natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As expected, patients with poor performance status (PS &gt; 1) have a lower response rate and an increased incidence of complications such as fever, infection and sepsis (see section 4.8).
Halvas üldseisundis (PS [performance status] &gt; ) patsientide ravivastus on oodatult madalam ning tüsistuste oht on suurenenud (nt palavik, infektsioon ja sepsis) (vt lõik 4.8).
As for other anticoagulants, fondaparinux should be used with caution in patients who have undergone recent surgery ( &lt; 3 days) and only once surgical haemostasis has been established.
Nagu teisi antikoagulante tuleb fondapariinuksi kasutada ettevaatusega patsientidel peale kirurgilisi protseduure ( &lt; 3päeva) ja ainult peale hemostaasi saavutamist.
As the updated analysis is provided for descriptive purposes only, a p-value is not provided. b Hazard ratio (Xofigo over placebo) &lt; 1 favours Xofigo.
Kuna täiendatud analüüs on ainult kirjeldava eesmärgiga, ei ole p-väärtust antud. b Riskisuhe (Xofigo vs platseebo) &lt; 1 Xofigo kasuks.
As there is very limited clinical experience in patients with severe renal impairment (eGFR &lt; 30 ml/min/1.73 m2) (see section 5.1) Entresto should be used with caution and a starting dose of 24 mg/26 mg twice daily is recommended.
Kuna raske neerupuudulikkusega (eGFR &lt; 30 ml/min/1,73 m2) patsientidega on kliiniline kogemus piiratud (vt lõik 5.1), tuleb nendel patsientidel Entresto’t kasutada ettevaatusega ning soovitav algannus on 24 mg/26 mg kaks korda ööpäevas.
As there is very limited clinical experience in patients with severe renal impairment (eGFR &lt; 30 ml/min/1.73 m2) (see section 5.1) Neparvis should be used with caution and a starting dose of 24 mg/26 mg twice daily is recommended.
Kuna raske neerupuudulikkusega (eGFR &lt; 30 ml/min/1,73 m2) patsientidega on kliiniline kogemus piiratud (vt lõik 5.1), tuleb nendel patsientidel Neparvis’t kasutada ettevaatusega ning soovitav algannus on 24 mg/26 mg kaks korda ööpäevas.
As urinary pH rises above 6.5, the renal clearance of free salicylate increases from &lt; 5% to &gt; 80%.
Uriini pH tõustes üle 6,5 suureneb vaba salitsülaadi eritumine neerude kaudu tasemelt &lt; 5% tasemele &gt; 80%.
As Vipdomet contains metformin, it must not be used in patients with moderate or severe renal impairment or end-stage renal disease requiring dialysis (creatinine clearance &lt; 60 mL/min) (see sections 4.3, 4.4 and 5.2).
Metformiini tõttu ei tohi Vipdometi kasutada mõõduka kuni raske neerupuudulikkusega või dialüüsi vajava lõppstaadiumis neeruhaigusega patsientidel (kreatiniini kliirens &lt; 60 ml/min) (vt lõigud 4.3, 4.4 ja 5.2).
As with other beta-lactam antimicrobial agents, the percent time above the minimum inhibitory concentration (MIC) of the infecting organism over the dosing interval (%T &gt; MIC) has been shown to be the parameter that best correlates with the efficacy of ceftaroline.
Sarnaselt teiste beetalaktaam-antibiootikumidega on tseftaroliini puhul parameeter, mis kõige paremini korreleerub tseftaroliini kliinilise efektiivsusega, %T &gt; MIC (aeg %-des annustamisintervalli jooksul, kui plasmakontsentratsioon ületab infitseeriva organismi minimaalset inhibeerivat kontsentratsiooni).
ASDAS-C b &lt; 1.3
ASDAS-C b &lt; 1,3
Asia/Pacific for GALILEO) and baseline BCVA category ( &gt; 20/200 and ≤ 20/200)
Aasia/Vaikne ookean uuringus GALILEO) ja ravieelset BCVA kategooriat ( &gt; 20/200 ja ≤ 20/200).
Asia1 Shamir and SAT2 Saudi Arabia
Asia1 Shamir &amp; SAT2 Saudi Arabia
Aspergillus nidulans: S ≤ 0.25 mg/L, R &gt; 0.25 mg/L
Aspergillus nidulans: S ≤ 0,25 mg/L, R &gt; 0,25 mg/L
Assess the benefit/risk in patients with lymphocyte counts ≥0.5 x 109/L and &lt; 0.8 x 109/L for more than six months.
Patsientidel, kelle lümfotsüütide arv on ≥0,5x109/l või &lt; 0,8x109/l, tuleb riski ja kasu suhet hinnata kauem kui kuus kuud.
Assessment of adverse reactions is based on one randomised study (study GS-US-174-0115) in 106 adolescent patients (12 to &lt; 18 years of age) with chronic hepatitis B receiving treatment with tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) (n = 52) or placebo (n = 54) for 72 weeks.
Kõrvaltoimete hindamine põhineb ühel randomiseeritud uuringul (uuring GS-US-174-0115), kus osales 106 kroonilise B-hepatiidiga noorukit vanuses 12 kuni &lt; 18 aastat, keda raviti 72 nädalat 245 mg tenofoviirdisoproksiilfumaraadi (fumaraadina) (n = 52) või platseeboga (n = 54).
Assessments on remission (DAS28(ESR) &lt; 2.6), Low Disease Activity (DAS28(ESR) ≤3.2) status, ACR50 and ACR 70 by visit demonstrated that Cimzia+MTX treatment led to faster and greater responses than PBO+MTX treatment.
Remissiooni (DAS28(ESR) &lt; 2,6), madala haigusaktiivsuse (DAS28(ESR) ≤3,2), ACR50 ja ACR 70 hindamine visiitidel näitas, et Cimzia+MTX-ravi tagas kiirema ja tõhusama ravivastuse kui PBO+MTX-ravi.
AST: &gt; ULN (can be normal or &lt; ULN if total bilirubin is &gt; ULN)
AST: &gt; ULN (võib olla normaalne või &lt; ULN kui üldbilirubiin on &gt; ULN)
AST: &gt; ULN (can be normal or &lt; ULN if total bilirubin is &gt; ULN)
AST: &gt; ULN (võib olla normaalne või &lt; ULN, kui üldbilirubiin on &gt; ULN)
At 12 weeks (primary endpoint), Enurev Breezhaler increased trough FEV1 by 108 ml in the 6-month study and by 97 ml in the 12-month study compared to placebo (both p &lt; 0.001).
12 nädala möödudes (esmane tulemusnäitaja) suurenes Enurev Breezhaler’i toimel minimaalne FEV1 6-kuulises uuringus 108 ml ja 12-kuulises uuringus 97 ml võrreldes platseeboga (mõlemad p &lt; 0,001).
At 12 weeks (primary endpoint), Enurev Breezhaler increased trough FEV1 by 72 ml in patients with the lowest degree of reversibility ( &lt; 5%) and by 113 ml in those patients with a higher degree of reversibility at baseline (≥5%) compared to placebo (both p &lt; 0.05).
Võrreldes platseeboga oli 12 nädala pärast (esmane tulemusnäitaja) Enurev Breezhaler’iga minimaalne FEV1 suurenenud 72 ml võrra patsientidel, kellel oli algselt madalaim pöörduvuse aste ( &lt; 5%) ja 113 ml võrra patsientidel, kellel oli algselt kõrgem pöörduvuse aste (≥5%) (mõlemal juhul p &lt; 0,05).
At 12 weeks (primary endpoint), Seebri Breezhaler increased trough FEV1 by 108 ml in the 6-month study and by 97 ml in the 12-month study compared to placebo (both p &lt; 0.001).
12 nädala möödudes (esmane tulemusnäitaja) suurenes Seebri Breezhaler’i toimel minimaalne FEV1 6-kuulises uuringus 108 ml ja 12-kuulises uuringus 97 ml võrreldes platseeboga (mõlemad p &lt; 0,001).
At 12 weeks (primary endpoint), Seebri Breezhaler increased trough FEV1 by 72 ml in patients with the lowest degree of reversibility ( &lt; 5%) and by 113 ml in those patients with a higher degree of reversibility at baseline (≥5%) compared to placebo (both p &lt; 0.05).
Võrreldes platseeboga oli 12 nädala pärast (esmane tulemusnäitaja) Seebri Breezhaler’iga minimaalne FEV1 suurenenud 72 ml võrra patsientidel, kellel oli algselt madalaim pöörduvuse aste ( &lt; 5%) ja 113 ml võrra patsientidel, kellel oli algselt kõrgem pöörduvuse aste (≥5%) (mõlemal juhul p &lt; 0,05).
At 12 weeks (primary endpoint), Tovanor Breezhaler increased trough FEV1 by 108 ml in the 6-month study and by 97 ml in the 12-month study compared to placebo (both p &lt; 0.001).
12 nädala möödudes (esmane tulemusnäitaja) suurenes Tovanor Breezhaler’i toimel minimaalne FEV1 6-kuulises uuringus 108 ml ja 12-kuulises uuringus 97 ml võrreldes platseeboga (mõlemad p &lt; 0,001).
At 12 weeks (primary endpoint), Tovanor Breezhaler increased trough FEV1 by 72 ml in patients with the lowest degree of reversibility ( &lt; 5%) and by 113 ml in those patients with a higher degree of reversibility at baseline (≥5%) compared to placebo (both p &lt; 0.05).
Võrreldes platseeboga oli 12 nädala pärast (esmane tulemusnäitaja) Tovanor Breezhaler’iga minimaalne FEV1 suurenenud 72 ml võrra patsientidel, kellel oli algselt madalaim pöörduvuse aste ( &lt; 5%) ja 113 ml võrra patsientidel, kellel oli algselt kõrgem pöörduvuse aste (≥5%) (mõlemal juhul p &lt; 0,05).
At 24 weeks after randomisation in the TRANxITION study, 92.6 % and 93.6 % of patients receiving Viramune 200 mg immediate-release twice daily or Viramune 400 mg prolonged-release once daily, respectively, continued to have HIV-1 RNA &lt; 50 copies/ml.
24 nädalat pärast randomiseerimist TRANxITION uuringus tuvastati 92,6%-l kiirelt vabanevat Viramune’i 200 mg kaks korda ööpäevas ja 93,6%-l prolongeeritult vabanevat Viramune’i 400 mg üks kord ööpäevas saanud patsientidest jätkuvalt HIV-1 RNA tase &lt; 50 koopia/ml.
At 24 weeks, 16 of 23 (70%) adolescents (12 to less than 18 years of age) treated with Tivicay once daily (35 mg n=4, 50 mg n=19) plus OBR achieved viral load &lt; 50 copies/mL.
24. nädalal saavutas viiruse hulga &lt; 50 koopiat/ml 16 noorukit 23-st (70%) (vanuses 12 kuni alla 18 aastat), kes said ravi Tivicay’ga üks kord ööpäevas (35 mg n=4, 50 mg n=19) koos optimeeritud foonraviga.
At 3 years, LEMTRADA reduced the risk of 6-month SAD by 76% (hazard ratio 0.24 [95% CI: 0.110, 0.545], p &lt; 0.0006) and reduced the ARR by 67% (rate ratio 0.33 [95% CI: 0.196, 0.552], p &lt; 0.0001) as compared to subcutaneous IFNB-1a.
3. aastaks oli LEMTRADA vähendanud 6 kuu SAD riski 76% võrra (riskide suhe, HR 0,24 [95% CI: 0,110; 0,545], p &lt; 0,0006) ja vähendanud ägenemiste määra aasta kohta (ingl annualised relapse rate, ARR) 67% võrra (määra suhe 0,33 [95% CI: 0,196; 0,552], p &lt; 0,0001), võrreldes subkutaanse IFNB-1a-ga.
At 4 hours post first dose, there was a significant difference in the mean percentage change from baseline plasma uric acid concentration (p &lt; 0.0001) in the Fasturtec group (- 86.0%) compared to that for the allopurinol group (-12.1%).
4 tunni möödudes esimesest annusest oli plasma kusihappe kontsentratsiooni keskmine protsentuaalne muutus algväärtusest Fasturtec’i grupis (-86,0%)oluliselt (p &lt; 0,0001) erinev võrreldes allopurinooli grupiga (-12,1%).
At 48 weeks of treatment the emtricitabine-containing regimen demonstrated an equivalent proportion of patients with HIV RNA &lt; 400 copies/ml (94% emtricitabine versus 92%) and a greater proportion of patients with HIV RNA &lt; 50 copies/ml (95% emtricitabine versus 87%) compared with the patients continuing with their PI-HAART regimen.
Pärast 48 ravinädalat oli emtritsitabiini sisaldava raviskeemi grupis patsientidel võrdväärne HIV RNA &lt; 400 koopia/ml (94% emtritsitabiini puhul versus 92%) ja suuremal hulgal patsientidest HIV RNA &lt; 50 koopia/ml (95% emtritsitabiini puhul versus 87%) võrrelduna patsientidega, kes jätkasid PI-HAARTi kasutamist.
At 5 years, LEMTRADA reduced the risk of SAD by 69% (hazard ratio 0.31 [95% CI: 0.161, 0.598], p=0.0005) and reduced the ARR by 66% (rate ratio 0.34 [95% CI: 0.202, 0.569], p &lt; 0.0001) as compared to subcutaneous IFNB-1a.
5. aastaks oli LEMTRADA vähendanud SAD riski 69% võrra (riskide suhe, HR 0,31 [95% CI: 0,161; 0,598], p=0,0005) ja vähendanud ägenemiste määra aasta kohta (ARR) 66% võrra (määra suhe 0,34 (95% CI: 0,202; 0,569), p &lt; ,0001), võrreldes subkutaanse IFNB-1a-ga.
At 6 months after the last dose, the median reductions in B cell counts were &gt; 99% for ofatumumab in combination with chlorambucil and 94% for chlorambucil alone.
6 kuud pärast viimast annust oli B-rakkude arvu keskmine langus &gt; 99% ofatumumabi kasutamisel kombinatsioonis kloorambutsiiliga ning 94% kloorambutsiili monoteraapia korral.
At 6 months, patients treated with Soliris with no history of RBC transfusion had significantly (p &lt; 0.001) reduced LDH levels (median LDH of 305 U/L; Table 4).
6 kuud Soliris’ega ravitud varem erütrotsüütide ülekandeid mittesaanud patsientidel vähenes oluliselt (p &lt; 0,001) LDH tase (mediaan LDH 305 U/l; tabel 4).
At a dose of 20 mg Levitra film-coated tablets, elderly ( 65 years old) patients had higher frequencies of headaches (16.2% versus 11.8%) and dizziness (3.7% versus 0.7%) than younger patients ( &lt; 65 years old).
Levitra 20 mg õhukese polümeerikattega tablettide kasutamisel esines eakatel (65-aastastel) patsientidel sagedamini peavalusid (16,2% versus 11,8%) ja pearinglust (3,7% versus 0,7%) kui noorematel patsientidel ( &lt; 65-aastastel).
At a rate of rise in haemoglobin of &gt; 2 g/dl ( &gt; 1.25 mmol/l) per month the Retacrit dose should be reduced by about 25-50%.
Juhul, kui hemoglobiin tõuseb &gt; 2 g/dl ( &gt; 1,25 mmol/l) kuu jooksul, peab alandama Retacrit doosi umbes 25…50%.
At all post-dose time points on day 8, the mean changes from baseline in QTcF interval were 4 - 6 msec, with associated upper 95% confidence intervals &lt; 7 msec.
Annustamisjärgselt oli kaheksandal päeval QTcF intervalli muutus algväärtusest keskmiselt 4...6 ms, kusjuures ülemine 95% usaldusvahemik oli kõigi keskmiste muutuste korral &lt; 7 ms.
At all post-injection days, p≤0.024 in TG-MV-006, p≤0.009 in TG-MV-007, p &lt; 0.001 in integrated data
Kõigil süstimisjärgsetel päevadel, p ≤ 0,024 uuringus TG-MV-006, p ≤ 0,009 uuringus TG- MV-007, p &lt; 0,001 koondandmete korral
At baseline 52% of patients had high disease activity (SELENA SLEDAI score &gt; 10), 59% of patients had mucocutaneous, 60% had musculoskeletal, 16% had haematological, 11% had renal and 9% had vascular organ domain involvement (BILAG A or B at baseline).
Uuringueelselt oli 52%-l patsientidest kõrge haiguse aktiivsus (SELENA SLEDAI skoor 10), 59%-l patsientidest olid haigusest haaratud nahk ja limaskestad, 60%-l skeleti-lihassüsteem, 16%-l vereloome, 11%-l neerud ja 9%-l veresoonkond (uuringueelselt BILAG A või B).
At Day 15, the treatment difference between lumacaftor 400 mg/ivacaftor 250 mg q12h and placebo for the mean absolute change (95% CI) in ppFEV1 from baseline was 2.51 percentage points in the pooled Trials 1 and 2 (P &lt; 0.0001).
1. ja 2. uuringu koondanalüüsi kohaselt oli 15. päevaks lumakaftoori 400 mg / ivakaftoori 250 mg iga 12 tunni järel kasutanud rühma ja platseeborühma vaheline ravi erinevus ppFEV1 keskmise absoluutse muutuse osas (95% usaldusvahemik) ravieelsega võrreldes
At day 42, 100% of subjects aged 18-60 years and 96.4% of subjects aged &gt; 60 years had a titre of at least 1:80.
42. päeval oli tiiter vähemalt 1:80 100% 18...60aastastest uuritavatest ja 96,4% &gt; 60aastastest uuritavatest.
At day 57, patients treated with Picato had higher complete and partial clearance rates than patients treated with vehicle gel (p &lt; 0.001).
57. päevaks oli täieliku ja osalise paranemise esinemissagedus Picatoga ravitud patsientide hulgas suurem kui patsientidel, keda raviti vehiikulgeeliga (p &lt; 0,001).
At doses &gt; 400 mg/day, half-lives of 3 to 10 hours have been reported.
Annustega &gt; 400 mg/ööpäev on teatatud poolestusaegadest 3–10 tundi.
At final analysis, performed at a minimum of 24 months follow-up, a statistically significant percentage of patients (77%) in the PhotoBarr PDT + OM group demonstrated complete HGD ablation compared to 39% of patients in the OM alone group (p &lt; 0.0001).
24 kuud väldanud jälgimisperioodi möödudes, leiti PhotoBarr’i PDT+OM grupis statistiliselt olulisel määral rohkem kõrgelt diferentseerunud düsplaasia täieliku ablatsiooniga patsiente (77%) kui ainult OM-i grupis (39%) [p &lt; 0,0001].
at least 10 to &lt; 15 kg
vähemalt 10 kuni &lt; 15 kg
At least 14 days old and &lt; 30 kg
Sünnist* kuni 13 elupäevani Alates 14 elupäevast ja &lt; 30 kg
at least 15 to &lt; 25 kg
vähemalt 15 kuni &lt; 25 kg
at least 25 to &lt; 35 kg
vähemalt 25 kuni &lt; 35 kg
at least 5 to &lt; 10 kg (REYATAZ
vähemalt 5 kuni &lt; 10 kg (REYATAZ
At one year a mean weight loss of 5.3 kg was shown for ACOMPLIA 20 mg versus a loss on placebo of 1.4 kg (Difference –3.9 kg CI95% -4.6;-3.3 p &lt; 0.001).
ACOMPLIA 20 mg puhul oli keskmine kaalulangus ühe aastaga 5,3 kg võrreldes platseeborühma 1,4 kg (erinevus –3,9 kg CI95% -4,6;-3,3, p &lt; 0,001).
At one year the overall RFS was significantly better for Glivec (97.7%) vs. placebo (82.3%), (p &lt; 0.0001).
Ühe aasta möödudes oli üldine RVE oluliselt parem Glivec’i (97,7%) kui platseebo puhul (82,3%), (p &lt; 0,0001).
At poorly tolerated doses in rats and dogs ( &gt; 10 or 7 times the human clinical exposure in adult or paediatric ITP patients at 75 mg/day and &gt; 4 times the human clinical exposure in HCV patients at 100 mg/day, based on AUC), decreased reticulocyte counts and regenerative bone marrow erythroid hyperplasia (rats only) were observed in short term studies.
Halvasti talutavate annuste kasutamisel rottidel ja koertel ( &gt; 10 või 7 korra suuremad maksimaalsest ITP-ga täiskasvanud inimestel või lastel saavutatavast kliinilisest ekspositsioonist AUC põhjal annusel 75 mg/ööpäevas ja &gt; 4 korda suuremad inimestel saavutatavast kliinilisest ekspositsioonist AUC põhjal HCV patsientidel annusel 100 mg/ööpäevas) täheldati lühiajalistes uuringutes retikulotsüütide arvu vähenemist ja regeneratiivset luuüdi erütroidset hüperplaasiat (ainult rottidel).
At steady state, the systemic exposures in paediatric patients weighing 10–20 kg, 20–40 kg and &gt; 40 kg were 43%, 67% and 75%, respectively, of the adult systemic exposure.
Tasakaalukontsentratsiooni staadiumis oli bosentaani süsteemne ekspositsioon 10…20 kg, 20…40 kg ja &gt; 40 kg kaaluvatele pediaatrilistele patsientidele vastavalt 43%, 67% ja 75% täiskasvanute süsteemsest ekspositsioonist.
At the 18 month endpoint, FORSTEO significantly increased lumbar spine BMD (7.2 %) compared with alendronate (3.4 %) (p &lt; 0.001).
18. kuul suurendas FORSTEO oluliselt lülisamba lumbaalosa luumassi tihedust (7,2 %), võrreldes alendronaadiga (3,4 %) (p &lt; 0,001).
At the 20 mg dose Levitra film-coated tablets, elderly (≥ 65 years old) patients had higher frequencies of headaches (16.2% versus 11.8%) and dizziness (3.7% versus 0.7%) than younger patients ( &lt; 65 years old).
Levitra 20 mg õhukese polümeerikattega tablettide annuse kasutamisel esines eakatel (65-aastastel) patsientidel sagedamini peavalusid (16,2% versus 11,8%) ja pearinglust (3,7% versus 0,7%) kui noorematel patsientidel ( &lt; 65-aastastel).
At the 20 mg dose Vivanza film-coated tablets, elderly (≥ 65 years old) patients had higher frequencies of headaches (16.2% versus 11.8%) and dizziness (3.7% versus 0.7%) than younger patients ( &lt; 65 years old).
Vivanza 20 mg õhukese polümeerikattega tablettide annuse kasutamisel esines eakatel (65-aastastel) patsientidel sagedamini peavalusid (16,2% versus 11,8%) ja pearinglust (3,7% versus 0,7%) kui noorematel patsientidel ( &lt; 65-aastastel).
At the 20 mg dose Vivanza film-coated tablets, elderly ( 65 years old) patients had higher frequencies of headaches (16.2% versus 11.8%) and dizziness (3.7% versus 0.7%) than younger patients ( &lt; 65 years old).
Vivanza 20 mg õhukese polümeerikattega tablettide kasutamisel esines eakatel (65-aastastel) patsientidel sagedamini peavalusid (16,2% versus 11,8%) ja pearinglust (3,7% versus 0,7%) kui noorematel patsientidel ( &lt; 65-aastastel).
At the end of 24 weeks post-treatment follow-up, mean decrease from baseline in weight and height percentiles were still of 3 percentiles and 7 percentiles respectively, and 20 % of the children continued to have inhibited growth (growth velocity &lt; 3rd percentile).
24-nädalase ravijärgse jälgimisperioodi lõpuks olid keskmised kehakaalu ja pikkuse protsentiilised langused esialgsega võrreldes vastavalt 3 protsentiili ja 7 protsentiili ja 20%-l lastest jätkus kasvu langus (kasvukiirus &lt; 3. protsentiili).
At the end of the maintenance treatment an improvement of at least 30% was seen in 57% and 55% of the subjects receiving rotigotine 8 mg/24 h and 12 mg/24 h, respectively and in 34% of the subjects receiving placebo (Differences 22% and 21%, respectively, CI95% 10%; 35% and 8%; 33%, respectively, p &lt; 0.001 for both rotigotine groups).
Säilitusravi lõpus täheldati vähemalt 30%-list paranemist 57% ja 55%-l patsientidest, kes said rotigotiini vastavalt 8 mg/24 h ja 12 mg/24 h ja 34%-l platseebot saanud patsientidest. (Erinevus 22% ja 21%, CI95% vastavalt 10%; 35% ja 8%; 33%, mõlema rotigotiinigrupi puhul p &lt; 0,001).
At the end of week 24, 93 patients on hemodialysis whose serum phosphorus levels were controlled ( &lt; 1.78 mmol/L) with Velphoro in the first part of the study, were re-randomized to continue treatment with either their week 24 maintenance dose (N=44 or a non-effective low dose control 250 mg/day, N=49) of Velphoro for a further 3 weeks.
24. nädala lõpus randomiseeriti 93 hemodialüüsi saavat patsienti, kelle seerumi fosforisisaldus oli Velphoroga uuringu esimese osa jooksul kontrolli alla saadud ( &lt; 1,78 mmol/l), uuesti rühmadeks, kes kas jätkasid ravi kas oma Velphoro 24. nädala säilitusannusega (N=44) või mitteefektiivse madalas annuses kontrolliga 250 mg/ööpäevas (N=49) veel 3 nädala jooksul.
At the final analysis, the ORR as determined by the investigator’s assessment was 46% (95% CI: 41 - 51) for the sunitinib arm and 12.0% (95% CI: 9 - 16) for the IFN-α arm (p &lt; 0.001).
Lõplikus analüüsis oli ORR uurijate hinnangul sunitiniibrühmas 46% (95% CI: 41…51) ja IFN-α-ravi saanute rühmas 12,0% (95% CI: 9…16) (p &lt; 0,001).
At the pre-specified analysis with a 19 December 2011 data cut, a significant improvement in the primary endpoint of PFS (HR = 0.30; 95% Cl 0.18, 0.51; p &lt; 0.0001) was achieved.
2011. aasta 19. detsembri seisuga andmete eelnevalt kindlaksmääratud analüüsi põhjal saavutati esmase tulemusnäitaja (progressioonivaba elulemuse) oluline paranemine (HR = 0,30; 95% Cl 0,18, 0,51; p &lt; 0,0001).
At the pre-specified rPFS analysis, a statistically significant improvement was demonstrated between the treatment groups with an 81.4% reduction in risk of radiographic progression or death [HR = 0.186 (95% CI: 0.149, 0.231), p &lt; 0.0001].
Eelnevalt kindlaksmääratud rPFS analüüsis ilmnes ravirühmade lõikes statistiliselt oluline paranemine; radiograafilise progressiooni või suremuse risk vähenes 81,4% võrra [HR = 0,186 (95% usaldusintervall: 0,149; 0,231), p &lt; 0,0001].
At the recommended therapeutic dose, concentrations in plasma were higher than the MIC90 values ( &lt; 0.2 μg/ml) for the target bacteria isolated in clinical studies for at least 158 hours.
Soovitatava annuse manustamisel oli toimeaine kontsentratsioon plasmas vähemalt kuni 158 tunni jooksul kõrgem kui kliinilistes uuringutes isoleeritud sihtpatogeenide MIC90 väärtused ( &lt; 0,2 g/ml).
At the time of the final PFS analysis (with median follow-up of 2.64 years), the overall survival data were not mature and there was no significant difference between treatment groups in the HER2- positive population; this had not changed with additional follow-up ( &gt; 7.5 years median follow-up time; Table 7).
Lõpliku progressioonivaba elulemuse analüüsi (järelkontrolli aja mediaan 2,64 aastat) ajal ei olnud andmed üldise elulemuse kohta veel valminud ning HER2-positiivses populatsioonis puudus ravigruppide vahel oluline erinevus; see ei muutunud täiendava järelkontrolli käigus (järelkontrolli aja mediaan &gt; 7,5 aastat; tabel 7).
At two years 93.4 % (p &lt; 0.001) of patients receiving ibandronic acid 150 mg once monthly and 78.4 %, of patients receiving ibandronic acid 2.5 mg daily had total hip BMD increases above or equal to baseline.
Teisel aastal oli kogu puusaluu LMT suurenenud üle algväärtuse või sellega võrdseks 93,4%-l (p &lt; 0,001) ibandroonhapet 150 mg üks kord kuus saanutest ja 78,4%-l ibandroonhapet 2,5 mg päevas saanutest.
At two years, 87.1 % (p &lt; 0.001) and 70.5 %,of patients met this criterion in the 150 mg monthly and 2.5 mg daily arms respectively.
Kahe aasta pärast oli sellele kriteeriumile vastajaid vastavalt 87,1 % (p &lt; 0,001) – 150 mg grupis ja 70,5 % 2,5 mg grupis.
At two years, glycaemic control (defined as HbA1c  8.0%) was sustained in 69% of patients treated with pioglitazone, compared with 50% of patients on gliclazide.
Kahe aasta pärast püsis glükeemiline kontroll (näitajaks oli HbA1c &lt; 8,0%) 69%-l pioglitasooniga ravitud ja 50%-l gliklasiidiga ravitud patsientidest.
At two years, the difference in total weight loss between ZIMULTI and placebo was -4.2 kg (CI95% -5.0;-3.4, p &lt; 0.001).
Pärast kahte aastat oli summaarse kaalulanguse erinevus ZIMULTI 20 mg ja platseebo vahel - 4,2 kg (CI95% -5,0;-3,4, p &lt; 0,001).