natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The maintenance and development of security in a globalised, interdependent operating environment demands progressively more international cooperation, credible international institutions as well as an active foreign, security and defence policy.
Turvallisuuden ylläpitäminen ja kehittäminen globalisoituneessa, keskinäisriippuvuuden toimintaympäristössä edellyttävät yhä enemmän kansainvälistä yhteistyötä, uskottavia kansainvälisiä instituutioita sekä aktiivista ulko-, turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa.
The structures created in the aftermath of World War II, including the shared norms and institutions, will continue to serve as the base for international order.
Kansainvälisen järjestyksen perustana toimivat jatkossakin toisen maailmansodan jälkeen syntyneet rakenteet yhteisine normeineen ja instituutioineen.
However, non-state actors such as non-governmental organisations (NGO), different networks, businesses and the social media are ever more important as agents of change and reformers of global cooperation.
Ei-valtiolliset toimijat kuten kansalaisjärjestöt, erilaiset verkostot, yritykset ja sosiaalinen media toimivat kuitenkin enenevässä määrin muutosten ajajina ja globaalin yhteistyön uudistajina.
They can increasingly challenge and supplement the operating modes of states and international organisations in conflicts and conflict resolution.
Ne voivat yhä useammin haastaa ja täydentää valtioiden ja kansainvälisten järjestöjen toimintatapoja konflikteissa ja niiden ratkaisemisessa.
In a globalised world a properly functioning international system is in the shared interest of states.
Globalisoituneessa maailmassa kansainvälisen järjestelmän toimivuus on valtioiden yhteisen edun mukaista.
This improves the conditions for cooperation.
Tämä parantaa yhteistyön edellytyksiä.
The need to develop the structures and instruments of global governance is highlighted, because the existing institutions and their operating principles no longer fully correspond to the changes in the operating environment and power relations.
Globaalihallinnan rakenteiden ja välineistön kehittämistarve korostuu, koska olemassa olevat instituutiot ja niiden toimintaperiaatteet eivät täysin vastaa toimintaympäristössä ja valtasuhteissa tapahtuneita muutoksia.
This has been seen, for example, in multilateral climate change talks.
Tämä on näkynyt esimerkiksi ilmastonmuutosta koskevissa multilateraalisissa neuvotteluissa.
Globalisation and interdependence also increase vulnerability when the consequences of problems rapidly spread far and wide.
Globalisaatio ja keskinäisriippuvuus myös lisäävät haavoittuvaisuutta, koska ongelmien vaikutus leviää nopeasti ja laajalle.
Changes in the economic power relations are reflected in international power relations.
Muutokset taloudellisissa voimasuhteissa heijastuvat kansainvälisiin valtasuhteisiin.
The emerging economies, particularly China, are increasing their political clout by means of their strong economic growth.
Nousevat talousmahdit, erityisesti Kiina, lisäävät voimakkaan talouskasvunsa voimin myös poliittista vaikutusvaltaansa.
While the United States will continue to be the most influential country in global politics, it has lost some of its stature.
Yhdysvallat on menettänyt suhteellista asemaansa, vaikka se säilyy vaikutusvaltaisimpana maana maailmanpolitiikassa.
Also the influence of the other established western powers, especially the EU, which is in the throes of an economic and debt crisis, has weakened in relation to the countries experiencing rapid economic growth.
Myös muiden vakiintuneiden länsivaltojen, erityisesti talous- ja velkakriisiin joutuneen EU:n, vaikutusvalta on heikentynyt suhteessa nopean talouskasvun maihin.
The western countries are in debt and facing a period of meagre growth.
Länsimaat ovat velkaantuneet ja jäämässä matalan kasvun uralle.
Despite the fact that the growth rates of the emerging economies will slow down in the coming years and that they need to institute social reforms, the transformation in the balance of power will continue.
Voimasuhteiden muutos jatkuu, joskin nousevien talouksien kasvu hidastuu tulevina vuosina ja niiden yhteiskunnalliset uudistustarpeet kasvavat.
In addition to the increasing influence of the large emerging economies many other states such as Indonesia and Turkey have raised their political and economic clout, both regionally and globally.
Suurten nousevien maiden vaikutusvallan lisääntymisen ohella monet muut valtiot, kuten Indonesia ja Turkki, ovat vahvistaneet poliittista ja taloudellista rooliaan alueellisesti mutta myös globaalilla tasolla.
Furthermore, several regional groupings and organisations such as the African Union (AU) and the Economic Community of West African States (ECOWAS) have strengthened their role.
Lisäksi erilaiset alueelliset ryhmittymät ja järjestöt, kuten esimerkiksi Afrikan unioni (African union, AU) ja Länsi-Afrikan maiden talousyhteisö (
Globalisation has brought nearly every country into the sphere of the global marketplace.
Globalisaatiokehitys on liittänyt lähes kaikki maat maailmanmarkkinoiden piiriin.
The integration of large developing countries like China, India and Brazil into the global economy has entailed a major upheaval.
Suurten kehittyvien maiden Kiinan, Intian ja Brasilian integroituminen maailmantalouteen on merkinnyt suurta mullistusta.
Globalisation has facilitated sustained and rapid economic growth, which is gradually moving the hub of production away from Europe and the United States.
Globalisaatio on tehnyt mahdolliseksi pitkään jatkuneen nopean talouskasvun, joka on siirtämässä tuotannon painopistettä vähitellen Euroopan ja Yhdysvaltojen ulkopuolelle.
In recent years the emerging economies in Asia have borne the brunt of the global economic growth.
Viime vuosina Aasian nousevat taloudet ovat vastanneet valtaosasta maailman talouskasvua.
In addition, the economic relations between the southern hemisphere economies have become more intense, and global economic interaction and the total volume of investments have significantly grown.
Myös eteläisten maiden väliset taloussuhteet ovat lisääntyneet ja globaali taloudellinen vuorovaikutus ja investoinnit ovat kokonaisuudessaan merkittävästi kasvaneet.
The role of the economy in power relations has grown along with interdependence and prolonged economic imbalances.
Talouden merkitys valtasuhteissa on kasvanut keskinäisriippuvuuden ja pitkittyneiden talouden tasapainottomuuksien myötä.
The underlying causes of the weakening growth potential include internal factors such as slowing population growth rates and ageing.
Kasvupotentiaalin ehtymisen taustalla on sisäisiä tekijöitä kuten hidastunut väestönkasvu ja ikääntyminen.
Painful decisions in society have to be taken to stop the growing indebtedness of states.
Valtioiden velkaantumisen pysäyttämiseksi joudutaan tekemään yhteiskunnallisesti vaikeita ratkaisuja.
At the same time, ensuring the recovery capability of the economy and society and preserving equality between the generations are key challenges.
Samalla talouden ja yhteiskunnan uudistumiskyvyn varmistaminen ja sukupolvien tasa-arvon ylläpitäminen ovat keskeisiä haasteita.
It is important to develop versatile indicators alongside the Gross National Product (GNP) which also measure well-being.
On tärkeää kehittää bruttokansantuotteen (BKT) rinnalle monipuolisia indikaattoreita, joilla mitataan myös hyvinvointia.
Chronic financing shortages and indebtedness have increased the vulnerability of countries.
Krooniset rahoitusvajeet ja velkaantuminen ovat lisänneet maiden haavoittuvuutta.
A constant flow of new technological breakthroughs is required to sustain economic growth.
Talouskasvun ylläpitäminen edellyttää jatkuvaa uusien teknologioiden läpimurtoa.
Economic and monetary policy plays an important role in power relations, such as in the Sino-US relationship.
Talous- ja rahapolitiikalla on tärkeä rooli valtasuhteissa, kuten esimerkiksi Yhdysvaltojen ja Kiinan välisessä suhteessa.
China is one of the major creditors of the USA and China’s dollar-based assets are primarily invested in US treasury bonds.
Yhdysvaltojen suurimpiin velkojiin kuuluu Kiina, jonka dollarisijoitukset ovat pääosin liittovaltion arvopapereissa.
Whereas the United States demands that China revalue its currency and correct its trade imbalance with the USA,
Yhdysvallat on vaatinut Kiinaa revalvoimaan valuuttansa ja tasapainottamaan vaihtotaseensa.
China, for its part, criticises the United States over its monetary and financial policy, hoping to see stability-building solutions.
Kiina on puolestaan arvostellut Yhdysvaltoja sen raha- ja finanssipolitiikasta ja toivonut vakautta lisääviä ratkaisuja.
Irrespective of the changes in the balance of power the West still projects the most power, and bears the brunt of the international response to global and cross-border problems, security challenges and hurdles to progress.
Voimasuhteiden muutoksista huolimatta länsimaat käyttävät edelleen eniten valtaa ja kantavat sen mukaisesti käytännössä päävastuun kansainvälisistä pyrkimyksistä vastata globaaleihin ja rajat ylittäviin ongelmiin, turvallisuushaasteisiin ja kehityksen esteisiin.
Over the long term, the key questions are whether the emerging countries will assume more responsibility for solving global problems and how their respective interrelationships and their relations with established democracies will develop in the conditions of international structural transformation.
Pidemmällä aikavälillä keskeisiä kysymyksiä ovat, miten nousevat vallat voivat ottaa enemmän vastuuta globaalien ongelmien ratkaisemisesta sekä miten nousevien valtojen keskinäiset suhteet ja suhteet vakiintuneisiin demokratioihin kehittyvät kansainvälisen rakennemuutoksen oloissa.
The shift in the balance of power has also become evident in international organisations such as the UN, the World Bank and the International Monetary Fund (IMF); it has also impacted their role in global governance.
Vallan siirtymä on myös heijastunut kansainvälisissä järjestöissä, kuten YK:ssa, Maailmanpankissa ja Kansainvälisessä valuuttarahastossa, sekä vaikuttanut niiden asemaan globaalihallinnassa.
Be that as it may, the post-WWII structures, including their standards and institutions, will continue to serve as the basis of the international order.
Kansainvälisen järjestyksen perustana toimivat kuitenkin jatkossakin toisen maailmansodan jälkeen syntyneet rakenteet yhteisine normeineen ja instituutioineen.
Due to the changing power relations, decision-making systems are facing increasing pressures to change. However, in the UN, for example, progress has not been sufficient.
Päätöksentekojärjestelmiin kohdistuu muutostarpeita muuttuvien valtasuhteiden johdosta, mutta esimerkiksi YK:ssa tämä ei ole edennyt riittävästi.
The gloomy outlook for the global economy causes distrust on several levels, which can also emerge in increasing protectionism and nationalism.
Maailmantalouden epävarmat näkymät aiheuttavat monella tasolla epäluottamusta, joka voi heijastua myös lisääntyvänä protektionismina ja kansallismielisyyden nousuna.
This simultaneously challenges the maintenance and development of a transparent and rules-based collaborative international order.
Avoimen, sääntöpohjaisen ja yhteistyöhakuisen kansainvälisen järjestyksen ylläpito ja kehittäminen joutuvat samalla paineen alaisiksi.
The emerging countries, as well, have relied on the present, rules-based international system, which has facilitated their economic growth, nor are they offering any alternatives to this structure.
Myös nousevat valtiot ovat tukeutuneet nykyiseen sääntöpohjaiseen kansainväliseen järjestelmään, joka on mahdollistanut niiden taloudellisen kasvun, eivätkä ne esitä sille vaihtoehtoja.
The rules-based and collaborative international order relies on the respect of international law, the consolidation of democracy and the safeguarding of the rule of law and human rights, which are the key values of the EU and states committed to democracy.
Sääntöpohjaisen ja yhteistyöhakuisen kansainvälisen järjestyksen perustana ovat kansainvälisen oikeuden kunnioittaminen ja demokratian, oikeusvaltion ja ihmisoikeuksien turvaaminen, jotka ovat EU:n ja demokratiaan sitoutuneiden valtioiden keskeisiä arvoja.
As the so-called Arab Spring recently demonstrated, they epitomise the overall appeal of western democracies.
Läntisten demokratioiden yleinen vetovoima on perustunut näihin arvoihin, kuten äskettäin ns. arabikevät on osoittanut.
These values, sometimes referred to as western values, are universal values adopted by the UN and legal standards based on international agreements.
Länsimaisiksikin kutsutut arvot ovat YK:n hyväksymiä universaaleja arvoja ja kansainvälisiin sopimuksiin pohjautuvia normeja.
It is apparent that the emerging countries also diverge regarding their views on the values and principles on which international cooperation should be built.
On ilmeistä, että nousevilla valtioilla on myös keskenään eriäviä käsityksiä arvoista ja periaatteista, joille kansainvälisen yhteistyön tulisi rakentua.
Questions related to self-determination as well as views on international interventions and the use of sanctions have taken centre stage.
Erityisen keskeisellä sijalla ovat valtioiden itsemääräämisoikeus ja suhtautuminen kansainvälisen yhteisön väliintuloihin ja pakotteiden käyttöön.
The basic premises of Brazil, India, South Africa and other democratic states may be different than those of many other emerging powers.
Brasilian, Intian, Etelä-Afrikan ja muiden nousevien demokraattisten valtioiden lähtökohta voi muodostua erilaiseksi kuin monien muiden nousevien valtioiden.
Differing values may result in pressure to change the international system as well as in paralysis during conflicts.
Erilaiset arvot voivat johtaa kansainvälisen järjestelmän muutospaineisiin ja kyvyttömyyteen toimia konfliktitilanteessa.
Due to growing global interdependence the external and internal security of states are more closely intertwined than before.
Maailmanlaajuisen keskinäisriippuvuuden kasvun myötä valtioiden ulkoinen ja sisäinen turvallisuus kuuluvat yhä tiiviimmin yhteen.
The prevention of threats as well as preparedness requires civilian and military resources from society.
Yhteiskuntien uhkien torjuminen ja niihin varautuminen edellyttävät sekä siviili- että sotilaallisia voimavaroja.
Cross-border threats such as organised crime, terrorism, trafficking in narcotics and humans, infectious diseases, environmental threats, disruptions in energy supply and cyber attacks continue to grow in importance.
Rajat ylittävien uhkien – mm. järjestäytyneen rikollisuuden, terrorismin, huume- ja ihmiskaupan, tartuntatautien, ympäristöuhkien, energiakatkojen ja tietoverkkohyökkäyksien – merkitys korostuu.
International contingency planning cooperation between states is increasing.
Valtioiden varautuminen häiriötilanteisiin tapahtuu yhä enemmän kansainvälisessä yhteistyössä.
Uncertainty in economic growth continues.
Talouskehityksen epävarmuus jatkuu.
At the same time the business sector and the civil society are assuming more important roles as regards securing the vital functions of society.
Samalla elinkeinoelämän ja kansalaisyhteiskunnan roolit vahvistuvat yhteiskuntien elintärkeiden toimintojen alueella.
This transformation accelerates as the public sector is being adapted to balancing the economy.
Muutos nopeutuu, kun julkista sektoria sopeutetaan talouden tasapainottamiseen.
Long, even global, value chains along with the globalisation of businesses reduce the options of the national authorities in regulating, steering or monitoring business operations.
Pitkät, jopa maailmanlaajuiset arvoketjut ja yritysten kansainvälistyminen vähentävät kansallisten viranomaisten edellytyksiä säädellä, ohjata ja valvoa yritysten toimia.
Simultaneously, the vulnerability of this infrastructure only increases.
Samaan aikaan tämän infrastruktuurin haavoittuvuus lisääntyy.
Practically all critical functions and services of society depend on technical systems that use electricity and telecommunications.
Käytännössä lähes kaikki yhteiskunnan kriittiset toiminnot ja palvelut perustuvat teknisten, erityisesti sähköenergian ja tietoliikenteen varassa toimivien järjestelmien käyttöön.
As wireless communications and system networking become ubiquitous the risk of serious disruptions in society becomes all the more serious.
Langattoman tiedonsiirron yleistyessä ja järjestelmien verkottuessa yhteiskuntaan laajasti vaikuttavien häiriöiden riski muodostuu yhä vakavammaksi.
Along with technological advances it becomes increasingly easier for non-state actors to cause harm.
Teknologian kehittymisen myötä myös muiden kuin valtiollisten toimijoiden vahingolliset vaikuttamiskeinot kasvavat.
Asymmetric and highly destructive means are developed to counter an adversary’s technological and material supremacy.
Epäsymmetrisiä ja suuren tuhovoiman omaavia tapoja kehitetään teknologia- ja materiaaliylivoimaa vastaan.
Asymmetric means can also be used against society in general, rather than the armed forces alone.
Epäsymmetrisiä keinoja voidaan pyrkiä kohdentamaan laajasti koko yhteiskuntaan, ei ainoastaan asevoimiin.
Chemical, biological, radiological, and nuclear (CBRN) threats, terrorism and cyber attacks can cause severe, rapidly escalating crises. Preventing and repelling them requires comprehensive preparedness.
Kemialliset-, biologiset- ja säteilyuhkat (Chemical, Biological, Radiological and Nuclear, CBRN), terrorismi ja kyberhyökkäykset voivat aiheuttaa nopeasti eteneviä, vakavia kriisejä, ja niiden ehkäisy ja torjunta edellyttävät laaja-alaista varautumista.
The United Nations Convention on the Law of the Sea (UNCLOS) lays a comprehensive foundation for all use of the world’s seas and all conservation measures relating to them.
YK:n merioikeusyleissopimus (United Nations Convention on the Law of the Sea, UNCLOS) muodostaa kokonaisvaltaisen perustan kaikelle kansainväliselle merten käytön ja suojelun sääntelylle.
For example, its central role has been brought to the forefront in the Arctic region.
Sen keskeinen asema korostuu muun muassa arktisella alueella.
The causes of cyber threats include vulnerabilities within networks as well as hackers that deliberately cause damage or illegally search for information.
Kyberuhkaa aiheuttavat tietoverkkojen sisäiset heikkoudet sekä vahinkoa aiheuttavat tai laittomasti tietoa hankkivat ulkoiset toimijat.
Extensive networks are exposed to accidental disruptions as well.
Laajat tietoverkot ovat alttiita tahattomillekin toimintahäiriöille.
It will become more difficult to distinguish between state-sponsored and non-state sponsored cyber attacks or to determine the source of the threats.
Vahinkoa aiheuttavien
Cyber security issues cause conflict and division within the international community.
Kyberturvallisuuden kysymykset aiheuttavat ristiriitoja ja jakolinjoja kansainvälisen yhteisön sisällä.
A new era has dawned in the cyber domain: malware can now impact all vital functions of society through industrial automation and programmable logic controllers.
Kybertoimintaympäristössä on siirrytty uuteen aikakauteen, jossa haittaohjelmien avulla teollisuusautomaation ja ohjelmoitavan logiikan kautta kyetään vaikuttamaan kaikkiin yhteiskunnan elintärkeisiin toimintoihin.
Technological progress in cyberspace increases the risk of new threats.
Maailmalla tapahtuva kehitys kybertoimintaympäristössä lisää uusien uhkien mahdollisuutta.
Finland, too, has already been the target of internal and external cyber operations.
Myös Suomi on jo joutunut sekä sisäisten että ulkoisten kyberoperaatioiden kohteeksi.
Energy security is a growing challenge in many areas of the world, Europe included.
Energiaturvallisuus on kasvava haaste monilla alueilla maailmassa, mukaan lukien Euroopassa.
The EU imports more than half of the energy it consumes and the relative share of imported energy keeps on growing.
EU tuo kuluttamastaan energiasta jo yli puolet, ja tuontienergian suhteellinen osuus kasvaa edelleen.
Energy imports are increasingly concentrated, since Russia has become the leading exporter of crude oil, coal and natural gas.
Energian tuonti keskittyy yhä enemmän, kun Venäjä on noussut johtavaksi toimittajaksi sekä raakaöljyssä, kivihiilessä että maakaasussa.
At the same time the EU area has incorporated important policies on the increased use of renewables and energy saving measures.
Samalla EU-alueella on tehty merkittäviä linjauksia uusiutuvien energialähteiden käytön lisäämiseksi ja energian säästämiseksi.
The intention is to respond to the energy security challenge by expanding the energy base, its suppliers and transit routes, and by promoting good governance and respect for the rule of law as well as through investments in the countries of origin.
Energiaturvallisuuden haasteeseen pyritään vastaamaan monipuolistamalla polttoaineita, hankintalähteitä ja kauttakulkureittejä samoin kuin vahvistamalla hyvää hallintotapaa, oikeusvaltioperiaatteen kunnioittamista ja investointeja lähdemaissa.
The EU actively pursues these goals.
EU toimii aktiivisesti näiden tavoitteiden edistämiseksi.
The EU aims to strengthen the European Energy Policy.
EU pyrkii vahvistamaan yhteistä energiapolitiikkaansa.
The policy takes into account the internal market as well as environmental questions.
Politiikassa otetaan huomioon sisämarkkinoiden toteuttaminen sekä ympäristökysymykset.
Within certain constraints, it is up to the Member States to choose their energy sources.
Energialähteiden valinta on jäsenmaiden itsensä päätettävissä tiettyjen rajoitusten puitteissa.
The EU should further develop an energy policy that considers both internal and external dimensions, a more harmonised energy market as well as crisis mechanisms capable of handling temporary disruptions in energy supplies.
EU:ssa olisi pyrittävä edelleen kehittämään sisäiset ja ulkoiset ulottuvuudet huomioivaa energiapolitiikkaa sekä yhtenäisempiä energiamarkkinoita sekä kriisimekanismeja energiatoimitusten väliaikaisten keskeytysten hoitamiseksi.
The safety of nuclear power plants is a key question both internationally and regionally.
Ydinvoimalaitosten turvallisuus on keskeinen kysymys kansainvälisesti ja alueellisesti.
Whereas each country is responsible for its nuclear safety, international conventions, norms and standards are actively being developed, especially within the framework of the International Atomic Energy Agency (IAEA).
Kukin maa vastaa ydinturvallisuudesta itse, mutta kansainvälisiä sopimuksia, normeja ja standardeja kehitetään aktiivisesti etenkin Kansainvälisen atomienergiajärjestön (International Atomic Energy Agency, IAEA) puitteissa.
The EU is the first major regional actor in the field of nuclear energy that legislates nuclear safety.
EU on ydinenergian alalla ensimmäinen merkittävä alueellinen toimija, joka säätelee ydinturvallisuutta lainsäädännöllä.
Equal access to clean water is a growing ecological and political challenge.
Puhtaan veden saatavuuden tasapuolinen varmistaminen on kasvava ekologinen ja poliittinen haaste.
Water resources and their poor state cause tension between different forms of use and users both within and between countries and can even result in instability or conflict.
Vesivarojen riittävyys ja heikko tila aiheuttavat paineita eri käyttömuotojen ja käyttäjien välillä sekä maiden sisällä että välillä ja voivat johtaa epävakauteen ja jopa konflikteihin.
On the other hand, joint management of shared water resources achieved by strengthening international agreements can help alleviate tensions.
Toisaalta jaettujen vesivarojen yhteinen hallinta vahvistamalla kansainvälisiä sopimusjärjestelyjä voi auttaa lieventämään jännitteitä.
This applies to other key commodities and strategic raw materials as well.
Tämä koskee myös muita keskeisiä hyödykkeitä ja strategisia raaka-aineita.
On these topics as well the EU will develop international cooperation and its influence as part of its external action.
EU kehittää myös näissä kysymyksissä kansainvälistä yhteistyötä ja vaikuttamismahdollisuuksiaan ulkosuhdetoimintansa puitteissa.
While the threat of terrorism has already been commonplace for decades, during the past 10 years it has been in a state of continual transformation.
Terrorismin uhka on ollut arkipäivää jo vuosikymmenten ajan, mutta se on ollut viimeiset 10 vuotta jatkuvassa muutoksessa.