natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For example, in 2012, students whose mother tongue is Finnish accounted for 14 per cent of all students at the Swedish School of Social Science, an autonomous unit of the University of Helsinki, where students earn a Swedish-language degree.
Esimerkiksi Helsingin yliopistoon kuuluvassa Svenska social- ja kommunalhögskolanissa, jossa suoritetaan yksikielinen ruotsinkielinen tutkinto, on äidinkieleltään suomenkielisten opiskelijoiden osuus 14 prosenttia vuonna 2012.
In addition, the University of Helsinki has for years offered a few bilingual degrees. As of autumn 2013, the number of bilingual degrees will be expanded to seven.
Helsingin yliopistossa on lisäksi jo vuosia ollut muutamia kaksikielisiä tutkintoja, ja vuoden 2013 syksystä lähtien kaksikielisten tutkintojen määrää laajenee seitsemään.
Bilingual degrees can be seen as an opportunity to reinforce individuals’ language skills, thereby strengthening the national language reserve.
Kaksikieliset tutkinnot voidaan nähdä mahdollisuutena, jotka edistävät yksilöiden vahvaa kielitaitoa vahvistaen siten kansallista kielivarantoa.
However, to secure everyone’s right to his or her own language, either Finnish or Swedish, it is important to ensure that bilingual degree options will not supersede the opportunities to study in only one language.
Jotta turvataan jokaisen oikeus omaan kieleensä, joko suomeen tai ruotsiin, on kuitenkin tärkeää myös jatkossa huolehtia siitä, etteivät kaksikieliset tutkintomahdollisuudet sivuuta mahdollisuuksia opiskella vain yhdellä kielellä.
Finnish speakers also have the option to study in Swedish at Finland’s two Swedish-language universities.
Suomenkielisillä on myös mahdollisuus opiskella ruotsin kielellä maan kahdessa ruotsinkielisessä yliopistossa.
In 2012, over 16 per cent of the students at Åbo Akademi University had Finnish as their mother tongue; at Hanken School of Economics, the percentage was nearly 19.
Åbo Akademin opiskelijoista vuonna 2012 yli 16 prosentilla on äidinkielenään suomi ja Svenska Handelshögskolanin vastaava prosentti on lähes 19.
Another example of structures supporting viable bilingualism is the way in which the operations and funding of the Finnish Broadcasting Company (Yle) have been arranged. This is based on Yle’s duty, in its programme provision, to treat Finnish-speaking and Swedish-speaking citizens on equal grounds, to produce services in the Sami language and, whenever applicable, to produce services for other language groups in the country.
Toinen esimerkki elinvoimaista kaksikielisyyttä tukevista rakenteista on Yleisradio Oy:n toiminnan ja rahoituksen järjestämistapa, joka perustuu Yleisradio Oy:n velvollisuuteen kohdella ohjelmatoiminnassaan yhtäläisin perustein suomen- ja ruotsinkielisiä kansalaisia ja tuottaa palveluja saamen kielellä sekä tuottaa palveluja soveltuvin osin myös maan muille kieliryhmille.
Yle’s production of culture – in all languages – is naturally available to everyone living in Finland.
Yleisradio Oy:n kulttuurituotanto – kaikilla kielillä – on luonnollisesti olemassa kaikkia Suomessa asuvia varten.
Act on the Finnish Broadcasting Company (1380/1993), Section 7
Laki Yleisradio Oy:stä (1380/1993) 7 §
For instance, the programmes produced by the Swedish-language channel Yle Fem are subtitled in Finnish, with the exception of news and children’s programmes.
Esimerkiksi ruotsinkielisen YLE Fem -kanavan tuottamat ohjelmat on uutislähetyksiä ja lastenohjelmia lukuun ottamatta tekstitetty suomeksi.
The channel’s domestic content is the largest after Yle TV1, and Yle Fem also imports more Nordic programmes to Finland than all freely available channels together.
Kanavan kotimainen tarjonta on toiseksi suurin YLE1–kanavan jälkeen, ja YLE Fem myös tuo Suomeen enemmän pohjoismaista ohjelmistoa kuin kaikki vapaasti saatavilla olevat kanavat yhteensä.
Correspondingly, Swedish speakers can watch a wide selection of programmes spoken or subtitled in Finnish.
Vastaavasti ruotsinkielisillä on käytössään laaja tarjonta suomenkielistä ja suomeksi tekstitettyä ohjelmaa.
Thus, both Finnish speakers and Swedish speakers have access to programmes in the other national language. In consequence, they have the opportunity to learn about culture-specific features associated with languages.
Niin suomen- kuin ruotsinkielisillä on siis käytössään ohjelmatarjontaa toisella kansalliskielellä ja siten mahdollisuus tutustua kieliin liittyvin kulttuurisiin erityispiirteisiin.
3.1.2 Understanding for the other national language and its speakers
3.1.2 Ymmärrys toista kansalliskieltä ja sen puhujia kohtaan
Finnish speakers, Swedish speakers, as well as those who speak both national languages, have their home in Finland and have many things in common.
Sekä suomea tai ruotsia puhuvat että molempia kansalliskieliä puhuvat kuuluvat Suomeen, ja heitä yhdistävät monet tekijät.
Recognition of the shared background and common factors and, on the other hand, appreciation of differences as part of our country’s varied culture is a constructive point of departure for a country of two viable national languages and for the appreciation of other cultures.
Yhteisen taustan ja yhdistävien tekijöiden tunnistaminen ja toisaalta myös erilaisuuksien arvostaminen osana maamme monipuolista kulttuuria on rakentava lähtökohta kahden elinvoimaisen kansalliskielen maalle samoin kuin muiden kulttuurien arvostamiselle.
Neither Swedish speakers and the Swedish language nor Finnish speakers and the Finnish language are safe from misunderstandings and from the resulting attitudes.
Sekä ruotsinkielisiin ja ruotsin kieleen että suomenkielisiin ja suomen kieleen liittyy väärinkäsityksiä ja niistä kumpuavia asenteita.
Attitudes can also be detected within language groups, since the groups represent a wide spectrum of different views and experiences of one’s own group and the other group.
Myös kieliryhmien sisällä on havaittavissa asenteellisuutta, sillä ryhmät edustavat laajana kirjoja eri näkemyksiä ja kokemuksia omasta ja toisesta ryhmästä.
Preconceptions are often negative, especially when people have no personal contacts with individuals speaking the other language or their experiences.
Ennakkoasenteet ovat usein kielteisiä varsinkin silloin, kun henkilöllä ei ole omakohtaisia kokemuksia toista kieltä käyttävistä ihmisistä ja heidän kokemuksistaan.
The most positive attitudes have arisen through personal experiences.
Myönteisimmillään asenteet ovat silloin kun ne ovat syntyneet omakohtaisten kokemusten myötä.
One misconception concerning the Swedish speakers is that they are
Yksi ruotsinkielisiä koskeva väärinkäsitys on, että ruotsinkieliset ovat
Seen as a whole, however, the number of Swedish speakers has remained steady and is today almost the same as in the 1880s.
Ruotsinkielisten numeerinen määrä on kuitenkin kokonaisuutena ottaen pysynyt vakaana ja on tänään lähes sama kuin 1880-luvulla.
The birth rate of Swedish speakers is also somewhat higher and their life expectancy somewhat longer than those of Finnish speakers, and the children of bilingual families are registered Swedish speakers more often than Finnish speakers.
Ruotsinkielisten syntyvyys on myös jonkun verran korkeampi ja elinikä pidempi kuin suomenkielisten, ja kaksikieliset perheet rekisteröivät lapsensa useammin ruotsin- kuin suomenkielisiksi.
On the basis of these data and provided that no unforeseen great migration takes place, it is likely that the size of the Swedish-speaking population in Finland will remain steady or will increase slightly.
Näiden tietojen perusteella, ja sillä varauksella, ettei ennustamatonta suurta muuttoliikettä tapahdu, on todennäköistä, että ruotsinkielisen väestön määrä Suomessa pysyy vakaana tai kasvaa jonkin verran.
Another misconception concerning the Swedish speakers is that they are
Toinen ruotsinkielisiä koskeva väärinkäsitys on, että ruotsinkieliset ovat
However, Swedish speakers, like Finnish speakers, live all over Finland and therefore do not constitute a geographically uniform group.
Ruotsinkielisiä kuitenkin asuu, samoin kuin suomenkielisiä, joka puolella Suomea eivätkä he siten muodosta maantieteellisesti yhtenäistä ryhmää.
There are also Swedish speakers in all professions and socio-economic groups; thus, they do not constitute a group differing from the majority population.
Ruotsinkielisiä on myös kaikissa ammattikunnissa ja sosio-ekonomisissa ryhmissä eivätkä he siten muodosta valtaväestöstä poikkeavaa ryhmää.
Although some Finnish speakers and Swedish speakers live apart from each other, for instance in areas where there are only speakers or either of the two languages, a great many Finnish and Swedish speakers live in the same areas.
Vaikkakin suomen- ja ruotsinkieliset osittain elävät erillään toistaan esimerkiksi sellaisilla alueilla, joilla asuu vain jompaakumpaa kieltä puhuvia, elää suuri osa suomen- ja ruotsinkielisistä samoilla alueilla.
This is the case, for instance, in the Helsinki metropolitan area.
Näin on esimerkiksi pääkaupunkiseudulla.
In addition, it has been suggested in some contexts that Swedish speakers
Lisäksi eräissä yhteyksissä esitetään, että ruotsinkieliset olisivat suomenkielisistä
Even though Finnish speakers and Swedish speakers live apart from each other in some areas and the groups have traditions linked to the language, the differences between Finnish speakers and Swedish speakers are rather small when seen from a wider perspective.
Vaikkakin suomen- ja ruotsinkieliset eräillä alueilla elävät erillään toisistaan ja ryhmillä on kieleen sidottuja perinteitä, ovat suomen- ja ruotsinkielisten erot laajemmassa katsannossa varsin pieniä.
A number of families have also switched from one language to the other within only a few generations.
Varsin monessa perheessä on myös vain muutaman sukupolven aikana siirrytty kielestä toiseen.
In consequence, many families, regardless of their language, have traditions and practices that have their roots in the other language or its culture.
Tämän seurauksena useissa perheissä on, kielestä riippumatta, perinteitä ja käytäntöjä, joiden juuret ovat toisessa kielessä tai sen kulttuurissa.
A misconception among some Swedish speakers is that
Suomenkielisiä koskeva väärinkäsitys eräiden ruotsinkielisten keskuudessa on, että
However, most Finnish speakers have a positive or at least a neutral attitude to the Swedish language and its speakers.
Useimmat suomenkieliset kuitenkin suhtautuvat myönteisesti tai ainakin neutraalisti ruotsin kieleen ja sitä puhuviin.
One example of this is bilingual families,
Yksi esimerkki tästä ovat kaksikieliset perheet, toisin sanoen perheet, joissa käytetään suomea ja ruotsia, ja joiden määrä kasvaa jatkuvasti.
The negative attitudes experienced by Swedish speakers towards their own language also stem from the fact that
Ruotsinkielisten kokemat kielteiset asenteet omaa kieltään kohtaan kumpuavat myös siitä, että
At such times the reason is not necessarily a negative attitude to the Swedish language or its speakers, but, for example, the individual’s perception that his or her own Swedish skills are inadequate.
Tällöin syynä ei välttämättä ole kielteinen asenne ruotsin kieltä tai sitä puhuvia kohtaan, vaan esimerkiksi henkilön arvio oman ruotsin kielen taitonsa riittämättömyydestä.
A positive attitude to one’s own – even elementary – language skills and seeking out opportunities to use Swedish could, at least in some cases, lower the threshold to use Swedish, thereby also abating the feeling among Swedish speakers that their language is not valued or accepted.
Myönteinen asenne omaa vajavaistakin kielitaitoa kohtaan samoin kuin ruotsin kielen käyttömahdollisuuksien etsiminen voisivat ainakin eräissä tapauksissa madaltaa kynnystä käyttää ruotsia ja siten myös vähentää ruotsinkielisten tunnetta siitä, ettei heidän kielensä ole arvostettu ja hyväksytty.
Misconceptions and uncertainty exist among both Finnish speakers and Swedish speakers concerning
Niin suomen- kuin ruotsinkielisten keskuudessa on väärinkäsityksiä ja epätietoisuutta muun muassa
For instance, the right to use Finnish or Swedish before the authorities of the State, bilingual municipalities and joint municipal authorities, as stipulated in the Language Act and other Acts, is often associated erroneously with issues such as bilingual service in shops.
Esimerkiksi oikeus käyttää suomea tai ruotsia valtion ja kaksikielisen kunnan tai kuntayhtymän viranomaisissa, siten kuin kielilaissa ja muissa laeissa säädetään, yhdistetään usein virheellisesti muun muassa kaupoissa annettavaan palveluun eri kielillä.
The latter case is, however, based on voluntary service and is not meant to guarantee the linguistic rights provided by law.
Jälkimmäinen käyttöyhteys perustuu kuitenkin vapaaehtoiseen palveluun eikä sen tehtävänä ole taata laissa säädettyjä kielellisiä oikeuksia.
Erroneous conceptions or inadequate information on citizens’ legal rights and the authorities’ corresponding legal obligations lead to situations where citizens are urged in practice to give up their basic linguistic rights.
Virheelliset käsitykset tai puutteellinen tieto kansalaisten laillisista oikeuksista ja viranomaisten vastaavista kielellisistä velvollisuuksista johtavat käytännössä myös tilanteisiin, joissa kansalaista kehotetaan luopumaan kielellisistä perusoikeuksistaan.
This happens when civil servants who have the obligation to serve clients in their language, in practice ask them to switch to the civil servant’s language.
Näin tapahtuu silloin, kun sellaiset virkamiehet, joilla on velvollisuus kohdata asiakas tämän kielellä, käytännössä kehottavat tätä vaihtamaan käyttämänsä kielen virkamiehen kielelle.
Individuals’ own inadequate knowledge of their rights may also lead them to relinquish their basic linguistic rights.
Myös kansalaisen oma riittämätön tieto oikeuksistaan voi johtaa kielellisistä perusoikeuksista luopumiseen.
Potentially occurring negative attitudes towards the other language make situations of this type even more difficult.
Mahdolliset kielteiset asenteet toista kieltä kohtaan tekevät tämäntyyppisistä tilanteista entistä vaikeampia.
Misconceptions can be dissipated and negative attitudes can be influenced by raising the level of knowledge and by increasing the visibility of both national languages in our country.
Väärinkäsityksiä voidaan hälventää ja kielteisiin asenteisiin voidaan vaikuttaa lisäämällä tiedon tasoa ja molempien kansalliskielten näkyvyyttä maassamme.
What needs to be done is to make visible the current coexistence of our languages and to build new bridges for enabling the coexistence of languages and language groups, while also valuing differences.
Kysymys on kieltemme nykyisen rinnakkaiselon näkyväksi tekemisestä ja uusien siltojen rakentamisesta kielten ja kieliryhmien rinnakkaiselon mahdollistamiseksi, kuitenkin myös erilaisuutta arvostaen.
3.2 Language teaching and learning
3.2 Kielten opetus ja oppiminen
The Finnish and Swedish languages are included in the curriculum of Finnish schools.
Suomessa suomi ja ruotsi kuuluvat koulujen opetusohjelmaan.
Thus, all pupils learn Finnish or Swedish as the mother tongue and as the second national language in basic education and in general or vocational upper secondary education.
Kaikki oppilaat oppivat näin ollen suomea tai ruotsia äidinkielenä ja toisena kotimaisena kielenä perusopetuksessa ja ammatillisessa koulutuksessa tai lukiossa.
University degrees also include studies and a test in the mother tongue and the second national language.
Myös korkeakoulututkintoon sisältyy sekä äidinkielen että toisen kotimaisen kielen opintoja ja niitä koskeva koe.
This is justified because Finnish and Swedish are the languages that can generally be used in dealings with the authorities and in which public services are provided.
Tämä on perusteltua, sillä suomi ja ruotsi ovat ne kielet, joita säännönmukaisesti voi käyttää viranomaisissa asioidessa ja joilla julkista palvelua järjestetään.
The intention is to ensure that everyone has the opportunity to become familiar with both Finnish-language and Swedish-language culture in Finland.
Järjestelyn tarkoituksena on varmistaa, että jokaisella on mahdollisuus tutustua maan niin suomen- kuin ruotsinkieliseen kulttuuriin.
Finnish is the language used by the majority of inhabitants and as such an essential element of Finnish society.
Suomi on maan enemmistön käyttämä kieli ja sellaisena keskeinen osa suomalaista yhteiskuntaa.
For Swedish speakers, it is an advantage to be able to speak the majority language that is used nearly everywhere in Finland.
Ruotsinkielisille on etu osata maan valtakieltä, jota käytetään lähes kaikissa osissa maata.
When Finnish-speaking Finns learn Swedish, the common language base joins them more closely to the Nordic community, which has many ties with Finland.
Ruotsin kielen oppiminen puolestaan liittää suomenkielisetkin suomalaiset yhteisen kielen myötä tiiviimmin Suomelle monin tavoin läheiseen pohjoismaiseen yhteisöön.
Finns proficient in Swedish also have ample opportunities to work and engage in other activities in bilingual or fully Swedish areas, communicating with both Finnish-speaking and Swedish-speaking Finns.
Ruotsin kieltä osaavalla suomalaisella on myös laajat mahdollisuudet toimia kaksikielisillä tai täysin ruotsinkielisillä alueilla niin suomen- kuin ruotsinkielisten suomalaisten kanssa.
As languages, Finnish and Swedish belong to different language groups.
Kielinä suomi ja ruotsi kuuluvat eri kieliryhmiin.
However, the use of Finnish, for example, in administration and courts of law has been modelled after the Swedish usage.
Suomen kieli on kuitenkin esimerkiksi hallinto- ja tuomioistuinkielenä kehittynyt ruotsin kielestä.
For this reason, the two languages have a kind of semantic kinship associated with similar social structures and phenomena. This means that they resemble each other in many respects.
Kielillä on tästä syystä yhteiskunnan samankaltaisiin rakenteisiin ja ilmiöihin liittyvä eräänlainen semanttinen sukulaisuus, joka tarkoittaa sitä, että ne monin tavoin muistuttavat toisiaan.
From this it follows that, without realising it, Finnish speakers already know many Swedish words and expressions.
Tästä seuraa se, että suomenkielinen osaa tietämättäänkin jo paljon ruotsinkielisiä sanoja ja sanontatapoja.
They can therefore absorb or at least read Swedish and other Scandinavian languages more easily than what could normally be assumed in the case of languages belonging to different language groups.
Hän pystyy siten helpommin omaksumaan tai ainakin lukemaan ruotsia ja toisia pohjoismaisia kieliä kuin mitä eri kieliryhmiin kuuluvien kielten kohdalla yleensä voisi olettaa.
Thus, at least in some respects, the national languages support each other.
Näin ollen kansalliskielet ainakin osittain tukevat toisiaan.
3.2.1 The learning and competence level of the mother tongue and the other national language
3.2.1 Äidinkielen ja toisen kansalliskielen oppiminen ja osaamistaso
Finnish and Swedish in the education system
Suomen ja ruotsin kieli opetusjärjestelmässä
Viable bilingualism requires good learning of the national languages.
Elinvoimainen kaksikielisyys edellyttää kansalliskielten hyvää oppimista.
However, many factors affect the learning outcomes.
Oppimistuloksiin vaikuttavat kuitenkin monet tekijät.
One of these is
Yksi näistä on
Today, the amounts of studies in the second national language are different.
Toista kotimaista kieltä opiskellaan nykyisin eri määrin.
Most Finnish pupils, about 90 per cent, begin their studies of Swedish in the 7th grade.
Suurin osa, noin 90 prosenttia, suomenkielisistä oppilaista, aloittaa ruotsin kielen opinnot yläkoulussa 7. luokalla.
In contrast, about 90 per cent of Swedish-speaking pupils begin their studies of Finnish in the lower grades, where Finnish is either the compulsory A1 language or a voluntary A2 language.
Ruotsinkielisistä oppilaista puolestaan noin 90 prosenttia aloittaa suomen kielen opinnot jo alakoulussa, joko pakollisena A1-kielenä tai vapaaehtoisena A2-kielenä.
This means in practice that Finnish speakers study Finnish as their mother tongue and Swedish speakers as the second national language from the lower grades onwards.
Tämä merkitsee käytännössä, että suomenkieliset opiskelevat suomea äidinkielenään ja ruotsinkieliset toisena kotimaisena kielenä alakoulusta alkaen.
A considerably smaller number of pupils study Swedish as their mother tongue, and the majority of Finnish-speaking pupils do not study Swedish as the second national language until the upper grades.
Äidinkielenään ruotsia opiskelee huomattavasti pienempi kansanosa, ja suurin osa suomenkielisistä oppilaista opiskelee ruotsia toisena kotimaisena kielenä vasta yläkoulusta alkaen.
On 28 June 2012, the Government issued a Government Decree on the national objectives of education referred to in the Basic Education Act and on the distribution of lesson hours in basic education.
Valtioneuvosto antoi 28.6.2012 valtioneuvoston asetuksen perusopetuslaissa tarkoitetun opetuksen valtakunnallisista tavoitteista ja perusopetuksen tuntijaosta.
Government Decree on the national objectives of education referred to in the Basic Education Act and on the distribution of lesson hours in basic education (422/2012)
Valtioneuvoston asetus perusopetuslaissa tarkoitetun opetuksen valtakunnallisista tavoitteista ja perusopetuksen tuntijaosta (422/2012).
In practice, this change concerns the start of Swedish studies.
Muutos koskee käytännössä ruotsin kielen oppimisen aloitusajankohtaa.
Learning outcomes also depend on
Oppimistuloksiin vaikuttaa myös
In many municipalities, Finnish-language schools do not offer studies in Swedish as the A language.
Suuressa osassa kuntia suomenkielisissä kouluissa ei tarjota A-ruotsin opintoja.
From this it follows that, even if they wanted to do so, pupils would not be able to start Swedish language studies as early as most Swedish-language schools initiate Finnish language studies.
Tästä seuraa, etteivät oppilaat aina edes niin halutessaan voi aloittaa ruotsin kielen opintojaan yhtä aikaisin kuin suurimmassa osassa ruotsinkielisiä kouluja aloitetaan suomen kielen opinnot.
An additional factor affecting learning outcomes is
Oppimistuloksiin vaikuttaa myös opetukseen varattujen
The number of lessons in the second national language was cut by one third in the 1990s.
Toisen kotimaisen kielen tuntimääriä vähennettiin 1990-luvulla kolmanneksella.
An effort has been made to step up language studies by increasing optionality.
Kielten opiskelua on pyritty lisäämään lisäämällä valinnaisuutta.
The General Upper Secondary Schools Act was amended in 2004 so that the mother tongue is the only compulsory test in the Matriculation Examination.
Lukiolakia muutettiin vuonna 2004 siten, että ainoastaan äidinkieli on pakollinen koe ylioppilaskirjoituksissa.
In other words, everyone takes the Finnish or Swedish mother tongue test.
Jokainen kirjoittaa näin ollen edelleen suomen tai ruotsin kielen äidinkielen kokeen.
After the amendment, the number of Finnish-speaking students taking the Swedish test in the Matriculation Examination has been falling year by year.
Muutoksen jälkeen ruotsin kielen valitsee ylioppilaskirjoituksissa vuosittain yhä vähenevä määrä suomenkielisiä oppilaita.
Depending on the sources and calculation methods, only 60–70 per cent of Finnish-speaking students select the Swedish language.
Eri lähteistä ja laskentatavoista riippuen ruotsin kielen valitsee enää 60–70 prosenttia suomenkielisistä oppilaista.
In Finnish-language general upper secondary schools, only eight per cent of students study Swedish as the A language, while the rest study it as the B language.
Suomenkielisissä lukioissa vain kahdeksan prosenttia oppilaista lukee ruotsia A-kielenä, ja muut B-kielenä.
The consequence is that the majority of students selecting Swedish in the Matriculation Examination take the B language test.
Tästä seuraa, että suurin osa ruotsin ylioppilaskokeissa valinneista myös kirjoittaa B-ruotsin.
Finnish National Board of Education; Publications 2011, 29
Opetushallituksen raportit ja selvitykset 2011, 29
Level of competence in the national languages
Kansalliskielten osaamistaso
This section is based on the report “
Tämä osio perustuu professori emeritus Sauli Takalan selvitykseen ”Miten suomea ja ruotsia osataan äidinkielenä ja toisena kansalliskielenä peruskoulun ja lukion päättövaiheessa?”
Mainly
Opetushallitus toteuttaa useissa aineissa pääasiassa