natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In consequence, estimates of the sustainability gap made by various bodies vary over a wide range.
Eri tahojen tekemät arviot kestävyysvajeen suuruudesta vaihtelevatkin paljon.
The calculation made by the Ministry of Finance seems to fall very much in the middle of the estimation range (Table 1).
VM:n laskelma näyttäisi asettuvan hyvin arviointihaarukan keskiväliin (taulukko 1).
Despite these differences, the estimates share the conclusion that our public finances have a sustainability problem of considerable dimensions.
Näistä eroista huolimatta arvioiden yhteinen johtopäätös on, että meillä on julkisen talouden kestävyysongelma ja sen mittaluokka on suuri.
For Finland, it is particularly alarming that the sustainability problem will come to a head quickly,
Suomen osalta erityisen hälyttävää lisäksi on, että kestävyysongelma kärjistyy meillä nopeasti.
since the dependency ratio will weaken here a couple of decades earlier than in other EU Member States.
Huoltosuhteen heikkeneminen tapahtuu meillä nimittäin pari vuosikymmentä muita EU-maita aiemmin.
The reason is that the post-war baby boom generation exiting working life accounts for an exceptionally large share of the Finnish population.
Tähän on syynä sotien jälkeisten työelämästä poistumassa olevien suurten ikäluokkien poikkeuksellisen iso osuus väestöstämme.
Ensuring the sustainability of public finances in Finland calls for a rapid, concrete and credible policy showing how soon and through which measures the sustainability gap is eliminated.
Julkisen talouden kestävyyden turvaaminen edellyttää Suomessa nopeasti konkreettista ja uskottavaa linjausta siitä, miten nopeasti ja millaisin toimin kestävyysvaje puretaan.
If the new Government cannot draw up a plan answering these questions and reaching in practice to the end of the decade, and cannot launch the measures required by such a plan, our public finances are threatened by an unsustainable, and before long uncontrollable, debt cycle leading to an impasse in terms of both economic and social policy.
Ellei uusi hallitus kykene laatimaan näihin kysymyksiin vastaavaa, käytännössä koko vuosikymmenen yli ulottuvaa suunnitelmaa sekä käynnistämään sen edellyttämiä toimia, uhkaa julkista talouttamme kestämätön, ennen pitkää hallitsematon velkakierre ja sen myötä talous- ja yhteiskuntapolitiikan umpikuja.
The demographic change also calls for substantial transfer of resources within the general government finances.
Demografinen muutos edellyttää myös mittavaa julkisen talouden sisäistä resurssien siirtoa.
The public expenditure arising from the provision of pensions and care for older people, whose number will be double the current figure, will increase by over 10 billion euros during the next two decades, i.e. by more or less the same sum as the sustainability gap.
Lukumäärältään kaksinkertaistuvan vanhusväestön eläketurvan sekä hoidon ja hoivan aiheuttamat julkiset menot kasvavat kahden seuraavan vuosikymmenen aikana yli 10 miljardia euroa, siis kutakuinkin kestävyysvajetta vastaavalla määrällä.
Since there is little room to raise the tax rate, the sustainability constraint sets a tight cap for total public expenditure.
Kun veroasteen korottamisvara on vähäinen, asettaa kestävyysrajoite julkisille kokonaismenoille tiukan katon.
Thus, the growth in old-age-related public expenditure must largely be met by cutting other public expenditure and by improving the efficiency and effectiveness of the public service system.
Ikäsidonnaisten julkisten menojen kasvu on siten pystyttävä tyydyttämään paljolti muita julkisia menoja vähentämällä sekä julkisen palvelujärjestelmän tehokkuutta ja vaikuttavuutta parantamalla.
Our public administration is now expected to have the ability to retarget resources horizontally and to raise productivity.
Julkiselta hallinnoltamme vaaditaan nyt kykyä resurssien horisontaaliseen uudelleen kohdentamiseen sekä tuottavuuden kohottamiseen.
In order to curb the rise in public expenditure and to broaden the revenue base, the employment rate must also be raised at the same time by reducing unemployment, by postponing retirement and by intensifying training.
Julkisten menojen kasvun hillitsemiseksi ja tulopohjan laajentamiseksi on työllisyysastetta pystyttävä samalla korottamaan vähentämällä työttömyyttä, lykkäämällä eläkkeelle siirtymistä sekä tehostamalla koulutusta.
The growth in old-age-related expenses is distributed fairly evenly between costs incurred for pensions and costs incurred for care.
Ikäsidonnaisten menojen kasvu jakaantuu jokseenkin tasan toisaalta eläke-, toisaalta hoito- ja hoivamenojen kesken.
In Finland, municipalities are responsible for providing public welfare services.
Suomessa julkisten hyvinvointipalvelujen järjestäminen kuuluu kunnille.
Coordination between the central government and local government must work efficiently so that the requirements for retargeting and streamlining the service systems are also transmitted to the level of municipalities.
Keskushallinnon ja paikallishallinnon välisen koordinaation on toimittava tehokkaasti, jotta palvelujärjestelmien uudelleenkohdennus- ja tehostamisvaatimukset välittyvät myös kuntatasolle.
This calls for changes in the financing of municipal economies and in the steering systems within municipalities.
Tämä edellyttää muutoksia kuntatalouden rahoituksessa sekä kuntien sisäisissä ohjausjärjestelmissä.
The State-municipality relationship must be reassessed.
Valtio-kuntasuhdetta on arvioitava uudelleen.
Apart from controlling the demographic change, this decade will also be challenging in terms of maintaining economic growth.
Alkanut vuosikymmen on demografisen muutoksen hallinnan ohella haasteellinen myös talouden kasvun ylläpidon kannalta.
The growth dynamics of the Finnish economy is in transition.
Suomen talouden kasvudynamiikka on murroksessa.
Rise in productivity in the principal industrial sectors spearheading technical development is increasingly often based on the companies’ own innovations, on the effectiveness of their R&D, and on their ability to develop services of a high productivity level around their own industrial core.
Tuottavuuden kasvu teknisen kehitystason eturintamaan nousseilla keskeisillä teollisuusaloilla perustuu enenevässä määrin yritysten omiin innovaatioihin, niiden T&K-toiminnan tehokkuuteen sekä niiden kykyyn kehittää oman teollisen ytimensä ympärille korkean tuottavuustason palveluja.
On the other hand, the electro-technical cluster formed around Nokia is facing difficulties.
Toisaalta Nokian ympärille muodostunut sähkötekninen klusteri on toisaalta ongelmissa.
It is necessary to find new growth potential based on high technology.
On tarpeen löytää uusia korkeaan teknologiaan perustuvia kasvumahdollisuuksia.
The future of Finland’s traditional, energy-intensive industrial sectors is darkened by rising energy prices.
Suomen perinteisten, energiavaltaisten teollisuudenalojen tulevaisuutta taas varjostaa energian kohoava hinta.
Services will gain a bigger share of the entire production structure, as the configuration of domestic demand is changing and the ageing population needs more, largely personal services.
Koko talouden tuotantorakenne palveluvaltaistuu, kun kotimaisen kysynnän rakenne muuttuu ja ikääntyvän väestön tarvitsemien, paljolti henkilökohtaisten palvelujen tarve kasvaa.
A new growth strategy is needed to keep total productivity and the standard of living rising in these circumstances. A well-functioning public system for education, research and innovation plays a pivotal role when this strategy is developed.
Kokonaistuottavuuden ja elintason nousun ylläpito näissä olosuhteissa edellyttää uutta kasvustrategiaa, jonka kehittämisessä hyvin toimivalla julkisella koulutus-, tutkimus- ja innovaatiojärjestelmällä on keskeinen rooli.
The past decade, especially its end, showed that the global environment is unstable and susceptible to disturbances.
Kulunut vuosikymmen, erityisesti sen loppu, osoittaa, että globaali ympäristö on epävakaa ja häiriöille altis.
There are also rapid structural shifts with strong impacts that are hard to anticipate, especially for a highly specialised economy marked by a one-sided production structure, such as Finland.
Siinä tapahtuu myös nopeita rakenteellisia siirtymiä, joiden vaikutukset erityisesti Suomen kaltaiseen, pitkälle erikoistuneeseen ja tuotantorakenteeltaan yksipuoliseen talouteen ovat voimakkaita ja vaikeasti ennakoitavia.
A typical feature of our production structure is the dominant role of a few large companies.
Tuotantorakenteellemme on leimallista muutamien suurten yritysten korostunut rooli.
It is challenging that large companies seeking growth on the global market move their subcontracting to locations where the markets are growing.
Haasteellista on, että globaaleilla markkinoilla kasvua hakevat suuret yritykset siirtävät alihankintaansa sinne, missä markkinat kasvavat.
It is therefore necessary to be able to fit together long-range strategies for economic and social policies with rapid response and situational sensitivity, whenever needed.
Pitkäjänteinen talous- ja yhteiskuntapolitiikan strategia onkin pystyttävä sovittamaan yhteen tarvittaessa nopean reagoinnin ja tilanneherkkyyden kanssa.
Monitoring and anticipation of environmental changes must also be made more efficient.
Myös ympäristön muutosten seurantaa ja ennakointia on tehostettava.
Our own governance system must be adapted to the requirements of deeper European integration.
Oma hallintojärjestelmämme on sovitettava tiivistyvän eurooppalaisen integraation vaatimuksiin.
The European integration trend, the EU’s growing role as an international player, and ensuring our own influence when solving problems within the EU and in the euro zone call for quick reactions and coordinated preparation within the Government.
Euroopan yhdentymiskehitys, EU:n kasvava merkitys kansainvälisenä toimijana sekä oman vaikutusvaltamme turvaaminen EU:n ja euroalueen ongelmien ratkaisemisessa korostavat hallituksen reagointivalmiutta ja sen sisäisen valmistelun koordinaatiota.
Thus, the EU dimension also stresses the Government’s horizontal decision-making capacity.
Näin myös EU-ulottuvuus tähdentää hallituksen horisontaalista päätöksentekokykyä.
A primary indication of this is the strengthening of the Prime Minister’s role.
Se näkyy erityisesti pääministerin aseman vahvistumisena.
PRESSURES FOR CHANGE AT GOVERNMENT LEVEL
MUUTOSPAINEET VALTIONEUVOSTON TASOLLA
Points of departure
Lähtökohdat
The sectoral structure of Finnish public administration has old origins.
Suomen julkisen hallinnon sektoroituminen on vanhaa perua.
Its roots date back to the old Swedish administration model based on strong central agencies.
Sen juuret palautuvat Ruotsin valtakunnan vanhaan, vahvoihin keskusvirastoihin perustuvaan hallintomalliin.
During Finland’s period of autonomy, the importance of this heritage as the country’s internal administrative system relying on public servants increased even further.
Autonomian ajalla tämän perinnön merkitys Suomen sisäisenä, virkamiehiin nojaavana hallintojärjestelmänä kasvoi entisestään.
Once Finland gained independence, short-lived minority governments or internally divided coalition governments tended to strengthen the independence of ministries and the role of their leading public servants.
Itsenäisyyden aikana ministeriöiden itsenäisyyttä ja niiden johtavien virkamiesten asemaa vahvisti alkujaan lyhytikäisten vähemmistöhallitusten tai sisäisesti hajanaisten koalitiohallitusten perinne.
The emergence of strong local self-government and the fact that the municipalities were made responsible for the organisation of public services when the welfare state was built heightened the silo approach in public administration.
Myös vahvan kunnallisen itsehallinnon synty sekä hyvinvointivaltion rakennusvaiheessa säädettyjen julkisten palvelujen järjestämisvastuun säätäminen kunnille vahvistivat julkisen hallinnon siiloutumista.
The central role of labour market organisations in the development and steering of social insurance has had a similar effect.
Samaan suuntaan on vaikuttanut työmarkkinajärjestöjen keskeinen asema sosiaalivakuutuksen kehittämisessä ja ohjaamisessa.
Majority governments with strong parliamentary backing have become more common in Finland during the past twenty or thirty years.
Parin, kolmen viime vuosikymmenen aikana meillä ovat vakiintuneet parlamentaarisesti vahvat enemmistöhallitukset.
However, this has not necessarily reinforced a strategic approach in the Government’s work.
Tämä ei kuitenkaan ole välttämättä vahvistanut valtioneuvoston työskentelyssä strategista otetta.
During deep crises, such as the recession of the 1990s and the subsequent recovery or the recent financial crisis, majority governments have managed to mobilise a broad consensus behind exceptional policy measures.
Syvien kriisien, kuten 1990-luvun laman ja siitä toipumisen sekä viime vuosien finanssikriisin aikana enemmistöhallitukset ovat kyllä onnistuneet mobilisoimaan laajan konsensuksen poikkeuksellisten politiikkatoimien taakse.
They have also been able to react to twists in European integration development.
Ne ovat pystyneet myös reagoimaan eurooppalaisen integraatiokehityksen käänteisiin.
In contrast, during periods of normal development with a slower tempo, majority governments have shown less ability to react to restructuring pressures.
Normaalin, hidastempoisemman kehityksen aikoina enemmistöhallitusten kyky reagoida rakenteellisen muutoksen paineisiin on ollut sen sijaan heikompi.
In view of their original objectives, many large reform projects have met with even surprisingly much friction.
Monet suuret uudistushankkeet ovat kohdanneet alkuperäisiin tavoitteisiinsa nähden yllättävääkin kitkaa.
Three factors have had a central impact on this slow progress of policy projects during the terms of majority governments.
Tähän politiikkahankkeiden hitaaseen etenemiseen vahvojen enemmistöhallitusten kaudella on vaikuttanut keskeisesti kolme tekijää.
The first of these is the Government Programme.
Ensimmäinen näistä on hallitusohjelma.
The policies of majority governments have been strictly defined by the programme agreed.
Enemmistöhallitusten politiikka on ollut sovitun ohjelman tiukasti linjaamaa.
Their political capacity and credibility have been based on adherence to the programme.
Niiden poliittinen toimintakyky ja uskottavuus ovat perustuneet ohjelman noudattamiseen.
However, in view of their pivotal role, government programmes themselves have been prepared randomly.
Tähän keskeiseen rooliinsa nähden itse hallitusohjelmat ovat kuitenkin olleet hajanaisesti valmisteltuja.
They have been put together quickly, nor has their advance preparation been systematic.
Ne on koottu nopeasti, eikä niiden ennakkovalmistelukaan ole ollut systemaattista.
A feature visible in recent government programmes is that, on the one hand, they set strict targets for programme details while, on the other hand, the goals for major social reforms are defined in vague terms.
Viimeaikaisissa hallitusohjelmakirjauksissa on ollut nähtävissä toisaalta tiukkojen tavoitteiden asettaminen hallitusohjelman yksityiskohtiin ja toisaalta isojen yhteiskunnallisten uudistusten tavoitteenasettelun löyhyys.
Strategic issues and details are mixed in the programme.
Hallitusohjelman strategiset asiat ja yksityiskohdat sekoittuvat.
Nor is the Government’s strategic approach strengthened by a second feature rooted in history: the Government’s traditional way of working.
Hallituksen strategista otetta ei ole omiaan vahvistamaan toinen historiasta juontuva piirre, eli valtioneuvoston työskentelyperinne.
Ministers have much independence in matters falling within their sphere of competence.
Ministerin itsenäisyys omaan toimivaltaansa kuuluvissa asioissa on suuri.
Our governments have no cabinet ministers with more extensive powers or any other formal inner circle.
Hallituksissamme ei ole laajempaa toimivaltaa omaavia kabinettiministereitä tai muuta virallista sisäpiiriä.
The informal negotiation group formed by the chairpersons of the coalition parties, most recently “the quartet”, has acted on a case-by-case basis as the final mediator for any disputes that have arisen.
Hallituspuolueiden puheenjohtajien muodostama epävirallinen neuvotteluryhmä, viimeksi ”kvartetti”, on toiminut tapauskohtaisesti eteen tulleiden kiistakysymysten loppuvaiheen sovittelijana.
The Prime Minister’s role has also traditionally been that of a mediator and a uniting force behind the Government.
Myös pääministerin asemassa on perinteisesti korostunut hallituksen koossa pitäjän ja sovittelijan rooli.
The Prime Minister’s role has grown stronger in recent years as amendments to the Constitution have narrowed the President’s powers. The Prime Minister has also attained the role of Head of State in the coordination of EU policy.
Pääministerin rooli on viime vuosina vahvistunut, kun presidentin valtaoikeudet ovat valtiosääntömuutosten seurauksena kaventuneet ja pääministerille on tullut myös EU:n politiikka-koordinaatiossa keskeinen valtiopäämiehen status.
However, these amendments have not been reflected in the Prime Minister’s role in every respect insofar as the Government’s internal work and the preparation of decisions are concerned.
Muutokset eivät ole kuitenkaan kaikilta osin heijastuneet pääministerin asemaan hallituksen sisäisessä työskentelyssä ja päätösten valmistelussa.
The steering system of central government finances has emerged as the third cause of inflexibility in the Government’s policy-making.
Kolmanneksi hallituksen politiikanteon joustamattomuuden aiheuttajaksi on muodostunut valtiontalouden ohjausjärjestelmä.
Especially after the revisions made in 2003, the system of spending limits regulating the total budgetary expenditure has become an efficient way of keeping the State’s expenditure in check.
Budjetin kokonaismenoja säätelevästä kehysmenettelystä on tullut, etenkin siihen vuonna 2003 tehtyjen uudistusten myötä, tehokas valtiontalouden menokurin ylläpitokeino.
On the other hand, the above-mentioned internal game rules applied by majority governments – commitment to the Government Programme and strict territorial boundaries within the Government – have led to a situation where there has been only little reallocation of resources among the expense items assigned to the various ministers.
Toisaalta enemmistöhallitusten edellä mainitut sisäiset pelisäännöt – hallitusohjelmaan sitoutuminen ja tiukka hallituksen sisäinen reviirijako – ovat johtaneet siihen, että resurssien uudelleen jakoa eri ministereille kuuluvien menokohteiden välillä on tapahtunut vain vähän.
In general, it has been possible to agree on major reallocations only when negotiating on the Government Programme – and even then mostly as concerns the new leeway made available by economic growth.
Merkittävistä uudelleenkohdennuksista on voitu sopia yleensä vain hallitusohjelmaneuvotteluissa – ja silloinkin lähinnä talouden kasvun myötä käyttöön tulevan uuden pelivaran osalta.
Only little discretionary reserves have been left for reallocation within the spending limits during the electoral term.
Vaalikauden aikana kehyksissä erikseen sovittavaksi jäävää jakamatonta varausta on jäänyt uudelleenkohdennuksiin käytettäväksi vähän.
In this respect, it is also important to take note of the separate negotiation rounds where funds for reallocation have been sought mostly by finding ways to save in the ministries’ discretionary expenses.
Tässä suhteessa merkitystä on ollut myös niillä erillisillä neuvottelukierroksilla, joilla uudelleen kohdennusta varten on haettu menosäästöjä lähinnä ministeriöiden harkinnanvaraisista menoista.
Here the initiative taken by the Ministry of Finance has played a major role.
Tässä on ollut merkittävä rooli valtiovarainministeriön aloitteellisuudella.
In other respects, reallocations have been restricted by the rigid expenditure structure passed down from history.
Muilta osin uudelleenkohdennuksia on rajoittanut historiasta periytynyt, jäykkä menorakenne.
This rigidity of the expenditure structure does not stem from the practice of spending limits as such.
Tämä menorakenteen jäykkyys ei ole aiheutunut kehysmenettelystä sinänsä.
Basically it has been a matter of political terms set within coalition governments, which have prevented reallocations within the spending limits.
Kysymys on pohjimmiltaan ollut koalitiohallitusten poliittisista reunaehdoista, jotka ovat estäneet kehysten sisäiset uudelleenkohdennukset.
The political framework that adds rigidity to governments’ decision-making processes cannot be changed easily.
Edellä käsitellyt, hallituksen päätöksentekoa jäykistävät, luonteeltaan poliittiset reunaehdot eivät ole helposti muutettavissa.
It is still justified to consider whether governments’ decision-making processes could be developed so that the “strategic window” for political decision-making would be open more often than at present and, thanks to more systematic preparatory work, decision-makers would be better equipped to make use of the opportunities made available for the evaluation of the Government’s strategy.
On silti paikallaan pohtia, olisiko hallituksen päätöksentekoprosesseja mahdollista kehittää niin, että poliittisen päätöksenteon ”strateginen ikkuna” olisi avoinna nykyistä useammin ja nykyistä systemaattisemman valmistelutyön ansiosta päätöksentekijät olisivat myös valmiimpia käyttämään hyväkseen hallituksen strategian arviointiin avautuvia mahdollisuuksia.
Three strategic phases in government decision-making are discussed below from this perspective:
Seuraavaksi käsitellään tästä näkökulmasta hallituksen kolmea strategista päätöksentekovaihetta:
Preparation of the Government Programme; the information base available in the process, the opening of opportunities for resource reallocation, and consolidation of the Programme’s strategic outlines;
Hallitusohjelman valmistelu, siinä käytettävissä oleva tietopohja, resurssien uudelleenkohdennusmahdollisuuksien avaaminen ja ohjelman strategisten linjausten vahvistaminen
Drawing up the Government’s first decision on spending limits and the Strategy Document, ensuring the alignment of resource allocations and policy priorities, and reinforcing the information base for intersectoral projects, strategic legislative projects, sectoral research and for other preparation, monitoring and evaluation of policies;
Hallituksen ensimmäisen kehyspäätöksen ja strategia-asiakirjan laadinta, resurssikohdennusten ja politiikkaprioriteettien yhteensopivuuden varmistaminen sekä poikkihallinnollisten hankkeiden, strategisten lainsäädäntöhankkeiden sekä sektoritutkimuksen ja muun politiikkavalmistelun, -seurannan ja -arvioinnin tietopohjan vahvistaminen
Annual monitoring and adjustment of the Government’s strategy and reallocations carried out during the spending limits process.
Hallituksen strategian vuotuinen seuranta ja tarkistaminen sekä kehysmenettelyssä tehtävät uudelleenkohdennukset.
THE PRIME MINISTER’S LEADING ROLE
PÄÄMINISTERIN JOHTAMISROOLI
The Prime Minister’s role has evolved gradually and has become central.
Pääministerin rooli on kehittynyt vähitellen ja tullut keskeiseksi.
Other countries similar to us have had the same history.
Sama historia on muissakin meihin rinnastettavissa maissa.
The new Constitution recorded what had happened.
Uusi perustuslaki kirjasi tapahtuneen.
The amendment currently in abeyance will emphasise the Prime Minister’s position even more.
Lepäämässä oleva muutos tuo edelleen lisää korostusta pääministerin asemaan.
Apart from chairing the Government’s sessions, the Prime Minister has gained a wide range of tasks and heads the Government accountable for the country’s affairs to Parliament.
Valtioneuvoston puheenjohtajasta pääministeristä on tullut maan asioista parlamentaarisessa vastuussa toimivan hallituksen johtaja laaja-alaisin tehtävin.
The Prime Minister leads the Government’s activities and is responsible that the preparation and handling of affairs assigned to the Government are compatible.
Pääministeri johtaa valtioneuvoston toimintaa ja huolehtii valtioneuvostolle kuuluvien asioiden valmistelun ja käsittelyn yhteensovittamisesta.
The Prime Minister leads the handling of affairs in Government plenary sessions.
Pääministeri johtaa asioiden käsittelyä valtioneuvoston yleisistunnossa.