natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Chapter 3 provides key descriptions of future development directions, setting the scene for the chapters that follow.
Lukuun 3 on koottu joitakin seuraavien lukujen kannalta olennaisimpia tulevaisuuden kehityssuuntien kuvauksia.
Chapter 4 discusses Finland’s prerequisites and strengths for implementing sustainable growth, while the subsequent chapters describe key requirements for sustainable growth that require future attention.
Luvussa 4 on pohdittu Suomen edellytyksiä ja vahvuuksia kestävän kasvun toteutumiseksi ja tätä seuraavissa luvuissa on kuvattu tärkeimpiä kestävän kasvun edellytystekijöitä, jotka vaativat tulevaisuudessa huomiota.
These constitute overarching themes as follows: the business operating environment and the diversity of entrepreneurial activities (Chapter 5); work, learning and entrepreneurship (Chapter 6); education, community spirit and participation (Chapter 7); and public sector activities in support of sustainable growth (Chapter 8).
Näitä asiakokonaisuuksia ovat yritysten toimintaympäristö ja yritystoiminnan monipuolisuus (luku 5), työ, oppiminen ja yrittäjyys (luku 6), sivistys, yhteisöllisyys ja osallisuus (luku 7) sekä julkisen sektorin toiminta kestävän kasvun tukena (luku 8).
The final chapter, Chapter 9, includes a summary of the Government’s targets and policy guidelines.
Viimeiseen lukuun 9 on koottu yhteenveto valtioneuvoston tavoitteista ja toimintalinjauksista.
A VISION FOR 2030 AND THE CASE FOR SUSTAINABLE GROWTH
Visio vuodelle 2030 ja perustelut kestävälle kasvulle
The Government’s vision:
Valtioneuvoston visio:
In 2030, Finland will be a good place to live a meaningful and valued life.
Vuonna 2030 kaikkien Suomessa on hyvä elää merkityksellistä ja arvokasta elämää.
Finnish expertise and economic growth will have created the basis for well-being.
Suomalainen osaaminen ja taloudellinen kasvu ovat luoneet perustan hyvinvoinnille.
Finland will have succeeded in building sustainable growth based on the country’s unique success factors, while bearing its responsibilities both in Finland and globally.
Suomi on onnistunut rakentamaan kestävää kasvua omaleimaisiin menestystekijöihinsä nojaten ja kantaen vastuuta sekä Suomessa että globaalisti.
Growth will have promoted citizens’ well-being within the limits of the planetary boundaries.
Kasvu on edistänyt ihmisten hyvinvointia ympäristön kantokyvyn asettamissa rajoissa.
This is the responsibility of the whole of society, and all communities and individuals.
Vastuuta kantavat koko yhteiskunta, yhteisöt ja yksilöt.
Citizens’ well-being is the ultimate goal.
Kansalaisten hyvinvointi on perimmäinen päämäärä.
In Finland, well-being has largely been built on services produced using public funds; sufficiency of public funds is therefore a prerequisite for future service production.
Suomessa hyvinvointia on rakennettu merkittäviltä osin julkisin varoin tuotettujen palveluiden avulla, ja julkisten varojen riittävyys on edellytys palvelujen tuottamiseksi tulevaisuudessa.
The current promise that the same services will be provided for future generations cannot be fulfilled without economic growth.
Nykylupaus tuottaa samoja palveluita myös tuleville sukupolville ei toteudu ilman taloudellista kasvua.
Economic growth will not be achieved without continuous reform running through the whole of society.
Taloudellinen kasvu ei toteudu ilman jatkuvaa, läpi yhteiskunnan toteutuvaa uudistumista.
Future growth must rely on sustainable development.
Tulevaisuuden kasvun tulee nojata kestävään kehitykseen.
This means development that meets the needs of current generations, without diminishing future generation's opportunities to meet their own needs.
Tämä tarkoittaa kehitystä, joka tyydyttää nykyisten sukupolvien tarpeet heikentämättä tulevien sukupolvien mahdollisuutta tyydyttää omia tarpeitaan.
Building our well-being has had global effects and been achived at a high price.
Hyvinvointiamme on rakennettu globaalisti kovalla hinnalla.
As the global population has grown and unsustainable consumption has proliferated, the planetary boundaries have been met.
Globaalin väestönkasvun ja kestämättömien kulutustottumusten myötä maapallon kantokyvyn rajat ovat tulleet vastaan.
The world’s population will continue to grow and climate change will transform our living conditions.
Väestönkasvu jatkuu tulevina vuosina ja ilmastonmuutos tulee muuttamaan elinolosuhteitamme merkittävästi.
In addition, global wealth and well-being are unequally distributed.
Maailman vauraus ja hyvinvointi ovat myös epätasaisesti jakaantuneet.
Short-sighted pursuit of future growth, with no regard to its limits, would undermine the basis of future generations’ well-being.
Tulevaisuuden kasvun tavoittelu lyhytnäköisesti ja kasvun rajoista välittämättä syö edellytyksiä seuraavien sukupolvien hyvinvoinnilta.
Finland must build the prerequisites and model for its own success, based on its own strengths and characteristic advantages, as well as its ability to regenerate itself.
Suomen on rakennettava edellytyksiä ja malli omalle menestykselle perustuen omiin vahvuuksiin ja luontaisiin edellytyksiin sekä uudistumiskykyyn.
Finland must take responsibility for its own future and citizens.
Suomen on kannettava vastuu omasta tulevaisuudestaan ja kansalaisistaan.
Poor management of issues at home will diminish Finland’s opportunities to act in a globally responsible manner.
Asioiden hoitaminen huonosti kotimaassa kaventaa myös mahdollisuuksia kantaa globaalia vastuuta.
A range of well-being indicators in international comparisons suggest that Finland is currently doing well.
Kansainvälisissä vertailuissa monilla eri hyvinvoinnin mittareilla mitattuna Suomi voi tällä hetkellä hyvin.
However, room for improvement remains.
Parantamistakin on.
Increasing inequality and social exclusion are a particular cause for concern.
Huolta aiheuttaa erityisesti eriarvoistumisen ja syrjäytymisen kasvu.
On the other hand, well-being is not an unambiguous concept, but consists of many sub-areas and complex causal relationships (Box 2.2).
Hyvinvoinnin määrittely ei kuitenkaan ole yksiselitteistä ja se muodostuu monista eri osa-alueista ja monimutkaisista syy-seuraussuhteista (laatikko 2.2).
Work, communality, health and our relationship with nature are significant sources of individual well-being.
Työ, yhteisöllisyys, terveys ja luontosuhde ovat merkittäviä yksilön hyvinvoinnin lähteitä.
An important challenge for Finland’s future lies in its ability to create and sustain sufficient economic wealth to maintain the positive situation described above.
Suomen tulevaisuuden merkittävä haaste on kyky luoda ja ylläpitää riittävää taloudellista vaurautta hyvän tilanteen säilyttämiseksi.
As the population ages, care costs will increase and the dependency ratio will become less favourable.
Väestön ikääntyessä hoivakustannukset kasvavat ja huoltosuhde heikkenee.
Promises have been made to future generations on services whose implementation is economically unsustainable based on the current structures.
Tuleville sukupolville on annettu lupauksia palveluista, joiden toteuttaminen ei ole nykyisillä rakenteilla taloudellisesti kestävällä pohjalla.
Our public sector finances are currently characterised by a sustainability gap, estimated at 4.7% of GDP (see Box 2.1).
Tällä hetkellä julkisessa taloudessa on kestävyysvaje, joka on arviolta 4,7 % BKT:sta (ks. laatikko 2.1).
Box 2.1
Laatikko 2.1
Finland’s sustainability gap (Source:
Suomen kestävyysvaje (Lähde:
Ministry of Finance)
valtiovarainministeriö)
Finland’s public finances are on an unsustainable path.
Suomen julkinen talous on kestämättömällä uralla.
Tax income continues to fall short, while economic growth remains low.
Verotulojen kehitys jatkuu heikkona, kun talouskasvu pysyy vaimeana.
Growth is hampered by our contracting working-age population and slow growth in the economy’s production potential.
Kasvua hidastaa työikäisen väestön supistuminen ja talouden tuotantopotentiaalin hidas kasvu.
Meanwhile, age-related expenditure within the public economy continues to grow as the number of older people increases.
Samanaikaisesti julkisen talouden ikäsidonnaiset menot jatkavat kasvuaan ikääntyneiden määrän kasvaessa.
The working-age population is forecast to fall by around 100,000 by 2030.
Työikäisen väestön ennakoidaan supistuvan noin 100 000 henkilöllä vuoteen 2030 mennessä.
At the same time, the number of people over 64 years of age will grow by 500,000.
Samaan aikaan yli 64-vuotiaiden määrä kasvaa 500 000 henkilöllä.
In 2008, there were four working-age people per senior citizen,
Vuonna 2008 jokaista ikääntynyttä kohden oli neljä työikäistä.
but by 2030 there will be around two.
Vuoteen 2030 mennessä jokaista ikääntynyttä kohden on enää noin kaksi työikäistä.
Age-related expenditure (pensions, health care, long-term care, unemployment security and education) within the public economy (government, local authorities, social security funds) currently amount to almost 30% of GDP.
Julkisyhteisöjen (valtio, kunnat, sosiaaliturvarahastot) ikäsidonnaiset menot (eläkkeet, terveydenhuolto, pitkäaikaishoito, työttömyysturva ja koulutus) ovat tällä hetkellä lähes 30% BKT:sta.
It is estimated that age-related expenditure will grow by more than 3 percentage points in relation to GDP by 2030.
Ikäsidonnaisten menojen arvioidaan kasvavan yli 3 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen vuoteen 2030 mennessä.
This growth is particularly due to pension expenditure, which is expected to grow by 1.8 percentage points in relation to GDP by 2030.
Kasvu johtuu erityisesti eläkemenoista, joiden odotetaan kasvavan 1,8 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen vuoteen 2030 mennessä.
Driven by the ageing of the population, age-related expenditure is pushing public-sector funding onto an unsustainable path in the long term.
Väestön ikääntymisestä aiheutuva ikäsidonnaisten menojen kasvu ajaa julkisen talouden rahoituksen kestämättömälle uralle pitkällä aikavälillä.
The long-term sustainability gap in the public economy is estimated at 4.7% of GPD.
Julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyysvajeen arvioidaan olevan 4,7 % BKT:sta.
The sustainability gap indicates the extent to which the public economy must be adjusted by 2017, in order to prevent an unsustainable level of public borrowing.
Kestävyysvaje kertoo, kuinka paljon julkista taloutta tulisi sopeuttaa vuoteen 2017 mennessä, jotta julkinen velkaantuminen ei karkaisi kestämättömälle uralle.
By nature, the sustainability calculation is a pressure calculation, including much uncertainty due to the assumptions involved.
Kestävyyslaskelma on luonteeltaan painelaskelma, johon laskentaoletuksista johtuen sisältyy paljon epävarmuutta.
Reducing the assumed level of interest on investments by 0.5 percentage points would increase the sustainability gap by 0.5 percentage points.
Sijoitusten korko-oletuksen pienentäminen 0,5 prosenttiyksiköllä kasvattaisi kestävyysvajetta 0,5 prosenttiyksikköä.
On the other hand, reducing the assumed interest paid on the national debt by 0.5 percentage points would reduce the sustainability gap by 0.2 percentage points.
Valtion velan korko-oletuksen alentaminen 0,5 prosenttiyksiköllä puolestaan pienentäisi kestävyysvajetta 0,2 prosenttiyksikköä.
Increasing the public services’ productivity assumption by 0.25 percentage points per annum would reduce the sustainability gap by 0.7 percentage points.
Julkisten palveluiden tuottavuusoletuksen kasvattaminen vuosittain 0,25 prosenttiyksiköllä pienentäisi kestävyysvajetta 0,7 prosenttiyksikköä.
On the other hand, growth in general economic productivity by 0.25 percentage points would reduce the sustainability gap by only 0.3 percentage points, since the increase in productivity would raise wages and thereby the cost of public services.
Toisaalta talouden yleisen tuottavuuden kasvu 0,25 prosenttiyksiköllä pienentäisi kestävyysvajetta vain 0,3 prosenttiyksikköä, koska tuottavuuden kasvu nostaisi palkkoja ja siten myös julkisten palveluiden kustannuksia.
A reduction in the structural unemployment rate of 0.5 percentage points would reduce the sustainability gap by 0.15 percentage points, if the fall in the unemployment rate was fully reflected as an improvement in the employment rate.
Rakenteellisen työttömyysasteen lasku 0,5 prosenttiyksiköllä pienentäisi kestävyysvajetta 0,15 prosenttiyksikköä, jos työttömyysasteen lasku näkyy täysimääräisesti työllisyysasteen paranemisena.
Despite the uncertainty involved in this calculation, the sustainability gap estimate indicates the trend the public economy would take if no measures were taken to balance it.
Laskelmaan sisältyvästä epävarmuudesta huolimatta kestävyysvajearvio kertoo julkisen talouden kehityssuunnan, jos toimenpiteisiin julkisen talouden tasapainottamiseksi ei ryhdytä.
Postponing adjustment measures will further increase costs, in the form of higher indebtedness and interest expenses.
Sopeutuksen lykkääminen tulevaisuuteen lisää menoja entisestään, kun julkisen talouden velka ja korkomenot kasvavat.
Prioritising long-term balancing of the public economy’s revenue and expenditure is also essential to fulfilling the service promise made to citizens, without significantly compromising fairness between the generations.
Julkisen talouden tulojen ja menojen pitkän aikavälin tasopainottaminen etupainotteisesti on välttämätöntä myös jotta kansalaisille annettu palvelulupaus pystytään täyttämään ilman, että sukupolvien välinen oikeudenmukaisuus merkittävästi kärsii.
Simultaneously, changes in the global division of labour have weakened the short-term outlook for Finland’s economic growth.
Samaan aikaan globaalin työnjaon muutos on heikentänyt talouskasvun näkymiä Suomessa lyhyellä aikajänteellä.
The number of jobs is contracting and new, substitutive businesses are not arising to the required extent.
Työpaikat vähenevät ja uutta korvaavaa yritystoimintaa ei synny siinä määrin kuin tarvitaan.
Meanwhile, in many respects, the growth and competitiveness logic of enterprises and the nature of work are being reshaped.
Yritysten kasvun ja kilpailukyvyn logiikka sekä työn luonne ovat samaan aikaan monilta osin muuttamassa muotoaan.
Many workplaces that have vanished will not return in the same form.
Iso osa poistuneista työpaikoista ei palaa takaisin samanlaisina.
The key to filling the sustainability gap lies in creating the preconditions for future economic growth with the aid of structural changes.
Kestävyysvajeen paikkaamiseksi olennaisinta on luoda rakennemuutoksilla edellytyksiä tulevaisuuden taloudelliselle kasvulle.
The public authorities could create the preconditions and incentives for diverse, competitive and growth-oriented businesses, which would generate more private-sector jobs.
Julkinen valta voi luoda edellytyksiä ja kannusteita monipuoliselle, kilpailukykyiselle ja kasvuhakuiselle yritystoiminnalle, joka synnyttää lisää yksityisrahoitteisia työpaikkoja.
Similarly, productivity growth could be supported and encouraged in all sectors through government decisions, which would also have an impact on the labour supply.
Samoin julkisin päätöksin voidaan tukea ja kannustaa tuottavuuden kehittämistä kaikilla sektoreilla ja vaikuttaa työvoiman tarjontaan.
Through its own posts, the public sector in particular can influence the productivity and content of work, and work practices and well-being.
Julkinen sektori voi erityisesti omilla työpaikoillaan vaikuttaa työn tuottavuuteen, työn sisältöön ja tekemisen tapaan sekä työhyvinvointiin.
It should be noted that inability to realise successful sustainable growth is a possible future development path.
Tulevaisuuden yhtenä mahdollisena kehityspolkuna on huomioitava, että onnistuminen kestävässä kasvussa ei välttämättä toteudu.
In such a situation, revenue would not suffice for producing all current public services, necessitating tough decisions on what public services can be provided.
Tässä tilanteessa ei olisi varaa kaikkien nykyisten palvelujen tuottamiseen ja jouduttaisiin tekemään raskaita valintoja palveluista, joita tuotetaan julkisin varoin.
Our chances of reversing the development trend in social exclusion would also be diminished.
Samalla heikkenisivät mahdollisuudet katkaista kansalaisten eriarvoistumiskehitys.
Whether or not such a scenario will eventually transpire, we need to prepare for it by engaging in a common and open debate on the grounds for our future choices.
Vaikka näin ei kävisi, tähän varautumiseksi on käynnistettävä yhteinen ja avoin keskustelu tulevaisuuden valintojen perusteista.
Growth resting on sustainable development means economic sustainability that provides the economic resources needed to safeguard the well-being of future generations.
Kestävään kehitykseen nojautuva kasvu tarkoittaa taloudellista kestävyyttä siten, että myös tulevien sukupolvien hyvinvoinnin turvaamiseen riittää taloudellisia resursseja.
Ecological sustainability, on the other hand, requires that natural resources be consumed only in step with renewability and that the environment is not burdened beyond its bearing capacity.
Ekologinen kestävyys puolestaan edellyttää sitä, että luonnonvaroja kulutetaan vain niiden uusiutumisen mahdollistamaa tahtia ja että ympäristöä ei kuormiteta yli sen kantokyvyn.
We need social sustainability and global responsibility.
Tarvitaan sosiaalista kestävyyttä ja globaalia vastuuta.
Growth must not be achieved at the expense of others’ well-being.
Kasvu ei saa tapahtua muiden hyvinvoinnin kustannuksella.
Finland is committed to complying with common international agreements on sustainable development, which define common goals for solving global challenges.
Suomi on sitoutunut noudattamaan kestävän kehityksen yhteisiä kansainvälisiä sopimuksia, jotka määrittelevät yhteiset tavoitteet globaalien haasteiden ratkaisemiseksi.
The future will be characterised by an increasing need to examine sustainable development and growth as a broader socio-ecological-economic whole.
Tulevaisuudessa on entistä suurempi tarve tarkastella kestävää kehitystä ja kestävää kasvua laajempana sosio-ekologis-ekonomisena kokonaisuutena.
No one aspect of sustainable development can be examined in isolation – each aspect involves a number of goals that are also mutually conflicting.
Yhtä kestävän kehityksen näkökulmaa ei voida tarkastella irrallaan toisista ja jokaisen näkökulman sisällä on monia tavoitteita, jotka ovat keskenään myös ristiriidassa.
The different aspects are connected to one another in many ways.
Näkökulmat ovat kytkeytyneet toisiinsa monin tavoin.
For example, problems related to social well-being, such as social exclusion, a decline in citizens’ health or environmental damage, would erode the preconditions for future economic growth.
Esimerkiksi sosiaalisen hyvinvoinnin ongelmat kuten syrjäytyminen tai kansalaisten terveyden heikkeneminen tai ympäristön tilan heikkeneminen syövät edellytyksiä tulevaisuuden talouskasvulta.
Different aspects also require close dialogue and co-operation between various bodies, such as citizens, enterprises, researchers and the government.
Eri näkökulmat edellyttävät myös eri tahojen, kuten kansalaisten, yritysten, tutkijoiden ja valtion, tiivistä vuoropuhelua ja yhdessä tekemistä.
Integrating the different aspects of sustainability into the decision-making of various bodies at different levels is a transformation that will require a great deal of work in the forthcoming years.
Kestävyyden eri näkökulmien integrointi eri tahoilla ja tasoilla tehtävään päätöksentekoon on iso muutos, joka vaatii paljon työtä tulevina vuosina.
To realise sustainable growth, we will have to choose how we use various resources in the short term, while also investing in the preconditions for future well-being by focusing on sustainable development.
Kestävän kasvun toteutuminen edellyttää valintoja eri resurssien käyttötarpeiden välillä lyhyellä aikavälillä, mutta panostamalla kestävään kehitykseen investoimme tulevaisuuden hyvinvoinnin edellytyksiin.
By investing, in citizens’ health and the prevention of health problems and social exclusion, we are creating the basis for a good life and future economic growth.
Panostamalla kansalaisten terveyteen sekä terveysongelmien ja syrjäytymisen ennaltaehkäisyyn luomme perustaa hyvälle elämälle ja tulevaisuuden taloudelliselle kasvulle.
Economic growth increases the burden on the environment, but the preconditions of future growth can be ensured by investing in minimising this burden.
Taloudellinen kasvu kasvattaa ympäristökuormitusta, mutta tulevaisuuden kasvun edellytykset taataan investoimalla ympäristökuormituksen minimointiin.
Attaining sustainable growth requires a systemic understanding of various societal wholes, as well as preparedness to introduce novel operating models and the adoption of structural reforms.
Kestävän kasvun toteutuminen edellyttää yhteiskunnassa systeemistä kokonaisuuksien ymmärtämistä, valmiutta ottaa käyttöön täysin uusia toimintamalleja ja rakenteellisia uudistuksia.
This means that citizens and enterprises will create and introduce new solutions in increasingly closer co-operation with the public sector.
Tämä tarkoittaa sitä, että kansalaiset ja yritykset yhä tiiviimmässä yhteistyössä julkisen sektorin kanssa luovat ja ottavat käyttöön uusia ratkaisuja.
Box 2.2
Laatikko 2.2
How are we doing in terms of well-being?
Voimmeko hyvin?
Societies need information on their own well-being and the related country comparisons.
Yhteiskunnilla on tarve saada tietoa omasta hyvinvoinnin tilasta ja suhteuttaa sitä muiden maiden tilanteeseen.
There are many ways of defining and measuring social well-being, and innumerable international comparison materials and well-being and development indices exist.
Yhteiskunnan hyvinvointia voidaan määritellä ja mitata useilla tavoilla, ja erilaisia kansainvälisiä vertailuaineistoja sekä hyvinvoinnin ja kehityksen indeksejä on lukemattomia.
Decision makers traditionally refer to gross domestic product (GDP) as a key indicator of social development and national prosperity.
Merkittävin päätöksentekijöiden käyttöön vakiintunut yhteiskunnan kehityksen ja kansantalouden tilinpidon mittari on bruttokansantuote (BKT).
Describing economic activity, GDP has never been intended as an indicator of well-being.
Se kuvaa taloudellista toimeliaisuutta, eikä sitä koskaan tarkoitettu hyvinvoinnin mittariksi.
For example, GDP does not describe the various environmental impacts of economic development or income distribution, or take sufficient account of issues such as the impacts of immaterial investments.
BKT ei esimerkiksi kuvaa riittävästi talouden kehityksen eri ympäristövaikutuksia tai tulonjakoa eikä riittävästi huomioi esimerkiksi aineettomien investointien vaikutuksia.
In recent years, mounting criticism has been directed at the use of GDP as a key individual indicator. Several processes are underway at international level for the development and introduction of supplementary indicators.
Viime vuosina BKT:n käyttöä tärkeimpänä yksittäisenä mittarina on yhä enemmän kritisoitu ja kansainvälisesti on käynnissä useita prosesseja täydentävien mittarien kehittämiseksi ja käyttöön ottamiseksi.
For example, the outcome document of the UN Rio+20 includes a decision to develop new indicators for sustainable development, to complement GDP.
Esimerkiksi YK:n Rio+20 loppuasiakirja sisältää päätöksen kehittää uusia kestävän kehityksen indikaattoreita BKT:n rinnalle.
Sustainable development and well-being cannot be defined unambiguously.
Kestävä kehitys ja hyvinvointi eivät ole yksiselitteisesti määriteltävissä.
Instead of finding an all-encompassing index, the focus has shifted to defining a suitable set of key indicators.
Yhden kaikenkattavan indeksin löytämisen sijaan painopiste on siirtynyt sopivan avainindikaattorikokoelman määrittelemiseen.
In Finland, this work is represented by the Findicator collection (
Suomessa tätä työtä edustaa Findikaattori-kokoelma (
Research is also required on the development of indicators.
Mittareiden kehitys edellyttää myös tutkimusta.
Revised concepts and monitoring are required for intangible growth and the progress of the digital economy in relation to the economy and well-being, in particular.
Erityisesti aineeton kasvu ja digitaalitalouden eteneminen suhteessa talouteen ja ihmisten ja ympäristön hyvinvointiin edellyttävät uudistettuja käsitteitä ja seurantaa.
Are we a well-being society?
Voimmeko sitten yhteiskuntana hyvin?