja 21.5 kg/m2miehillä ja 29.4, 25.2, 24.9, 25.3, ja 22.5 naisilla kg/m2 eurooppalaisilla, kiinalaisilla, mauritiuslaisilla intialaisilla, japanilaisilla ja intialaisilla.
The prevalence of central obesity was 52 times higher in Japanese men but 0.8 times lower in Japanese women compared to the National Cholesterol Education Programme definition.
Verrattuna Yhdysvaltojen National Cholesterol Education Program:n käyttämiin raja-arvoihin keskivartalolihavuuden vallitsevuus oli IDF:n raja-arvoja käytettäessä 52 kertaa korkeampi japanilaisilla miehillä, mutta 0.8 kertaa matalampi japanilaisilla naisilla.
The HRs for incidence of diabetes and hypertension did not differ between BMI and the other three central obesity measures in Mauritian Indians and Mauritian Creoles during follow-ups of 5, 6 and 11 years.
HR:t diabeteeksen ja verenpainetaudin esiintyvyydelle eivät eronneet painoindeksin ja kolmen muun antropometrisen muuttujan välillä mauritiuslaisilla intialaisilla ja kreoleilla.
Hypertension was more strongly associated with BMI than with WHR in men (p < 0.001) and most strongly with BMI than with WHR (p < 0.001), WSR (p < 0.01) and WC (p < 0.05) in women.
Painoindeksin yhteys verenpainetautiin oli voimakkaampi kuin vyötärö-lantio suhteen miehillä (p<0.001), ja naisilla painoindeksin yhteys oli voimakkaampi kuin vyötärön ympärysmitan (p<0.05), vyötärö-lantio suhteen (p<0.001) ja vyötärö-pituus suhteen (p<0.001).
The odds ratios (ORs) or  coefficients (from the logistic model) and hazard ratios (HRs, from the Cox model to interval censored data) for BMI, WC, waist-to-hip ratio (WHR), and waist-to-stature ratio (WSR) were estimated for diabetes and hypertension.
Vedonlyöntisuhdetta (Odds ratio, OR), -kertoimia logistisesta mallista ja vaarasuhteita (Hazards ratio, HR) Coxin mallista sovellettiin analyyseissä, joissa tutkittiin painoindeksin, vyötärön ympärysmitan, vyötärö-lantio suhteen ja vyötärö-pituus suhteen yhteyttä diabetekseen ja verenpainetautiin.