natgillin/translations-raw huggingface dataset:
If you take this medicine while taking EDURANT, please carefully read how to take EDURANT in section 3 “Instructions for proper use in adults ( &gt; 18 years)”.
Kui te võtate seda ravimit EDURANTi võtmise ajal, lugege tähelepanelikult, kuidas EDURANTi võtta lõigust 3 „Juhised ravimi korrektseks kasutamiseks täiskasvanutel ( &gt; 18-aastased)”;
IGHV mutated &amp; ZAP-70 negative (n=60)
IGHV muteerunud &amp; ZAP-70 negatiivne (n=60)
IGHV unmutated ( &gt; 98%) (n=227)
IGHV mittemuteerunud ( &gt; 98%) (n= 227)
Immune system disorders: Angioedema and allergic oedema (In the pooled phase III trials, these events were uncommon (≥ 1/1,000 to &lt; 1/100)).
Immuunsüsteemi häired: angioödeem ja allergiline ödeem (III faasi uuringute koondandmete alusel esines neid juhte aeg-ajalt (≥ 1/1000 kuni &lt; 1/100)).
Immunogenicity of Synflorix in very preterm (gestation period of 27-30 weeks) (N=42), preterm (gestation period of 31-36 weeks) (N=82) and full term (gestation period &gt; 36 weeks) (N=132) infants was evaluated following a 3 dose primary vaccination course at 2, 4, 6 months of age.
Synflorix’i immunogeensust sügavalt enneaegsetel (gestatsiooniperiood 27–30 nädalat) (N=42), enneaegsetel (gestatsiooniperiood 31–36 nädalat) (N=82) ja ajalistel (gestatsiooniaeg &gt; 36 nädalat) (N=132) vastsündinutel hinnati kolme annusega esmavaktsineerimise järel 2, 4 ja 6 kuu vanusena.
Impetiginous lesions &gt; 10 in number and exceeding 100 cm2 in total surface area.
Impetiigo kollete arv &gt; 10 ja kogupind üle 100 cm2.
Improved ( &lt; grade 3)
Paranenud ( &lt; 3. raskusaste)
Improvement in HbA1C was not affected by, gender, ethnicity, age, diabetes duration ( &lt; 10 years and ≥10 years), HbA1c value at baseline ( &lt; 8% or ≥8%) or baseline body mass index (BMI).
HbA1c paranemine ei sõltunud soost, etnilisest kuuluvusest, vanusest, surkurtõve kestusest ( &lt; 10 aastat ja ≥10 aastat), HbA1c lähteväärtusest ( &lt; 8% või ≥8%) või uuringueelsest keha-massi indeksist (KMI).
Improvements in ppFEV1 were observed regardless of age, disease severity, sex and geographic region.
2,51 protsendipunkti (P &lt; 0,0001). ppFEV1 paranemisi täheldati olenemata vanusest, haiguse raskusest, soost ja geograafilisest piirkonnast.
Improvements observed in PFS were consistent across subsets regardless of age ( &lt; 65 versus ≥ 65), risk status, presence or absence of cytogenetic categories del17p or t(4;14), ISS stage, number of prior therapies, prior immunomodulatory exposure, prior bortezomib exposure, relapsed or refractory status or renal function as shown in Table 6.
Progressioonivaba elulemuse paranemise näidud olid samad kõikides alarühmades olenemata vanusest ( &lt; 65 versus ≥ 65), riski staatusest. tsütogeneetiliste kategooriate del17p või t(4;14) olemasolust või puudumisest, ISS-i staadiumist, eelnevate raviskeemide arvust, eelnevast immunomoduleerivast ravist, eelnevast ravist bortesomiibiga, retsidiveerunud või refraktaarse haiguse staatusest või neerufunktsioonist nagu on näidatud tabelis 6.
In 258 dasatinib-treated patients and 258 imatinib-treated patients with a minimum of 60 months follow-up in the Phase III study in newly diagnosed chronic phase CML, 1 patient ( &lt; 1%) in each group had QTc prolongation reported as an adverse reaction.
Kolmanda faasi uuringus esmaselt diagnoositud kroonilise CML 258 dasatiniibravi saanud ja 258 imatiniibravi saanud patsiendist esines vähemalt 60 kuud kestnud jälgimisel ühel patsiendil ( &lt; 1%) kummagis harus QTc pikenemine, millest teatati kõrvaltoimena.
In 34 % of courses with severe neutropenia, the duration was &gt; 7 days.
34 % raske neutropeenia juhtudest kestis üle 7 päeva.
In 44 patients with schizophrenia &gt; 65 years of age, dosing from 5 to 20 mg/day was not associated with any distinguishing profile of adverse events.
44 skisofreeniahaigel (üle 65 aasta vanal) ei olnud 5...20 mg-sed ööpäevased annused seotud ühegi märkimisväärse kõrvaltoimega.
In 46 % of courses with moderate to severe anaemia, the duration was &gt; 7 days.
46 % raske mõõduka või raske aneemia juhtudest kestis üle 7 päeva.
In a 28 week placebo-controlled study, 67 patients with primary HPT who met criteria for parathyroidectomy on the basis of corrected total serum calcium ( &gt; 11.3 mg/dl (2.82 mmol/l) but
28-nädalane platseebokontrolliga uuring hõlmas 67 primaarse HPT-ga patsienti, kes vastasid paratüreoidektoomia kriteeriumitele kaltsiumi korrigeeritud üldkontsentratsiooni alusel seerumis
In a 52-week, active-controlled non-inferiority study (with 52- and 104-week extension periods), dapagliflozin 10 mg was evaluated as add-on therapy to metformin compared with a sulphonylurea (glipizide) as add-on therapy to metformin in subjects with inadequate glycaemic control (HbA1c &gt; 6.5% and ≤ 10%).
52-nädalase kestusega aktiivse kontrolliga mitte-halvemusuuringus (52- ja 104-nädalaste jätkuperioodidega) hinnati ebapiisava glükeemilise kontrolliga patsientidel (HbA1c &gt; 6,5% ja ≤ 10%) 10 mg dapagliflosiini lisamist metformiinravile, võrreldes sulfonüüluurea lisamisega (glipisiid) metformiinravile.
In a 52-week, active-controlled non-inferiority study (with 52- and 104-week extension periods), Edistride was evaluated as add-on therapy to metformin compared with a sulphonylurea (glipizide) as add-on therapy to metformin in subjects with inadequate glycaemic control (HbA1c &gt; 6.5% and
52-nädalase kestusega, aktiivse kontrolliga mitte-halvemusuuringus (koos 52- ja 104-nädalaste jätkuperioodidega) võrreldi Edistridet sulfonüüluureaga (glipisiid) lisaravimina metformiinile patsientidel, kellel metformiiniga oli ebapiisav vere glükoosisisalduse kontroll (HbA1c
In a 52-week, active-controlled non-inferiority study (with 52- and 104-week extension periods), Forxiga was evaluated as add-on therapy to metformin compared with a sulphonylurea (glipizide) as add-on therapy to metformin in subjects with inadequate glycaemic control (HbA1c &gt; 6.5% and
52-nädalase kestusega, aktiivse kontrolliga mitte-halvemusuuringus (koos 52- ja 104-nädalaste jätkuperioodidega) võrreldi Forxigat sulfonüüluureaga (glipisiid) lisaravimina metformiinile patsientidel, kellel metformiiniga oli ebapiisav vere glükoosisisalduse kontroll (HbA1c
In a 6-month (3 treatment cycles) study of TOBI Podhaler versus tobramycin nebuliser solution, which included a majority of tobramycin-experienced adult patients with chronic pulmonary P. aeruginosa infection, the suppression of sputum P. aeruginosa density was similar across age groups in both arms; however the increase from baseline FEV1 was larger in younger age groups (6 - &lt; 20) than in the adult subgroup (20 years and older) in both arms.
Ühes 6-kuulises (3 ravitsüklit) TOBI Podhaler’it ja tobramütsiini nebuliseeritavat lahust võrrelnud uuringus, mis hõlmas enamikus täiskasvanud varem tobramütsiinravi saanud kroonilise P. aeruginosa kopsuinfektsiooniga patsiente, oli röga P. aeruginosa tiheduse allasurumine mõlemas raviõlas vanuserühmade osas sarnane, kuid FEV1 suurenemine võrreldes algväärtusega oli mõlemas raviõlas nooremates vanuserühmades (6... &lt; 20) suurem kui täiskasvanute alarühmas (20-aastased ja vanemad).
In a clinical study 11 of 17 (65 %) healthy volunteers developed severe hepatocellular toxicity with transaminase elevations up to &gt; 20- fold the upper limit of normal after 1 to 5 days of co-administration.
Kliinilises uuringus tekkis pärast 1...5-päevast koosmanustamist raske maksakahjustus 11-l tervel vabatahtlikul 17-st (65%) koos maksa aminotransferaaside aktiivsuse tõusuga üle 20 korra normivahemiku ülempiirist.
In a clinical study designed to assess granisetron exposure from SANCUSO in subjects with differing levels of body fat, using BMI as a surrogate measure for body fat, no differences were seen in the plasma pharmacokinetics of SANCUSO in male and female subjects with a low BMI [ &lt; 19.5 kg/m2 (males), &lt; 18.5 kg/m2 (females)] and a high BMI (30.0 to 39.9 kg/m2 inclusive) compared to a control group (BMI 20.0 to 24.9 kg/m2inclusive).
Kliinilises uuringus granisetrooni plasmataseme hindamiseks SANCUSO kasutamisel erineva kehamassiindeksiga patsientidel, ei täheldatud erinevusi SANCUSO plasma farmakokineetikas mees- ja naissoost uuringus osalejatel, kellel oli madal kehamassiindeks [ &lt; 19,5 kg/m2 (mehed), &lt; 18,5 kg/m2 (naised)] ja kõrge kehamassiindeks (30,0 kuni 39,9 kg/m2, kaasa arvatud), võrreldes kontrollrühmaga (kehamassiindeks 20,0 kuni 24,9 kg/m2, kaasa arvatud).
In a clinical study in patients without advanced cancer, 19% of patients with severe renal impairment (creatinine clearance &lt; 30 ml/min) and 63% of patients receiving dialysis developed hypocalcaemia despite calcium supplementation.
Kliinilises uuringus kaugelearenemata kasvajaga patsientidega tekkis hüpokaltseemia vaatamata kaltsiumi täiendavale manustamisele 19% raske neerukahjustusega patsientidest (kreatiniini kliirens &lt; 30 ml/min) ja 63% dialüüsravi saavatest patsientidest.
In a clinical study of patients without advanced cancer with severe renal impairment (creatinine clearance &lt; 30 ml/min or receiving dialysis, there was a greater risk of developing hypocalcaemia in the absence of calcium supplementation.
Kliinilises uuringus kaugelearenemata kasvajaga patsientidega, kellel oli raske neerukahjustus (kreatiniini kliirens &lt; 30 ml/min või dialüüsravi) oli suurem oht hüpokaltseemia tekkeks, kui kaltsiumi täiendavalt ei manustatud.
In a clinical study performed in non-diabetic subjects covering a wide range of renal function (CrCl &gt; 80 ml/min, 30-50 ml/min, &lt; 30 ml/min), the rapid-acting properties of insulin glulisine were generally maintained.
Kliinilises uuringus diabeeti mitte põdevate isikutega, kellel oli väga erinev neerufunktsioon (kreatiniini kliirens &gt; 80 ml/min, 30…50 ml/min, &lt; 30 ml/min), jäid insuliinglulisiini kiire toime omadused üldiselt samaks.
In a clinical trial with ReFacto, 32 out of 101 (32%) PUPs (FVIII:C &lt; 2%) developed inhibitors.
Ühes ReFacto AF’i kliinilises uuringus tekkisid ravi ajal ReFactoga inhibiitorid 32 varem ravimata patsiendil 101-st (32%) (VIII hüübimisfaktor: C &lt; 2%).
In a combined analysis of VIKING-3 and VIKING-4 (n=186, VO population), the proportion of subjects with HIV RNA &lt; 50 copies/mL at Week 48 was 126/186 (68%).
Uuringute VIKING-3 ja VIKING-4 (n=186, VO populatsioon) kombineeritud analüüsi põhjal oli 48. nädalal HIV RNA tasemega &lt; 50 koopiat/ml uuritavate osakaal 126/186 (68%).
In a double-blind, placebo-controlled trial in patients with ADPKD, elevation ( &gt; 3 x upper limit of normal [ULN]) of ALT was observed in 4.4% (42/958) of patients on tolvaptan and 1.0% (5/484) of patients on placebo, while elevation ( &gt; 3xULN) of AST was observed in 3.1% (30/958) of patients on tolvaptan and 0.8% (4/484) patients on placebo.
Topeltpimedas platseebo-kontrolliga uuringus autosoom-dominantse polütsüstilise neeruhaigusega patsientidega täheldati ALAT-i taseme tõusu ( &gt; 3 x normi ülempiirist) 4,4% (42/958) tolvaptaani rühma patsientidest ja 1,0% (5/484) platseebot kasutanud patsientidest ning ASAT-i taseme tõusu ( &gt; 3 x normi ülempiirist) 3,1% (30/958) tolvaptaani rühma patsientidest ja 0,8% (4/484) platseebot kasutanud patsientidest.
In a head-to-head comparative trial with 7-valent Prevenar, non-inferiority of the immune response to Synflorix measured by ELISA was demonstrated for all serotypes, except for 6B and 23F (upper limit of the 96.5% CI around the difference between groups &gt; 10%) (Table 6).
Otseses võrdluse uuringus 7-valentse Prevenar’iga demonstreeriti Synflorix’i suhtes tekkinud ja ELISA abil mõõdetud immuunvastuse samaväärsust kõikide serotüüpide puhul peale 6B ja 23F (96,5% CI ülempiir rühmadevahelise erinevuse kohta &gt; 10%) (tabel 6).
In a Japanese pharmacoepidemiological case control study in 3,159 patients with NSCLC receiving gefitinib or chemotherapy who were followed up for 12 weeks, the following risk factors for developing ILD (irrespective of whether the patient received IRESSA or chemotherapy) were identified: smoking, poor performance status (PS≥ 2), CT scan evidence of reduced normal lung (≤ 50%), recent diagnosis of NSCLC ( &lt; 6 months), pre-existing ILD, older age (≥ 55 years old) and concurrent cardiac disease.
Jaapani farmakoepidemioloogilises juhtkontrolluuringus, milles osales 3159 gefitiniibi või kemoteraapiat saavat NSCLC patsienti, keda jälgiti 12 nädalat, tehti kindlaks järgmised interstitsiaalse kopsuhaiguse riskitegurid (riskitegurid ei sõltunud sellest, kas patsient sai raviks gefitiniibi või kemoteraapiat): suitsetamine, madal toimetulek (PS≥2), CT-uuringul kinnitunud normaalse kopsupinna vähenemine (≤50%), NSCLC hiljutine diagnoos ( &lt; 6 kuud), varem põetud interstitsiaalne kopsuhaigus, vanus ≥55 a. ja kaasuv südamehaigus.
In a large, randomised clinical trial of Tyverb monotherapy (n=1,194), the cumulative frequency of severe liver injury (ALT &gt; 5 times the upper limit of normal, NCI CTCAE grade 3) at 1 year of treatment was 2.8% overall.
Tyverb’i monoteraapia suures randomiseeritud kliinilises uuringus (n=1194) oli raske maksakahjustuse (ALAT &gt; 5 korda kõrgem normivahemiku ülempiirist, NCI CTCAE 3. raskusaste) kumulatiivne esinemissagedus ühe raviaasta möödudes kokku 2,8%.
In a multicentre, open-label, non-randomised clinical trial to evaluate the pharmacokinetics, safety and efficacy of Coagadex, 16 subjects (aged 12 years and above) with moderate to severe hereditary factor X deficiency (FX:C &lt; 5 IU/dL) received a dose of 25 IU/kg Coagadex to treat spontaneous, traumatic and menorrhagic bleeding episodes.
Mitmekeskuselises, avatud, randomiseerimiseta kliinilises uuringus Coagadex’i farmakokineetika, ohutuse ja efektiivsuse hindamiseks manustati 16 uuringus osalejale (12-aastased ja vanemad), kellel oli mõõdukas kuni raske pärilik X faktori puudulikkus (FX:C &lt; 5 RÜ/dl), Coagadex’i annuses 25 RÜ/kg spontaansete, traumaatiliste ja menorraagiliste veritsemisepisoodide raviks.
In a multiple-dose study, 36 subjects with varying degrees of renal impairment, a 1.4-fold increase in Cmax,ss, and a 2-fold increase in AUC (0-24)ss at 800 mg multiple doses in the severe renally impaired group (CLCR &lt; 30 ml/min) compared to healthy volunteers were observed and a reduced dosage of Ketek is recommended (see section 4.2).
Uuringus mitme annuse manustamisega 36 patsiendile, kellel oli erineva raskusastmega neerukahjustus, täheldati tõsise neerukahjustusega grupis (CRCL &lt; 30 ml/min) pärast 800 mg manustamist Cmax,ss 1,4-kordset tõusu ja AUC (0-24)ss 2-kordset tõusu, võrreldes tervete vabatahtlikega, mistõttu soovitatakse Ketek’i annust vähendada (vt lõik 4.2).
In a non-comparative trial, 235 patients with genotype 1 and low viral load ( &lt; 600,000 IU/ml) received PegIntron, 1.5 micrograms/kg subcutaneously, once weekly, in combination with weight adjusted ribavirin.
Mittevõrdlevas uuringus said 235 patsienti genotüübiga 1 ning madala viiruskoopiate arvuga ( &lt; 600 000 RÜ/ml) PegIntron’i 1,5 mikrogrammi/kg subkutaanselt üks kord nädalas, kombinatsioonis kehakaalule kohandatud ribaviriiniga.
In a non-comparative trial, 235 patients with genotype 1 and low viral load ( &lt; 600,000 IU/ml) received ViraferonPeg, 1.5 micrograms/kg subcutaneously, once weekly, in combination with weight adjusted ribavirin.
Mittevõrdlevas uuringus said 235 patsienti genotüübiga 1 ning madala viiruskoopiate arvuga ( &lt; 600 000 RÜ/ml) ViraferonPeg’i 1,5 mikrogrammi/kg subkutaanselt üks kord nädalas, kombinatsioonis kehakaalule kohandatud ribaviriiniga.
In a per protocol analysis which excluded non-completers (i.e. patients who discontinued before the week 48 HIV RNA assessment) and patients with major protocol deviations, the proportion of patients with HIV RNA &lt; 50 copies/ml at week 48 was 86% (338/392) for REYATAZ/ritonavir and 89% (332/372) for lopinavir/ritonavir (difference estimate of ATV/RTV-LPV/RTV: -3% [95% CI, -7.6%, 1.5%].
Protokollijärgse analüüsi põhjal, mis jättis välja mittelõpetanud (st patsiendid, kes katkestasid enne nädala HIV RNA hindamist) ja patsiendid, kellel esines olulisi kõrvalekaldeid protokollist, oli patsientide protsent 48. nädala HIV RNA tasemega &lt; 50 koopiat/ml REYATAZ’i/ritonaviiri puhul 86% (338/392) ja lopinaviiri/ritonaviiri puhul 89% (332/372) (hinnanguline erinevus ATV/RTV- LPV/RTV: -3% [95% CI, -7,6%, 1,5%].
In a pharmacokinetic study in 99 subjects aged 1 month to &lt; 16 years receiving brivaracetam oral solution, plasma concentrations were shown to be dose-proportional in all age groups.
Farmakokineetilises uuringus said brivaratsetaami suukaudset lahust 99 uuritavat 1 kuu kuni alla 16 aasta vanuses ning kõigis vanuserühmades olid plasmakontsentratsioonid proportsionaalsed annusega.
In a Phase 2 open-label study (GS-US-205-0162), 105 paediatric patients aged 3 months to &lt; 18 years (24 patients aged 3 months to &lt; 2 years; 25 patients aged 2 to &lt; 6 years; 56 patients aged 6 to
P. aeruginosa infektsiooniga/kolonisatsiooniga lapsele vanuses 3 kuud kuni &lt; 18 aastat (24 patsienti vanuses 3 kuud kuni &lt; 2 aastat; 25 patsienti vanuses 2 kuni &lt; 6 aastat; 56 patsienti vanuses 6 kuni
In a phase 2 study in healthy Indian toddlers aged ≥1 year to &lt; 3 years, 24 children were vaccinated with 0.25 ml of IXIARO (the licensed dose for this age group) and 24 children received the adult 0.5 ml dose.
II faasi uuringus tervete India väikelastega vanuses ≥1 aasta kuni &lt; 3 aastat vaktsineeriti 24 last IXIARO 0,25 ml annusega (sellele vanuserühmale müügiloaga ette nähtud annus) ja 24 last täiskasvanute annusega 0,5 ml.
In a Phase I Teysuno monotherapy study that investigated the pharmacokinetics of components and metabolites in patients with normal and impaired renal function, patients with mild renal impairment (CrCl 51 to 80 ml/min) receiving the same monotherapy dose of 30 mg/m2 twice daily (the maximum tolerated dose for monotherapy) as patients with normal renal function (CrCl &gt; 80 ml/min) had an increase in mean 5-FU AUC0-inf relative to that of the normal patients.
Teysuno monoteraapia esimese faasi uuringus, kus uuriti komponentide ja metaboliitide farmakokineetikat normaalse ja kahjustatud neerutalitlusega, kerge neerukahjustusega patsientidel (CrCl 51…80 ml/min)), kes said sama monoteraapiat annusega 30 mg/m2 kaks korda ööpäevas (monoteraapias maksimaalselt talutav annus) ja normaalse neerutalitlusega patsientidel (CrCl &gt; 80 ml/min) tõusis keskmine 5-FU AUC0-inf võrreldes normaalsete patsientidega.
In a phase II (n = 37) multicentre, randomised, open-label study of paediatric sarcoma patients receiving 100 μg/kg pegfilgrastim following cycle 1 of vincristine, doxorubicin and cyclophosphamide (VAdriaC/IE) chemotherapy, a longer duration of severe neutropenia (neutrophils &lt; 0.5 x 109) was observed in younger children aged 0-5 yrs (8.9 days) compared to older children aged 6-11 years and 12-21 years (6 days and 3.7 days, respectively) and adults.
II faasi, mitme keskusega, randomiseeritud, avatud uuringus pediaatriliste sarkoomipatsientidega (n = 37), kellele manustati pegfilgrastiimi 100 µg/kg pärast 1. keemiaravi tsüklit vinkristiini, doksorubitsiini ja tsüklofosfamiidiga (VAdriaC/IE), täheldati väikestel lastel vanuses 0...5 aastat pikema kestusega (8,9 päeva) tõsist neutropeeniat (neutrofiilid &lt; 0,5 x 109) kui vanematel lastel vanuses 6...11 aastat ja 12...21 aastat (vastavalt 6 päeva ja 3,7 päeva) ning täiskasvanutel.
In a Phase III, 6-month study (DB2113373) Incruse provided a clinically meaningful improvement over placebo in lung function (as measured by forced expiratory volume in 1 second [FEV1]) over 24 hours following once daily administration, which was evident at 30 minutes following administration of the first dose (improvement over placebo by 102 mL, p &lt; 0.001*).
III faasi 6-kuulises uuringus (DB2113373) saavutati Incruse kasutamisel kopsufunktsiooni kliiniliselt oluline paranemine (mida mõõdeti forsseeritud ekspiratoorse sekundimahu [FEV1] alusel) võrreldes platseeboga 24 tunni jooksul pärast üks kord ööpäevas manustamist, mis ilmnes 30 minutit pärast esimese annuse manustamist (paranemine võrreldes platseeboga 102 ml, p &lt; 0,001).
In a pooled analysis (HPV-029,-30 &amp; -48), 99.7% and 100% of females aged 9 years seroconverted to HPV types 16 and 18, respectively after the third dose (at month 7) with GMTs at least 1.4-fold and 2.4-fold higher as compared to females aged 10-14 years and 15 to 25 years, respectively.
Koondanalüüsis (HPV-029, -30 &amp; -48) tekkis serokonversioon 99,7% ja 100% 9aastasel tüdrukul vastavalt HPV tüüpide 16 ja 18 vastu pärast kolmandat annust (7. kuul), kusjuures GMT oli vastavalt vähemalt 1,4 ja 2,4 korda kõrgem kui 10…14-aastastel tüdrukutel ja 15…25-aastastel naistel.
In a pooled analysis (HPV-029,-30 &amp; -48), 99.7% and 100% of females aged 9 years seroconverted to HPV types 16 and 18, respectively after the third dose (at month 7) with GMTs at least 1.4-fold and 2.4-fold higher as compared to females aged 10-14 years and 15 to 25 years, respectively.
Koondanalüüsis (HPV-029,-30 &amp; -48) tekkis serokonversioon 99,7% ja 100% 9aastasel tüdrukul vastavalt HPV tüüpide 16 ja 18 vastu pärast kolmandat annust (7. kuul), kusjuures GMT oli vastavalt vähemalt 1,4 ja 2,4 korda kõrgem kui 10…14-aastastel tüdrukutel ja 15…25-aastastel naistel.
In a pooled analysis of the 6- and 12-month pivotal studies a statistically significantly higher percentage of patients receiving Enurev Breezhaler responded with a 1 point or greater improvement in the TDI focal score at week 26 compared to placebo (58.4% and 46.4% respectively, p &lt; 0.001).
6 ja 12 kuud kestnud kesksete uuringute koondanalüüsi põhjal saavutas statistiliselt oluliselt suurem protsent Enurev Breezhaler’it saanud patsientidest TDI skoori paranemise ühe või enama punkti võrra 26. nädalal võrreldes platseeboga (vastavalt 58,4% ja 46,4%, p &lt; 0,001).
In a pooled analysis of the 6- and 12-month pivotal studies a statistically significantly higher percentage of patients receiving Seebri Breezhaler responded with a 1 point or greater improvement in the TDI focal score at week 26 compared to placebo (58.4% and 46.4% respectively, p &lt; 0.001).
6 ja 12 kuud kestnud kesksete uuringute koondanalüüsi põhjal saavutas statistiliselt oluliselt suurem protsent Seebri Breezhaler’it saanud patsientidest TDI skoori paranemise ühe või enama punkti võrra 26. nädalal võrreldes platseeboga (vastavalt 58,4% ja 46,4%, p &lt; 0,001).
In a pooled analysis of the 6- and 12-month pivotal studies a statistically significantly higher percentage of patients receiving Tovanor Breezhaler responded with a 1 point or greater improvement in the TDI focal score at week 26 compared to placebo (58.4% and 46.4% respectively, p &lt; 0.001).
6 ja 12 kuud kestnud kesksete uuringute koondanalüüsi põhjal saavutas statistiliselt oluliselt suurem protsent Tovanor Breezhaler’it saanud patsientidest TDI skoori paranemise ühe või enama punkti võrra 26. nädalal võrreldes platseeboga (vastavalt 58,4% ja 46,4%, p &lt; 0,001).
In a post-hoc analysis in women &gt; 75 years, a 62% relative risk reduction was observed with Prolia (1.4% absolute risk reduction, p &lt; 0.01).
Post hoc analüüsis üle 75-aastaste naiste kohta täheldati Prolia’ga suhtelise riski vähenemist 62% (absoluutse riski vähenemine 1,4%, p &lt; 0,01).
In a post-hoc analysis of the combined dataset, the median time to worsening pain ( &gt; 4-point worst pain score) in patients with mild or no pain at baseline was delayed for XGEVA compared to zoledronic acid (198 versus 143 days) (p = 0.0002).
Kombineeritud andmekogumi tagantjärele analüüsis oli mediaanaeg valu tugevnemiseni ( &gt; 4 punkti tugevaima valu skooris) lähteseisundis valuta või kerge valuga patsientidel XGEVA’ga pikem kui zoledroonhappega (198 versus 143 päeva; p=0,0002).
In a prespecified exploratory analysis, 60 of 73 MRD evaluable patients with CR/CRh* (82.2%) also had a MRD response (defined as MRD by PCR &lt; 1 x 10-4).
Plaanilises uurivas analüüsis oli 60 patsiendil 73-st, kellel oli CR/CRh* (82,2%), ka MRD (minimaalse residuaalse haiguse) ravivastus (MRD määratlus: PCR &lt; 1 x 10-4).