natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This tool displays the positions of Jupiter's four largest moons (Io, Europa, Ganymede, and Callisto) relative to Jupiter, as a function of time. Time is plotted vertically; the units are days and time=0.0 corresponds to the current simulation time. The horizontal axis displays the angular offset from Jupiter's position, in arcminutes. The offset is measured along the direction of Jupiter's equator. Each moon's position as a function of time traces a sinusoidal path in the plot, as the moon orbits around Jupiter. Each track is assigned a different color to distinguish it from the others; the name labels at the top of the window indicate the color used by each moon.
See abivahend näitab ajas Jupiteri nelja suurema kuu (Io, Europa, Ganymedes ja Kallisto) asukohta Jupiteri suhtes. Aeg on näidatud püstteljel, ühikuteks päevad, kus aeg=0, 0 vastab praegusele ajahetkele. Rõhttelg näitab nurkkaugust Jupiteri asukohast kaareminutites. Erinevust mõõdetakse Jupiteri ekvaatori suhtes. Iga kuu joonistab Jupiteri ümber tiiru tehes ajas sinusoidi. Iga trajektoor on tähistatud eristamise hõlbustamiseks erineva värviga, mida aitavad selgitada akna ülaosas asuvad nimesildid.
Much more information on Julian Days is available on the internet. A good starting point is the U. S. Naval Observatory. If that site is not available when you read this, try searching for Julian Day with your favorite search engine.
Juuliuse päevade kohta leiab ohtralt infot internetist. Alustuseks sobib hästi USA laevastikuobservatooriumi veebilehekülg. Kui see ei ole parajasti kättesaadav, võib märksõna julian day sisestada meelepärasesse otsingumootorisse.
There are normally 365 days in one calendar year, but it turns out that a true year (ie;, a full orbit of the Earth around the Sun; also called a tropical year) is a little bit longer than 365 days. In other words, in the time it takes the Earth to complete one orbital circuit, it completes 365.24219 spin rotations. Do not be too surprised by this; there is no reason to expect the spin and orbital motions of the Earth to be synchronized in any way. However, it does make marking calendar time a bit awkward....
Tavaliselt on ühes kalendri aastas 365 päeva, kuid tegelikult on tõelises aastas (ie; ajas, mis Maal kulub täistiiru tegemiseks ümber Päikese; see kannab ka nimetust troopiline aasta) 365 päeva ja veel natuke. See tähendab, et selle ajaga, mis Maal kulub ühe täistiiru tegemiseks, teeb ta 365, 24219 tiiru ümber oma telje. See ei peaks sind üllatama, sest pole ju mingit alust arvata, et Maa pöörlemis - ja tiirlemiskiirus peaksid kuidagi sünkroonis olema. Aga igal juhul muudab see kalendrikoostajate elu tükk maad keerulisemaks...
What would happen if we simply ignored the extra 0.24219 rotation at the end of the year, and simply defined a calendar year to always be 365.0 days long? The calendar is basically a charting of the Earth's progress around the Sun. If we ignore the extra bit at the end of each year, then with every passing year, the calendar date lags a little more behind the true position of Earth around the Sun. In just a few decades, the dates of the solstices and equinoxes will have drifted noticeably.
Mis juhtuks siis, kui me lihtsalt unustaksime tolle 0, 24219 lisapööret igal aastal ja määraksime kalendris aasta pikkuseks igaveseks ajaks täpselt 365, 0 päeva? Kalender tegelikult peegeldab vaid Maa liikumist ümber Päikese. Kui me seda lisapöördekest eirame, jääb kalender iga hetkega natuke maha Maa tegelikust asukohast Päikese suhtes. Ning mõne sajandi pärast algaks talv juba septembris!
In fact, it used to be that all years were defined to have 365.0 days, and the calendar drifted away from the true seasons as a result. In the year 46 BCE, Julius Caeser established the Julian Calendar, which implemented the world's first leap years: He decreed that every 4th year would be 366 days long, so that a year was 365.25 days long, on average. This basically solved the calendar drift problem.
Tegelikult on nii ka olnud, et aasta pikkuseks oligi määratud täpselt 365, 0 päeva, mistõttu kalender hakkas triivima. Aastal 46 eKr kehtestas Julius Caesar juuliuse kalendri, mis tõi esimest korda kasutusele liigaasta. Caesari otsuse kohaselt pidi iga neljas aasta olema 366- päevane, nii et üks aasta kestaks keskmiselt 365, 25 päeva. See lahendas põhimõtteliselt kalendritriivi probleemi.
However, the problem was n't completely solved by the Julian calendar, because a tropical year is n't 365.25 days long; it's 365.24219 days long. You still have a calendar drift problem, it just takes many centuries to become noticeable. And so, in 1582, Pope Gregory XIII instituted the Gregorian calendar, which was largely the same as the Julian Calendar, with one more trick added for leap years: even Century years (those ending with the digits 00) are only leap years if they are divisible by 400. So, the years 1700, 1800, and 1900 were not leap years (though they would have been under the Julian Calendar), whereas the year 2000 was a leap year. This change makes the average length of a year 365.2425 days. So, there is still a tiny calendar drift, but it amounts to an error of only 3 days in 10,000 years. The Gregorian calendar is still used as a standard calendar throughout most of the world.
Aga mitte päris täielikult, sest troopiline aasta ei ole mitte 365, 25, vaid hoopis 365, 24219 päeva pikk! Kalendritriivi küsimus jäi seetõttu endiselt õhku, ainult et selle ilmnemiseks kulus päris palju sajandeid. Seepärast kehtestas paavst Gregorius XIII 1582. aastal gregooriuse kalendri, mis on põhimõtteliselt sarnane juuliuse kalendriga, kuid kasutab liigaastate puhul üht lisanippi: täissadades aastad (need, mis lõpevad numbritega 00) on liigaastad ainult juhul, kui nad jaguvad 400- ga. Seega ei olnud aastad 1700, 1800 ja 1900 liigaastad (mida nad juuliuse kalendri kohaselt pidanuks olema), küll aga oli seda aasta 2000. See uuendus jättis aasta pikkuseks 365, 2425 päeva. See tähendab, et kalendritriiv ei ole endiselt kõrvaldatud, kuid viga on kõigest 3 päeva 10 000 aasta kohta. Gregooriuse kalender on tänapäevani enamikus maailmas standardiks.
Fun Trivia: When Pope Gregory instituted the Gregorian Calendar, the Julian Calendar had been followed for over 1500 years, and so the calendar date had already drifted by over a week. Pope Gregory re-synchronized the calendar by simply eliminating 10 days: in 1582, the day after October 4th was October 15th!
Midagi lõbusat: Kui paavst Gregorius omanimelise kalendri kehtestas, oli juuliuse kalendrit kasutatud enam kui 1500 aastat, mistõttu triiv ulatus juba üle nädala. Paavst sünkroniseeris kalendri päris osava võttega, kaotades lihtsalt 10 päeva ära, nii et 1582. aastal järgnes 4. oktoobrile kohe 15 oktoober!
Please not these light curves should NEVER be used in research, papers, presentations, publications, & etc;. They are only meant to be used as a source of info for & kstars;. They have not been validated and passed the AAVSO's strict quality control measures. We will be glad to give you good raw data simply by requesting it at http: / /www. aavso. org/ adata/ onlinedata/.
Palun ära kasuta neid kõveraid MITTE KUNAGI uurimistöös, ametlikes ettekannetes, esitlustes, trükistes jne. Need on mõeldud ainult & kstars; i infoallikaks. Nad ei ole läbinud AAVSO väga ranget kvaliteedikontrolli. Me oleme lihtsalt õnnelikud, et võime pakkuda sulle võimalust hankida töötlemata toorandmeid AAVSO andmebaasist http: // www. aavso. org/ adata/ onlinedata /.
Variable stars are stars that change in brightness. A light curve is a plot of a variable star's brightness over time. By looking at a light curve you can see how the star has behaved in the past and try to predict how it will behave in the future. Astronomers also use this data to model astrophysical processes in the star. This important to help us understand how stars work.
Muutlikud tähed on tähed, mille heledus on muutuv. Heleduskõver on graafik, mis näitab muutliku tähe heledust ajateljel. Heleduskõverat vaadates näeb, kuidas muutlik täht on varem käitunud, mille põhjal võib proovida ennustada, kuidas ta võiks käituda tulevikus. Astronoomid kasutavad neid andmeid ka tähtede astrofüüsiliste protsesside modelleerimisel, mis võimaldab meil paremini mõista, kuidas tähed üldse toimivad.
The AAVSO publishes the full list of variable stars in their monitoring program. This file is updated monthly with newly discovered variable stars. To sync the list that & kstars; uses with the AAVSO master list, click on the Update List button in the AAVSO dialog. & kstars; will then attempt to connect to the AAVSO database and download the latest list.
AAVSO avaldab oma vaatlusprogrammi täieliku muutlike tähtede nimekirja, mida värskendatakse kaks korda kuus uute avastatud muutlike tähtedega. Et & kstars; i nimekiri oleks AAVSO nimekirjaga sünkroonis, klõpsa AAVSO dialoogis nupule Uuenda nimekirja. Seejärel püüab & kstars; võtta ühendust AAVSO andmebaasiga ja tõmmata sealt uusim nimekiri.
The customized data stream provided by the AAVSO was implemented for & kstars; by Aaron Price. Thank you, Aaron!
AAVSO poolt & kstars; ile pakutava spetsiaalse andmebaasivoo valmistas Aaron Price. Suur tänu sulle, Aaron!
Luminosity is a very fundamental quantity in Astronomy and Astrophysics. Much of what is learnt about celestial objects comes from analyzing their light. This is because the physical processes that occur inside stars gets recorded and transmitted by light. Luminosity is measured in units of energy per second. Astronomers prefer to use Ergs, rather than Watts, when quantifying luminosity.
Helendus on astronoomias ja astrofüüsikas väga fundamentaalne suurus. Suurem osa sellest, mida me taevakehade kohta teame, on just neilt pärit valguse analüüsimise tulemus, sest tähtede sees toimuva registreerib ja vahendab meile nimelt valgus. Helendust mõõdetakse energiaühikuga sekundi kohta. Astronoomid eelistavad helenduse hindamisel kasutada pigem erge kui vatte.
Flux Star Colors and Temperatures
Valgsus Tähtede värv ja temperatuur
2500 years ago, the ancient Greek astronomer Hipparchus classified the brightnesses of visible stars in the sky on a scale from 1 to 6. He called the very brightest stars in the sky first magnitude, and the very faintest stars he could see sixth magnitude. Amazingly, two and a half millenia later, Hipparchus's classification scheme is still widely used by astronomers, although it has since been modernized and quantified.
2500 aasta eest jagas Vana- Kreeka astronoom Hipparchos nähtavad tähed heleduse järgi kuude klassi. Ta nimetas kõige heledamad esimese tähesuurusega tähtedeks ning need, mida veel vaevalt võis palja silmaga eristada, olid kuuenda tähesuurusega. Üllataval kombel on ka kaks ja pool tuhat aastat hiljem Hipparchose skaala astronoomide seas ulatuslikult kasutusel, kuigi seda on mõistagi tugevasti uuendatud ja täpsustatud.
If you do not understand the math, this just says that the magnitude of a given star (m) is different from that of some standard star (m_0) by 2.5 times the logarithm of their flux ratio. The 2.5 *log factor means that if the flux ratio is 100, the difference in magnitudes is 5 mag. So, a 6th magnitude star is 100 times fainter than a 1st magnitude star. The reason Hipparchus's simple classification translates to a relatively complex function is that the human eye responds logarithmically to light.
Kui sa matemaatikat just väga hästi ei mõista, siis tähendab see, et mingi tähe tähesuurus (m) erineb standardtähesuurusest (m_ 0), kui viimasest lahutada 2, 5- ga korrutatud valgustatuse logaritm. Tegur 2, 5 x log tähendab, et kui valgsus on näiteks sada, on tähesuuruse erinevus 5. Seega on 6. tähesuuruse täht 100 korda tuhmim kui 1. tähesuuruse täht. Põhjus, miks Hipparchose ääretult lihtne klassifikatsioon väljendub suhteliselt keerulise matemaatika kujul, peitub selles, et inimsilm reageerib valgusele logaritmiliselt.
A final note: the magnitude is usually measured through a color filter of some kind, and these magnitudes are denoted by a subscript describing the filter (ie;, m_V is the magnitude through a visual filter, which is greenish; m_B is the magnitude through a blue filter; m_pg is the photographic plate magnitude, & etc;).
Lõppmärkus: tähesuurust mõõdetakse tavaliselt läbi mingi värvifiltri, mida siis märgitakse vastava allindeksiga (st; m_ V on tähesuurus läbi visuaalse filtri, mis on roheline; m_ B on tähesuurus läbi sinise (inglise keeles "blue") filtri; m_ pg fotograafiline tähesuurus & jne;).
Because it is fixed to the local Horizon, stars will appear to drift past the Local Meridian as the Earth spins. You can use an object's Right Ascension and the Local Sidereal Time to determine when it will cross your Local Meridian (see Hour Angle).
Kuna meridiaan on seotud kohaliku horisondiga, paistavad tähed vastavalt Maa pöörlemisele triivivat üle kohaliku meridiaani. Taevakeha otsetõusu ja kohalikku täheaega kasutades saab määrata, millal taevakeha läbib sinu kohaliku meridiaani (vaata tunninurk).
Observing List Tool
Vaatlusnimekiri
The Observing List Tool
Vaatlusnimekiri
The purpose of the Observing List Tool is to provide convenient access to some common functions for a list of objects chosen by you. Objects are added to the list by using the Add to List action in the popup menu, or by simply pressing the O key to add the currently-selected object.
Vaatlusnimekirja mõte on pakkuda mugavat võimalust võtta enda valitud objektidega ette teatud levinud toiminguid. Objekte saab nimekirja lisada kontekstimenüü käsuga Lisa nimekirja või ka lihtsalt klahvile O vajutades, kui soovid lisada parajasti valitud objekti.
Objects in the list can be sorted by any of the data columns (Name, Right Ascension, Declination, Magnitude, and Type). To perform an action on an object, highlight it in the list, and then press one of the Action buttons at the top of the window. Some actions can be performed while multiple objects are selected; others only operate when one object is selected. The available actions are:
Nimekirjas olevaid objekte saab sorteerida mis tahes andmeveeru järgi (nimi, otsetõus, kääne, tähesuurus, tüüp). Objektiga mingi toimingu ettevõtmiseks vali see nimekirjas ja klõpsa seejärel akna ülaosas asuvatele toimingunuppudele. Mõningaid toiminguid saab sooritada ka siis, kui valitud on mitu objekti, mõningaid aga ainult ühe objektiga. Võimalikud toimingud on järgmised:
Center
Fokuseeri
Center the display on the selected object, and begin Tracking it.
Tsentreerib vaate valitud objektile ja asub seda jälgima.
Scope
Vaatle
Point your telescope at the selected object.
Suunab sinu teleskoobi valitud objektile.
Alt vs. Time
Kõrgus/ aeg
Open the Altitude vs. Time Tool, with the selected object(s) preloaded
Ava abivahendi Kõrgus/ Aeg, kus on juba laaditud valitud objekt( id).
Open the Detailed Information Window for the selected object.
Avab valitud objekti üksikasjaliku info akna.
Remove the selected object(s) from the observing list.
Eemaldab valitud objekti( d) vaatlusnimekirjast.
The Observing List tool is a new feature and is still under development. We are planning to add more features, such as adding objects to the list by selecting a region in the sky, and the ability to save observing lists to disk.
Vaatlusnimekiri on päris uus abivahend ja seda veel arendatakse. Me kavatseme lisada sellele mitmeid võimalusi, näiteks objektide lisamine nimekirja taevapiirkonda valides ja võimalus salvestada vaatlusnimekirju kõvakettale.
Parallax is the apparent change of an observed object's position caused by a shift in the observer's position. As an example, hold your hand in front of you at arm's length, and observe an object on the other side of the room behind your hand. Now tilt your head to your right shoulder, and your hand will appear on the left side of the distant object. Tilt your head to your left shoulder, and your hand will appear to shift to the right side of the distant object.
Parallaks on vaadeldava taevakeha asukoha näiv muutumine, mida põhjustab vaatleja asukoha erinevus. Seda võib piltlikult selgitada näiteks nii: tõsta käsi otse ette õla kõrgusele, nii et mingi objekt toa teises otsas jääks käe taha. Nüüd kalluta pea paremale ja näed, et käsi jääb objektist vasakule. Kui kallutad pea vasakule, jääb käsi objektist paremale.
Because the Earth is in orbit around the Sun, we observe the sky from a constantly moving position in space. Therefore, we should expect to see an annual parallax effect, in which the positions of nearby objects appear to wobble back and forth in response to our motion around the Sun. This does in fact happen, but the distances to even the nearest stars are so great that you need to make careful observations with a telescope to detect it The ancient Greek astronomers knew about parallax; because they could not observe an annual parallax in the positions of stars, they concluded that the Earth could not be in motion around the Sun. What they did not realize was that the stars are millions of times further away than the Sun, so the parallax effect is impossible to see with the unaided eye..
Kuna Maa tiirleb ümber Päikese, vaatleme taevast pidevalt muutuvast ruumipunktist. Seepärast võiks oodata aastaparallaksi, mille puhul lähemate taevakehade asukohad paistaksid vastavalt meie liikumisele ümber Päikese edasi- tagasi laperdavat. Nii see ka tegelikult on, kuid vahemaa isegi kõige lähema täheni on nii suur, et selle avastamiseks tuleb teleskoobiga väga hoolikalt vaatlusi korraldada Juba Vana- Kreeka astronoomid tundsid parallaksi, ent kuna nad ei suutnud tabada aastaparallaksi tähtede asukohtade puhul, tegid nad järelduse, et Maa ei liigu ümber Päikese. Nad ei mõistnud aga, et tähed on Päikesega võrreldes meist miljoneid kordi kaugemal, mistõttu parallaksi pole palja silmaga võimalik tuvastada..
Precession is the gradual change in the direction of the Earth's spin axis. The spin axis traces a cone, completing a full circuit in 26,000 years. If you have ever spun a top or a dreidel, the wobbling rotation of the top as it spins is precession.
Pretsessioon on Maa pöörlemistelje suuna aeglane muutumine. Pöörlemistelg joonistab koonuse, mis teeb täisringi 26 000 aastaga. Kui oled kunagi keerutanud näiteks vurri, siis selle keerleva tipu laperdamine on täpselt sama asi, mis pretsessioon.
Because the direction of the Earth's spin axis changes, so does the location of the Celestial Poles.
Kuna Maa pöörlemistelje suund muutub, muutuvad ka taevapooluste asukohad.
The reason for the Earth's precession is complicated. The Earth is not a perfect sphere, it is a bit flattened, meaning the Great Circle of the equator is longer than a meridonal great circle that passes through the poles. Also, the Moon and Sun lie outside the Earth's Equatorial plane. As a result, the gravitational pull of the Moon and Sun on the oblate Earth induces a slight torque in addition to a linear force. This torque on the spinning body of the Earth leads to the precessional motion.
Maa pretsessiooni põhjused on üsna keerulised. Maa ei ole ideaalne sfäär, vaid natuke lapik, mis tähendab, et ekvaatori suurring on veidi pikem kui meridiaani suurring, mis läbib pooluseid. Kuu ja Päike asuvad väljaspool Maa ekvaatoritasandit, mistõttu nende gravitatsiooniline mõju pooluste kohalt lapikule Maale tekitab lisaks lineaarsele jõule kerge pöördemomendi. Viimase mõju pöörlevale Maale tekitabki pretsessioonilise liikumise.
Precession is easiest to see by observing the Celestial Pole. To find the pole, first switch to Equatorial Coordinates in the Configure & kstars; window, and then hold down the Up arrow key until the display stops scrolling. The declination displayed in the center of the Info Panel should be +90 degrees, and the bright star Polaris should be nearly at the center of the screen. Try slewing with the left and right arrow keys. Notice that the sky appears to rotate around the Pole.
Pretsessiooni on kõige hõlpsam täheldada taevapoolust jälgides. Pooluse leidmiseks lülita esmalt aknas kstars; i seadistused sisse ekvaatorilised koordinaadid ning hoia seejärel all klahvi Nool alla, kuni ekraan enam ei liigu. Kääne, mida võib näha infopaneeli keskosas, peaks olema +90 kraadi ning enam- vähem ekraani keskel peaks asuma hele täht Põhjanael. Proovi nüüd liikuda vasaku ja parema nooleklahviga. Pane tähele, et taevas tundub keerlevat ümber pooluse.
We will now demonstrate Precession by changing the Date to a very remote year, and observing that the location of the Celestial Pole is no longer near Polaris. Open the Set Time window (Ctrl; S), and set the date to the year 8000 (currently, & kstars; cannot handle dates much more remote than this, but this date is sufficient for our purposes). Notice that the sky display is now centered at a point between the constellations Cygnus and Cepheus. Verify that this is actually the pole by slewing left and right: the sky rotates about this point; in the year 8000, the North celestial pole will no longer be near Polaris.
Nüüd võib demonstreerida pretsessiooni, määrates daatumi kuhugi kaugesse tulevikku, misjärel on näha, et taevapoolus ei asu enam Põhjanaela lähedal. Ava aken Aja määramine (Ctrl; S) ning määra ajaks aasta 8000 (praegu ei tule & kstars; toime veel kaugemasse tulevikku jääva ajaga, kuid antud ülesandeks on see täiesti piisav tulevik). Pane tähele, et nüüd on vaate keskpunkt Luige ja Kepheuse tähtkuju vahel. Võid kontrollida, et see on tõepoolest poolus, kui liigutad vaadet paremale ja vasakule: taevas keerleb ümber selle punkti. Seega ei asu aastal 8000 põhjataevapoolus enam Põhjanaela lähedal.
The above screenshot shows a typical view of the KStars program. You can see the sky display centered on Betelgeuse, the brightest star in the constellation Orion. Orion has just risen above the eastern horizon. Stars are displayed with realistic colors and relative brightnesses. In three corners of the sky display, there are on-screen text labels displaying data on the current time (LT: 16:38:42 23 Jan 2008), the current Geographic Location (Tucson, Arizona, USA), and the current object in the center of the display (Focused on: Betelgeuse (alpha Orionis)). Above the sky display, there are two toolbars. The main toolbar contains shortcuts for menu functions, as well as a time-step widget which controls how fast the simulation clock runs. The view toolbar contains buttons that toggle the display of different kinds of objects in the sky. At the bottom of the window, there is a status bar which displays the name of any object you click on, and the sky coordinates (both Right Ascension/ Declination and Azimuth/ Altitude) of the mouse cursor.
Toodud pildil on kujutatud KStarsi tüüpiline vaade. Ülal on näha taevas, mille vaade on fokuseeritud parajasti idahorisondil tõusva Orioni tähtkuju kõige heledamale tähele Betelgeuse. Tähed on kujutatud realistlikes värvides ning suhtelise heledusega. Taevakaardi kolmes nurgas on infokastid, mis näitavad käesolevat aega (KA: 16: 41: 39 2005- 01- 22), geograafilist asukohta (Tucson, Arizona, USA) ja parajasti vaate keskmes asuvat objekti (Fookuses: Betelgeuse (alpha Orionis)). Taevakaardist ülalpool on kaks tööriistariba. Põhitööriistaribal leiab mitme menüüfunktsiooni kiirviidad, samuti ajasammu määramise vahendi, mille abil saab sätestada, kui kiiresti simulatsiooni kell edasi tõttab. Vaateribal on nupud, mis lülitavad erinevate taevakehade näitamist sisse või välja. Akna allservas on olekuriba, kus näidatakse objekti nime, kui mõnel neist klõps teha, ning hiire kursori asukoha taevakoordinaate (nii otsetõus/ kääne kui ka asimuut/ kõrgus).