natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Practical cooperation on individual capabilities often occurs in smaller country groupings under the tutelage of EU or NATO, in country groupings (including regional groupings) or bilaterally.
Käytännön yhteistyö yksittäisten suorituskykyjen osalta tapahtuu useasti pienemmissä ryhmissä EU:n tai Naton ohjaamana ja tukemana, maaryhmissä (mm. alueellisesti) tai kahdenvälisesti.
The collaborative fora do not compete with each other, rather, they are mutually reinforcing.
Yhteistyöfoorumit eivät ole keskenään kilpailevia vaan toisiaan täydentäviä.
More often than not it is easier to cooperate at the practical level in smaller country groupings.
Usein käytännön yhteistyö on helpompaa pienemmissä maaryhmissä.
The Member States of the EU and NATO have a long tradition of cooperation in the maintenance, development and use of capabilities.
EU- ja Nato-jäsenmaat ovat tehneet yhteistyötä sotilaallisten suorituskykyjen ylläpitämiseksi, kehittämiseksi ja käyttämiseksi jo pitkään.
The economic crisis and the attempts of the Europeans to assume more responsibility over their own security have spurred the intensification of cooperation.
Yhteistyön tiivistämistä on vauhdittanut niin talouskriisi kuin myös eurooppalaisten pyrkimykset kantaa lisää vastuuta omasta turvallisuudesta.
For their part, these factors have lifted the cooperation from the technical level onto the political agenda as well.
Nämä seikat ovat olleet osaltaan nostamassa yhteistyötä tekniseltä tasolta myös poliittiselle tasolle.
Whereas the EU calls this cooperation ‘Pooling and Sharing’ (P&S), in NATO it is known as ‘Smart Defence’.
EU:ssa yhteistyötä kutsutaan nimellä Pooling and Sharing (P&S) ja Natossa nimellä Smart Defence.
A German-Swedish initiative launched the EU’s P&S cooperation in 2010.
EU:ssa P&S-yhteistyö käynnistyi 2010 Saksan ja Ruotsin tekemän aloitteen pohjalta.
The goal at the political level is to advance Member States’ commitment to cooperation and to set strategic targets for the activity.
Poliittisella tasolla pyritään edistämään jäsenvaltioiden sitoutumista yhteistyöhön sekä asettamaan toiminnalle strategiset tavoitteet.
Actual cooperation occurs under the guidance of the European Defence Agency (EDA) within various capability projects.
Konkreettinen yhteistyö tapahtuu Euroopan puolustusviraston (European Defence Agency, EDA) ohjaamana eri suorituskykyhankkeissa.
The EDA has fourteen priority projects (such as the joint maritime situation picture project and helicopter pilot training) in which willing Member States can participate.
EDA:lla on neljätoista kärkihanketta (mm. yhteisen meritilannekuvan luominen ja helikopterilentäjien kouluttaminen), joihin halukkaat jäsenvaltiot voivat osallistua.
The EU Military Committee (EUMC) is focused on determining what kind of training and exercises the Member States could implement.
EU:n sotilaskomitea (EUMC) on keskittynyt selvittämään, millaista koulutus- ja harjoitustoimintaa voitaisiin jäsenvaltioiden kesken toteuttaa.
As regards training and exercises, the EUMC has prioritised 12 cooperation areas
Koulutus- ja harjoitustoiminnan osalta EUMC on priorisoinut 12 yhteistyöaluetta
(such as CBRN and special forces training).
(mm. CBRN- ja erikoisjoukkokoulutus).
The development of Arctic expertise is one potential area of cooperation.
Eräänä mahdollisena tulevaisuuden yhteistyöalueena on mm. arktisen osaamisen kehittäminen.
In practice, NATO focuses on multinational projects.
Käytännössä työ on painottunut monikansallisiin hankkeisiin.
Smart Defence projects are prioritised on three tiers, in accordance with their schedule for potential progress.
Hanke-ehdotukset on j
The so-called Tier 1 projects are the ones that are ready for implementation, i.e. they have a lead nation and assigned participants.
Niin sanotussa ensimmäisessä korissa ovat valmiit hankkeet, joilla on johtovaltio ja määritetyt osallistujat.
There are more than 20 Tier 1 projects that have been included in the Defence Package adopted by the Chicago Summit.
Tällä hetkellä tässä korissa on yli 20 hanketta, jotka on sisällytetty osaksi Chicagon huippukokouksessa hyväksyttyä puolustuspakettia.
As the work progresses, new proposals will be designated as Smart Defence Tier 1 projects.
Työn edetessä yhä uusia hanke-ehdotuksia nostetaan ensimmäiseen koriin.
As regards intelligence and surveillance, last spring 14 Allies decided to participate in a joint procurement project of unmanned aerial vehicles (UAVs), which significantly supports the creation of the Alliance Ground Surveillance (AGS) system.
Esimerkiksi tiedustelun ja valvonnan osalta 14 jäsenmaata päätti keväällä miehittämättömien ilma-alusten yhteishankinnasta, jolla tuetaan merkittävällä tavalla liittokunnan yhteisen maavalvontajärjestelmän rakentamista.
Examples of Smart Defence Tier 1 projects include the multilateralisation of Germany’s Joint Force Headquarters in Ulm and the offering of its services to the EU and NATO, and a project to pool maritime patrol aircraft.
Esimerkkejä ensimmäisen korin Smart Defence -hankkeista ovat myös Saksan Ulmissa sijaitsevan kansallisen esikunnan monikansallistaminen ja tarjoaminen EU:n ja Naton käyttöön sekä merivalvonta-alusten yhteiskäytön mahdollistavan poolin perustaminen.
In practice the partner countries can join in, pending an invitation from the lead nation.
Käytännössä kumppanimaat voivat kytkeytyä hankkeisiin niiden johtovaltioiden kutsumana.
NATO countries are committed to developing their troops
Nato-maat ovat sitoutuneet kehittämään joukkojaan ns.
towards the goal of ‘NATO Forces 2020’.
”NATO Forces 2020”-tavoitteen mukaisesti.
Future troops must be smaller, more agile and more flexible, and technologically advanced.
Tulevaisuudessa joukkojen tulee olla nykyistä pienemmät, liikkuvammat, joustavammat sekä teknologisesti edistyneemmät.
Capabilities alone do not suffice, rather, interoperability must be ensured.
Suorituskyvyt eivät yksin riitä, vaan on turvattava joukkojen kyky toimia yhdessä.
The Connected Forces Initiative (CFI) complements Smart Defence. It aims to improve interoperability, among other things, by intensifying training and exercises.
Älykästä puolustusta täydentää niin sanottu CFI-aloite (Connected Forces Inititative), joka tähtää yhteistoimintakyvyn parantamiseen mm. koulutus- ja harjoitustoimintaa tehostamalla.
NATO partners, too, can participate in the CFI initiative.
Myös kumppanit voivat osallistua CFI-aloitteeseen.
While a Cold War-style confrontation between the nuclear powers has vanished, the proliferation of fissile material and nuclear weapons continues to be a serious global threat.
Kylmän sodan kaltainen ydinasevaltojen vastakkainasettelu on poistunut, mutta ydinmateriaalin ja -aseiden leviäminen on edelleen vakava globaali turvallisuusuhka.
The fact that the parties to certain regional conflicts possess nuclear weapons increases the tension.
Eräissä alueellisissa konflikteissa osapuolten ydinasekyky lisää jännitettä.
For the nuclear powers, their nuclear arsenals are the essence of their defence strategies and great-power status.
Ydinaseet ovat ydinasevalloille puolustusstrategioiden ja suurvalta-aseman määrittäviä tekijöitä.
In addition, Israel, a non-party to the treaty, is generally believed to hold a nuclear arsenal.
Lisäksi ydinsulkusopimukseen kuulumattomalla Israelilla yleisesti arvioidaan olevan hallussaan ydinaseita.
According to estimates Iran is further developing its capacity and facilities to the extent that it can acquire a nuclear weapons capability if it chooses to do so.
Iranin arvioidaan kehittävän edelleen kykyään ja valmiuksiaan siten, että se voi niin päättäessään rakentaa ydinaseen.
In addition to intelligence estimates the reports of the International Atomic Energy Agency (IAEA) point towards this.
Tähän viittaavat tiedustelutietojen lisäksi Kansainvälisen atomienergiajärjestön IAEA:n raportit.
For a long time already the international community has tried to resolve the situation through negotiations and by imposing sanctions on Iran.
Kansainvälinen yhteisö on pitkään pyrkinyt tilanteen ratkaisuun neuvottelemalla ja kohdentamalla Iraniin pakotteita.
On top of the sanctions of the UN Security Council the EU and USA, among others, have imposed autonomous sanctions on it.
YK:n turvallisuusneuvoston määräämien pakotteiden ohella itsenäisiä Iraniin kohdistuvia pakotteita ovat asettaneet muun muassa EU ja Yhdysvallat.
The international community is particularly worried about the possibility of a unilateral strike as an attempted solution to the problem, and that several other countries in the region might want to follow Iran’s example should it succeed in acquiring a nuclear capability.
Kansainvälisen yhteisön keskeisiä huolia on myös ratkaisun hakeminen yksipuolisella sotilaallisella toiminnalla ja se, että useat alueen maat voisivat pyrkiä seuraamaan Iranin esimerkkiä, mikäli se valmistaa ydinaseen.
Iran must be able to address the international community’s justified concerns over its ultimate intentions.
Iranin on pystyttävä poistamaan kansainvälisen yhteisön perusteltu huoli toimintansa tarkoitusperistä.
Despite continuing efforts North Korea has refused to abolish its nuclear weapons programme or limit any related research and development.
Pohjois-Koreaa ei ole pitkäaikaisista yrityksistä huolimatta saatu luopumaan ydinaseesta tai rajoittamaan siihen liittyvää kehitystyötä.
The growth of internal instability in Pakistan increases concern over the control of its nuclear arsenal.
Pakistanin kohdalla sisäisen epävakauden kasvu on lisännyt huolta sen ydinaseen hallinnasta.
The goal of a nuclear weapon-free world has increasingly entered the international agenda in recent years.
Ydinaseettoman maailman tavoite on viime vuosina tullut vahvemmin kansainväliseen keskusteluun.
The new START treaty between the United States and Russia is a major achievement.
Yhdysvaltojen ja Venäjän uusi sopimus strategisten ydinaseiden vähentämisestä on keskeinen saavutus.
Then again, no negotiations have been conducted over the reduction of Russia’s and NATO’s tactical nuclear weapons in Europe.
Toisaalta Venäjän ja Naton Eurooppaan sijoitettujen taktisten ydinaseiden vähentämisestä ei ole päästy neuvottelemaan.
In 2003, the European Union adopted a strategy against the proliferation of weapons of mass destruction, which includes the commitment to a multilateralist approach to non-proliferation and disarmament.
Euroopan unionilla on vuonna 2003 hyväksytty joukkotuhoasestrategia, jossa sitoudutaan monenkeskiseen lähestymistapaan joukkotuhoaseiden leviämisen estämisessä ja joukkotuhoaseiden riisunnassa.
The NPT regulates the non-proliferation of nuclear weapons and nuclear disarmament as well as the peaceful use of nuclear energy.
Ydinsulkusopimus (NPT) säätelee ydinaseiden leviämisen estämistä, ydinaseriisuntaa ja ydinteknologian rauhanomaista käyttöä.
Despite serious challenges to the treaty it is of central importance.
Sopimuksen merkitys on keskeinen, vaikka siihen on kohdistunut vakavia haasteita.
The treaty has failed to prevent the emergence of new nuclear powers and the established nuclear powers have not been ready to effectively advance nuclear disarmament.
Sopimus ei ole pystynyt estämään uusien ydinasevaltojen syntymistä, eivätkä ydinasevallat ole olleet halukkaita toimimaan tehokkaasti ydinaseriisunnan etenemiseksi.
Military R&D has been conducted under the guise of peaceful use of nuclear energy.
Rauhanomaisen käytön varjolla on tehty sotilaallisiin tarkoitusperiin tähtäävää kehitystyötä.
The efforts on the universalisation of the NPT continue.
Työtä sopimuksen universalisoimiseksi jatketaan.
The decision to convene a conference on the establishment of a Middle East zone free of nuclear weapons and all other weapons of mass destruction was made at the 2010 Review Conference of the NPT.
Ydinsulkusopimuksen tarkastelukonferenssissa 2010 sovittiin Lähi-idän joukkotuhoaseettoman vyöhykkeen edistämistä koskevasta konferenssista.
The international community authorised Finland to facilitate the conference.
Suomella on kansainvälisen yhteisön valtuuttamana rooli hankkeen valmistelijana.
Biological threats, including biological weapons, constitute one of the greatest global security threats.
Biologiset uhat, ml. biologiset aseet, ovat yksi keskeisimmistä globaaleista turvallisuusuhkista.
The dual-use nature of biological agents as well as rapid scientific and technological progress pose challenges to the non-proliferation of these threats.
Biologisten aineiden kaksoiskäyttöluonne sekä tieteen ja teknologian nopea kehitys luovat haasteita näiden uhkien leviämisen estämiselle.
Many countries’ civilian and military authorities have begun to invest in the prevention of bio-threats.
Monet maat ovat alkaneet panostaa biologisten uhkien torjuntaan sekä siviili- että sotilasviranomaisten toimesta.
Cooperation between national and international health and security authorities is imperative to prevent these threats.
Uhkien torjumiseksi kansallisten ja kansainvälisten terveys- ja turvallisuusviranomaisten yhteistyö on välttämätöntä.
Chemical weapons, perceived as a more traditional problem, will also remain a threat.
Myös perinteisemmäksi ongelmaksi koetut kemialliset aseet säilyvät uhkana.
The authorities must also prepare for new types of challenges and threats, such as incapacitating chemical agents, in addition to existing agents and weapons.
Viranomaisten tulee varautua jo olemassa olevien aineiden ja aseiden lisäksi uusien uhkien torjuntaan. Tällaisiksi uusiksi haasteiksi ovat luettavissa esimerkiksi inkapasitoivat eli lamauttavat kemikaalit.
Further efforts to strengthen the Biological and Toxic Weapons Convention and the Chemical Weapons Convention (CWC) and to widen the base of their signatories will continue.
Laajasti ratifioituihin sopimuksiin sekä universaaliin tapaoikeuteen perustuvaa biologisten ja kemiallisten aseiden täyskieltoa pyritään edelleen vahvistamaan ja saamaan jäsenyyspohja kattavaksi.
The total ban of these weapons is based on widely ratified agreements and customary international law requires more robust treaty monitoring mechanisms as well as frank international dialogue and exchange of information so as to guarantee the timeliness and coverage of norms alongside technological progress.
Täyskiellon tehokas toimeenpano edellyttää sopimusten seurantamekanismien vahvistamista ja avointa kansainvälistä keskustelua sekä tiedonvaihtoa, jotta normien ajanmukaisuus ja kattavuus varmistetaan teknologisen kehityksen edetessä.
A growing concern is nuclear weapons or dangerous materials related to WMDs ending up in the hands of new states or non-state actors.
Kasvavana huolena on ydinaseiden tai joukkotuhoaseisiin liittyvän vaarallisen materiaalin päätyminen uusien valtioiden ja myös ei-valtiollisten toimijoiden haltuun.
Helping fragile states comply with their international obligations and engaging in cooperation related to the control of transporting dangerous materials is useful when it comes to nuclear non-proliferation and preventing the spread of other WMDs.
Hauraiden valtioiden tukeminen kansainvälisten sitoumusten noudattamisessa ja yhteistyö vaarallisten aineiden kuljetusten valvonnassa ovat tärkeitä keinoja ydinaseiden ja muiden joukkotuhoaseiden leviämisen estämisessä.
As with the non-proliferation of WMDs, disarmament and arms control also continue with regard to conventional weapons so as to preserve existing achievements and to take on new obligations, both globally and regionally.
Kuten joukkotuhoaseiden torjunnassa, myös tavanomaisten aseiden kohdalla jatketaan aseriisunta- ja asevalvontatyötä entisten aikaansaannosten ylläpitämiseksi ja uusien sitoumusten tekemiseksi globaalisti ja alueellisesti.
The progress is slow and, in spite of the efforts, it is possible that some standards may weaken.
Edistys on hidasta ja joidenkin normien heikkeneminen on ponnisteluista huolimatta mahdollista.
Comprehensive regulation of the international arms trade, the ambition of the Arms Trade Treaty (ATT) yet to be finalised, is an important new goal.
Tärkeä uusi tavoite on kansainvälisen asekaupan kattava sääntely, johon pyritään neuvoteltavan kansainvälisen asekauppasopimuksen (Arms Trade Treaty, ATT) avulla.
The illicit spread of small arms and shortcomings in the regulation of arms trade are significant problems.
Pienaseiden laiton leviäminen sekä asekaupan sääntelyn puutteellisuus ovat merkittäviä ongelmia.
Whereas their effects are most apparent in developing countries, they also manifest themselves globally.
Vaikutukset ovat näkyvimmät kehitysmaissa, mutta heijastuvat globaalisti.
Arms control standards are becoming increasingly robust and the development echoes the strong influence of the NGOs.
Asevalvonnan normiston vahvistuminen jatkuu ja kehityksessä näkyy myös kansalaisjärjestöjen toiminnan vahva vaikutus.
Examples of this include the implementation and regional expansion of the Ottawa Convention banning anti-personnel landmines as well as the Oslo Convention regarding the regulation of cluster munitions.
Esimerkkitapauksia ovat jalkaväkimiinat kieltävän Ottawan sopimuksen toimeenpano ja laajentaminen alueellisesti sekä rypäleaseiden säätely Oslon sopimuksella.
The fact that many major military powers are not planning to accede to these treaties is a continuing problem.
Ongelmana säilyy se, että useat sotilaallisesti merkittävimmät valtiot eivät ole liittymässä kyseisiin sopimuksiin.
International export control arrangements on conventional weapons and dual-use technology, nuclear technology as well as the transfer of technology and know-how related to biological and chemical weapons are elemental features of the arms control regime.
Vientivalvontajärjestelyt tavanomaisten aseiden ja kaksikäyttötuotteiden, ydinteknologian sekä biologisiin ja kemiallisiin aseisiin liittyvän teknologian sekä tietotaidon siirtojen säätelemiseksi ovat olennainen osa asevalvontajärjestelmää.
The arrangements maintained by the producing and supplying states are based on a political understanding.
Tuottaja- ja toimittajavaltioiden ylläpitämät järjestelyt perustuvat poliittiseen yhteisymmärrykseen.
An internationally controversial decision from the recent past involves the fact that the nuclear technology-producing countries consented to allowing cooperation with India, despite it being a non-party to the NPT.
Kansainvälisesti kiistanalainen ratkaisu viime vuosilta on ydinteknologian tuottajamaiden päätös sallia alan yhteistyö Intian kanssa, vaikka se ei ole liittynyt ydinsulkusopimukseen.
Finland estimates that the prerequisites and usefulness of traditional power politics have decreased in the present environment of interdependence.
Suomi arvioi, että perinteisen voimapolitiikan käytön edellytykset ja sen tuloksellisuus ovat keskinäisriippuvuuden oloissa vähentyneet.
However, power politics cannot be categorically ruled out, but rather must be prepared for.
Voimapolitiikan käyttöä ei kuitenkaan voida sulkea pois, vaan siihen tulee varautua.
It is increasingly important to prevent and solve regional, local and internal conflicts through international cooperation.
Alueellisten, paikallisten ja valtioiden sisäisten konfliktien ehkäiseminen ja ratkaiseminen kansainvälisen yhteistyön kautta on entistä keskeisempää.
While the threat of large-scale armed aggression has diminished, military force can still be employed in a limited fashion in regional and internal conflicts, and as an instrument of power projection.
Laajamittaisen sotilaallisen voimankäytön uhka on vähentynyt, mutta sotilaallista voimaa voidaan edelleen käyttää rajoitetummin alueellisissa ja sisäisissä konflikteissa sekä osana muita voimankäytön välineitä.
Simultaneously, the options for non-state actors are multiplying due to advances in technology, and through the progressively more vulnerable societies.
Samalla ei-valtiollisten toimijoiden vaikuttamismahdollisuudet kasvavat teknologian kehittymisen ja yhteiskuntien lisääntyneen haavoittuvuuden myötä.
Future military operations will be increasingly mobile and unpredictable, and the range and accuracy of fire will improve.
Tulevaisuuden sotilaallisille operaatioille on luonteenomaista nopealiikkeisyys, toiminnan vaikea ennustettavuus sekä tulivaikutuksen tarkkuus ja ulottuvuus.
In addition to traditional military action, operations will incorporate different asymmetric means such as various forms of information and cyber warfare as well as political, economic and military pressure, and combinations thereof.
Perinteisten sotilaallisen toiminnan lisäksi operaatiot sisältävät erilaisia epäsymmetrisiä keinoja kuten informaatio- ja kybersodankäynnin muotoja, poliittisia, taloudellisia tai sotilaallisia painostustoimia sekä näiden yhdistelmiä.
This will be taken into consideration in the development and use of the defence capability.
Tämä otetaan huomioon puolustuskyvyn kehittämisessä ja käytössä.
Finland considers the development of a multilateral international capability cooperation to be essential.
Suomi pitää monikansallisen suorituskyky-yhteistyön kehittämistä välttämättömänä.
Finland participates in capability cooperation on complementary fora, such as NORDEFCO, the EU and NATO partnership, and through bilateral arrangements.
Suomi osallistuu suorituskyky-yhteistyöhön toisiaan täydentävillä foorumeilla Pohjoismaiden kesken Nordefcossa, EU:ssa, Naton kumppanuuden puitteissa ja myös kahdenvälisten järjestelyiden kautta.
Comprehensive participation in multilateral cooperation ensures Finland’s influence in decisions that are taken on new fields of cooperation, procedures and structures.
Kokonaisvaltainen osallistuminen monikansalliseen yhteistyöhön mahdollistaa, että Suomi pystyy vaikuttamaan päätöksiin uusista yhteistyöalueista, menettelyistä tai rakenteista.
Since 2007 Finland has participated four times in the EU battle groups’ standby periods, and continues to participate in EU battle group cooperation.
Suomi on osallistunut EU:n taisteluosastojen päivystysvuoroihin vuodesta 2007 alkaen neljä kertaa ja osallistuu jatkossakin taisteluosastoja koskevaan yhteistyöhön.
Since 2008 Finland has participated in activities supplementing the NATO Response Force, and in exercises. In addition, since 2012 Finland has regularly designated units in the Response Forces Pool (RFP) from its military crisis management troop register.
Suomi on osallistunut vuodesta 2008 alkaen Naton nopean toiminnan joukkoja täydentävään toimintaan ja harjoituksiin ja vuodesta 2012 alkaen asettanut säännöllisesti RFP-joukkopooliin joukkoja sotilaallisen kriisinhallinnan joukkorekisteristä.
In 2012 Finland assigned a Deployable CBRN Laboratory to the RFP.
Vuonna 2012 joukkopooliin asetettiin suojelun erikoisosasto.
In 2013 the contribution to the pool will include an army Special Operations Task Group, followed by an air force F-18 fighter squadron in 2014, and a navy Amphibious Task Unit in 2015.
Vuonna 2013 joukkopooliin asetetaan maavoimien erikoisoperaatio-osasto, vuonna 2014 ilmavoimien valmiusyksikkö ja vuonna 2015 merivoimien rannikkojääkäriyksikkö.
The units will be assigned to the pool in accordance with the defence establishment’s plan.
Joukot ilmoitetaan puolustushallinnon suunnitelman mukaisesti.
From the Finnish perspective the intensifying European defence materiel cooperation is useful.
Suomen näkökulmasta myös eurooppalaisen puolustusmateriaaliyhteistyön tiivistyminen on kannatettavaa.
The development of the EU’s single market defence materiel sector has been a natural development in the increasingly competitive international marketplace.
Euroopan unionin sisämarkkinoiden kehittäminen puolustusmateriaalisektorilla on ollut luonnollinen kehityssuunta tilanteessa, jossa kansainvälinen kilpailu kiristyy.
Advancing all sectors of the NPT and the non-proliferation of WMDs, requires a strong commitment and robust collaborative arrangements from the international community.
Ydinsulkusopimuksen kaikkien osa-alueiden edistäminen ja joukkotuhoaseiden leviämisen estäminen edellyttävät kansainväliseltä yhteisöltä sitoutuneisuutta ja vahvoja yhteistyörakenteita.
The nuclear arsenals of key nuclear powers (the numbers are estimates)*
Keskeisten ydinasevaltojen ydinaseistus (luvut ovat arvioita)*
Active warheads
Aktiiviset ydinkärjet
Other warheads
Muut ydinkärjet
Year of first nuclear test
Ensimmäinen ydinkoe, vuosi
United States
Yhdysvallat