natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Horizontal Coordinate System is fixed to the Earth, not the Stars. Therefore, the Altitude and Azimuth of an object changes with time, as the object appears to drift across the sky. In addition, because the Horizontal system is defined by your local horizon, the same object viewed from different locations on Earth at the same time will have different values of Altitude and Azimuth.
Horisondiline koordinaatide süsteem on seotud Maa, mitte tähtedega. Seepärast muutuvad taevakeha kõrgus ja asimuut ajas vastavalt tema näivale liikumisele taevas. Ja kuna horisondiline süsteem on määratletud vaatleja kohaliku horisondiga, on ühel ja samal taevakehal Maa erinevates punktides asuvate vaatlejate korral erinev kõrgus ja asimuut.
Horizontal coordinates are very useful for determining the Rise and Set times of an object in the sky. When an object has Altitude=0 degrees, it is either Rising (if its Azimuth is & lt; 180 degrees) or Setting (if its Azimuth is & gt; 180 degrees).
Horisondilised koordinaadid kuluvad marjaks ära taevakeha tõusu ja loojangu määramisel. Kui taevakeha kõrgus on 0 kraadi, siis ta kas tõuseb (kui asimuut on & lt; 180 kraadi) või loojub (kui asimuut on & gt; 180 kraadi).
The Ecliptic Coordinate System
Ekliptiline koordinaatide süsteem
The Ecliptic coordinate system uses the Ecliptic for its Fundamental Plane. The Ecliptic is the path that the Sun appears to follow across the sky over the course of a year. It is also the projection of the Earth 's orbital plane onto the Celestial Sphere. The latitudinal angle is called the Ecliptic Latitude, and the longitudinal angle is called the Ecliptic Longitude. Like Right Ascension in the Equatorial system, the zeropoint of the Ecliptic Longitude is the Vernal Equinox.
Ekliptilise koordinaatide süsteemi alustasandiks on ekliptika. Ekliptika on rada, mida Päike näivalt järgib oma aastasel teekonnal. Ühtlasi on see Maa orbitaaltasandi projektsioon taevasfääril. Laiuskraadilist nurka nimetatakse siin ekliptiliseks laiuseks ning pikkuskraadilist nurka ekliptiliseks pikkuseks. Sarnaselt otsetõusule ekvaatorilises süsteemis on ekliptilise pikkuse nullpunktiks kevadpunkt.
What do you think such a coordinate system would be useful for? If you guessed charting solar system objects, you are right! Each of the planets (except Pluto) orbits the Sun in roughly the same plane, so they always appear to be somewhere near the Ecliptic (ie;, they always have small ecliptic latitudes).
Milleks võiks selline koordinaatide süsteem kasulik olla? Kui arvasid, et päikesesüsteemi kehade märkimiseks, arvasid õigesti! Kõik planeedid (välja arvatud Pluuto) tiirlevad ümber Päikese enam- vähem samal tasandil, olles seetõttu alati üsna lähedal ekliptikale (ie; neil on alati väike ekliptiline laius).
The Galactic Coordinate System
Galaktiline koordinaatide süsteem
Galactic Coordinates
Galaktilised koordinaadid
Milky Way
Linnutee
The Galactic coordinate system uses the Milky Way as its Fundamental Plane. The latitudinal angle is called the Galactic Latitude, and the longitudinal angle is called the Galactic Longitude. This coordinate system is useful for studying the Galaxy itself. For example, you might want to know how the density of stars changes as a function of Galactic Latitude, to how much the disk of the Milky Way is flattened.
Galaktilise koordinaatide süsteemi alustasandiks on Linnutee. Laiuskraadilist nurka nimetatakse siin galaktiliseks laiuseks ning pikkuskraadilist nurka galaktiliseks pikkuseks. Sellest koordinaatide süsteemist on tulu galaktika uurimisel, kui sind peaks näiteks huvitama, kuidas muutub tähtede tihedus piki galaktilist pikkuskraadi või kui lapik siis ikkagi Linnutee on.
Solar System Viewer
Päikesesüsteemi vaataja
The Solar System Viewer
Päikesesüsteemi vaataja
This tool displays a model of our solar system as seen from above, for the current date and time in the main window. The Sun is drawn as a yellow dot in the centre of the plot, and the orbits of the planets are drawn as circles with correct relative diameters, centred on the Sun. The current position of each planet along its orbit is drawn as a coloured dot along with a name label. The display can be zoomed in and out with the + and - keys.
See abivahend näitab Päikesesüsteemi mudelit ülaltvaates. Päikest kujutab kollane punkt joonise keskel, planeetide orbiidid on näidatud korrektsete suhteliste diameetritega ringidena, mille keskpunktiks on Päike. Iga planeedi hetkeasukoht on näidatud värvilise punktina, selle juures on ka nimesilt. Vaadet saab suurendada ja vähendada klahvidega + ja -, seda on võimalik uuesti tsentreerida nooleklahvidega või topeltklõpsuga kuskil aknas. Kindlale planeedile saab vaate tsentreerida ka klahvidega 0ndash; 9 (0 on Päike, 9 Pluuto). Vaadet planeedile tsentreerides hakatakse seda ühtlasi ajas jälgima.
Spiral galaxies are huge collections of billions of stars, most of which are flattened into a disk shape, with a bright, spherical bulge of stars at its centre. Within the disk, there are typically bright arms where the youngest, brightest stars are found. These arms wind out from the centre in a spiral pattern, giving the galaxies their name. Spiral galaxies look a bit like hurricanes, or like water flowing down a drain. They are some of the most beautiful objects in the sky.
Spiraalgalaktikad kujutavad endast miljardite tähtede hiigelkogumikke. Enamik neist on lamedad, kettakujulised, nende keskel asub hele, sfääriline tähemõhn. Kettal on tavaliselt mõned heledamad harud, mis koosnevad noorimatest ja heledamatest tähtedest. Sellised harud hargnevad galaktika keskmest spiraalikujuliselt, mis ongi andnud galaktikatele nimetuse. Spiraalgalaktikad sarnanevad mõneti tuulispasale või torust alla pulbitsevale veevoolule. Nende seast võib leida mitmed taevalaotuse ilusamad objektid.
Galaxies are classified using a tuning fork diagram. The end of the fork classifies elliptical galaxies on a scale from the roundest, which is an E0, to those that appear most flattened, which is rated as E7. The tines of the tuning fork are where the two types of spiral galaxies are classified: normal spirals, and barred spirals. A barred spiral is one whose nuclear bulge is stretched out into a line, so it literally looks like it has a bar of stars in its centre.
Galaktikaid liigitatakse vastavalt Hubble' i helihargi klassifikatsioonile. Helihargi ots määratleb elliptilisi galaktikaid alates kõige ümaramatest ehk E0 kuni kõige lapikumateni ehk E7. Helihargi värtnad määratlevad kaht tüüpi spiraalgalaktikad: tavalised spiraalid ja varbspiraalsed galaktikad. Viimased on sellised, kus tuumikmõhn on välja veninud joonekujuliseks, nii et see paistab sõna otseses mõttes tähevarvana.
Both types of spiral galaxies are sub-classified according to the prominence of their central bulge of stars, their overall surface brightness, and how tightly their spiral arms are wound. These characteristics are related, so that an Sa galaxy has a large central bulge, a high surface brightness, and tightly-wound spiral arms. An Sb galaxy has a smaller bulge, a dimmer disk, and looser arms than an Sa, and so on through Sc and Sd. Barred galaxies use the same classification scheme, indicated by types SBa, SBb, SBc, and SBd.
Mõlemat spiraalgalaktikate tüüpi jaotatakse edasi vastavalt nende keskse tähemõhna suurusele, üldisele pinnaheledusele ning sellele, kui keerdunud on spiraalharud. Kõik need omadused on tihedalt seotud, nii et Sa galaktikal on suur keskmõhn, tugev pinnaheledus ning väga keerdunud spiraalharud. Sb galaktika mõhn on väiksem, ketas ei ole nii hele ning spiraalharud on vähem keerdunud kui Sa galaktikatel. Sc ja Sd on vastavalt veelgi tagashihoidlikumate omadustega. Varbgalaktikad kasutavad põhimõtteliselt samasugust liigitust, tähistuseks SBa, SBb, SBc ja SBd.
There is another class of galaxy called S0, which is morphologically a transitional type between true spirals and ellipticals. Its spiral arms are so tightly wound as to be indistinguishable; S0 galaxies have disks with a uniform brightness. They also have an extremely dominant bulge.
On olemas ka klass S0, mis on olemuselt üleminekutüüp pärisspiraalide ja elliptiliste galaktikate vahel. Selle spiraalharud on nii tugevasti keerdunud, et neid on peaaegu võimatu eristada. S0 galaktikad kujutavad endast ühtlase heledusega kettaid ning neil on ka äärmiselt domineeriv mõhn.
The Milky Way galaxy, which is home to earth and all of the stars in our sky, is a Spiral Galaxy, and is believed to be a barred spiral. The name Milky Way refers to a band of very faint stars in the sky. This band is the result of looking in the plane of our galaxy 's disk from our perspective inside it.
Linnutee galaktika, kus asub meie armas Maa ja kõik tähed, mida me taevas suudame eristada, on samuti spiraalgalaktika, enamiku arvamust mööda varbgalaktika. Nimetuse Linnutee taga seisab rahvapärimus, nagu näitaks see rändlindudele teed lõunasse ja tagasi. Meie näeme seda suhteliselt tuhmide tähtede ribana taevas, sest just nii peabki välja nägema meie galaktika ketas, kui seda seestpoolt vaadata.
Spiral galaxies are very dynamic entities. They are hotbeds of star formation, and contain many young stars in their disks. Their central bulges tend to be made of older stars, and their diffuse halos are made of the very oldest stars in the Universe. Star formation is active in the disks because that is where the gas and dust are most concentrated; gas and dust are the building blocks of star formation.
Spiraalgalaktikad on väga dünaamilised. Seal sünnivad tähed ning nende kettas leidub palju noori tähti. Keskmõhnad koosnevad enamasti vanematest tähtedest ning nende halodesse kuulub kogu Universumi kõige vanemaid tähti. Täheteke on ketastes aktiivne seepärast, et just sinna on tihedalt kogunenud gaasi ja tolmu, millest tähed ju tekivadki.
Modern telescopes have revealed that many Spiral galaxies harbour supermassive black holes at their centres, with masses that can exceed that of a billion Suns. Both elliptical and spiral galaxies are known to contain these exotic objects; in fact many astronomers now believe that all large galaxies contain a supermassive black hole in their nucleus. Our own Milky Way is known to harbour a black hole in its core with a mass millions of times bigger than a star 's mass.
Tänapäevased võimsad teleskoobid on selgitanud, et paljude spiraalgalaktikate keskmes paikneb ülimassiivne must auk, mille mass võib ületada ka miljardi Päikese massi. Selliseid haruldasi objekte sisaldavad teadaolevalt nii elliptilised kui spiraalgalaktikad, mis on pannud paljusid astronoome arvama, et tegelikult leidub ülimassiivne must auk kõigi suuremate galaktikate keskmes. Ka meie Linnutee keskmes arvatakse asuvat must auk, mille mass on miljoneid kordi suurem kui tähemass.
There are many fine examples of spiral galaxies to be found in & kstars;, and many have beautiful images available in their popup menu. You can find them by using the Find Object window. Here is a list of some spiral galaxies with nice images available:
& kstars; näitab paljusid kenasid spiraalgalaktikaid ja hüpikmenüü vahendusel saab enamasti vaadata ka neist tehtud imeilusaid pilte. Spiraalgalaktikaid on kõige hõlpsam leida objektide otsimise aknast. Toome siin ära mõned ilusate piltidega spiraalgalaktikad:
M 64, the Black-Eye Galaxy (type Sa)
M64, Mustasilmne galaktika (tüüp Sa)
M 31, the Andromeda Galaxy (type Sb)
M31, Andromeeda galaktika (tüüp Sb)
M 81, Bode 's Galaxy (type Sb)
M81, Bode galaktika (tüüp Sb)
M 51, the Whirlpool Galaxy (type Sc)
M51, Veekeerise galaktika (tüüp Sc)
NGC 300 (type Sd) [use DSS image link]
NGC300 (tüüp Sd) [kasuta DSS pildi viita]
M 83 (type SBa)
M83 (tüüp SBa)
NGC 1530 (type SBb)
NGC1530 (tüüp SBb)
NGC 1073 (type SBc)
NGC1073 (tüüp SBc)
Stars: An Introductory FAQ
Tähed: sissejuhatav KKK
Stars
Tähed
What are the stars?
Mis on tähed?
Stars are gigantic, self-gravitating spheres of (mostly) Hydrogen gas. Stars are also thermonuclear engines; nuclear fusion takes place deep in the cores of stars, where the density is extreme and the temperature reaches tens of millions of degrees Celsius.
Tähed on hiiglaslikud gravitatsiooni tekitavad, (peamiselt) vesinikust koosnevad sfäärid. Tähed on samas ka termotuumaseadmed: tähtede sisemuses, kus aine tihedus on äärmiselt suur ning temperatuur ulatub kümnete miljonite Celsiuse kraadideni, leiavad aset termotuumareaktsioonid.
Is the Sun a star?
Kas Päike on täht?
Yes, the Sun is a star. It is the dominant centrepiece of our solar system. Compared to other stars, our Sun is rather ordinary; it appears to be so much bigger and brighter to us because it is millions of times closer than any other star.
Jah, Päike on täht. Ta on ka meie päikesesüsteemi keskne keha. Võrreldes teiste tähtedega on meie Päike üsna tavaline. Meile paistab ta teistest palju suurema ja heledamana seetõttu, et Päike asub meile miljoneid kordi lähemal kui ükski teine täht.
Why do stars shine?
Miks tähed paistavad?
The short answer is: star shine because they are very hot. It is really no more complicated than that. Any object heated to thousands of degrees will radiate light, just like stars do.
Lühike vastus: tähed paistavad meile seepärast, et nad on väga kuumad. Nii lihtne see ongi: iga keha, mille kuumus ulatub tuhandete kraadideni, kiirgab valgust samamoodi nagu tähed.
The obvious next question is: why are stars so hot?
Järgmine küsimus on ilmselt: miks siis tähed nii kuumad on?
This is a tougher question. The usual answer is that stars get their heat from the thermonuclear fusion reactions in their cores. However, this cannot be the ultimate cause for the stars 'heat, because a star must be hot in the first place for nuclear fusion to be triggered. Fusion can only sustain the hot temperature; it cannot make a star hot. A more correct answer is that stars are hot because they have collapsed. Stars form from diffuse gaseous nebulae; as the nebulous gas condenses to form a star, the gravitational potential energy of the material is released, first as kinetic energy, and ultimately as heat as the density increases.
See on natuke keerulisem. Tavaliselt vastatakse, et tähed saavad oma kuumuse tuumas toimuvatest termotuumareaktsioonidest. Kuid see ei saa olla tähtede kuumuse tegelik põhjus, sest täht peab olema juba kuum, enne kui termotuumareaktsioon võimalikuks osutub. Tuumade litumine võib kõrget temperatuuri ainult alal hoida, ei saa aga tähte iseenesest kuumaks muuta. Seepärast kõlab korrektsem vastus nii: tähed on kuumad, sest nad on kokku varisenud. Tähed kujunevad hajusatest gaasipilvedest. Kui gaas kondenseerub ja täheks muutuma hakkab, vabaneb aine gravitatsiooniline energia esmalt kineetilise energiana ning lõpuks, tiheduse suurenedes, kuumusena.
Are stars all the same?
Kas kõik tähed on ühesugused?
Stars have many things in common: they are all collapsed spheres of hot, dense gas (mostly Hydrogen), and nuclear fusion reactions are occurring at or near the centres of every star in the sky.
Tähtedel on palju ühiseid jooni: nad kõik on kuuma ja tiheda (peamiselt vesinikust koosneva) gaasi kokkuvarisemisel tekkinud sfäärid ning iga tähe tuumas käivad termotuumareaktsoonid.
However, stars also show a great diversity in some properties. The brightest stars shine almost 100 million times as brightly as the faintest stars. Stars range in surface temperature from only a few thousand degrees to almost 50,000 degrees Celsius. These differences are largely due to differences in mass: massive stars are both hotter and brighter than lower-mass stars. The temperature and Luminosity also depend on the evolutionary state of the star.
Kuid mõningate omaduste poolest on tähed vägagi erinevad. Näiteks paistavad heledaimad tähed ligikaudu 100 miljonit korda eredamalt kui kõige kahvatumad tähed. Tähtede pinna temperatuur võib ulatuda mõnest tuhandest kraadist peaaegu 50 000 kraadini Celsiuse järgi. Nende erinevuste peamine põhjus peitub massis: raskemad tähed on kuumemad ja heledamad kui kergemad tähed. Temperatuur ja heledus sõltub ka tähe arengustaadiumist.
What is the Main Sequence?
Mis on põhijada?
Main sequence
Põhijada
The main sequence is the evolutionary state of a star when it is fusing Hydrogen in its core. This is the first (and longest) stage of a star 's life (not including protostar phases). What happens to a star after it runs out of core Hydrogen is addressed in the stellar evolution article (coming soon).
Põhijada on tähtede arengustaadium, kus tema tuumas põletatakse vesinikku. See on tähtede esimene (ja pikim) elustaadium, kui mitte arvestada prototähe faase. Seda, mis juhtub tähega siis, kui tuumas on vesinik ära põletatud, räägitakse artiklis tähearengu kohta (ilmub peagi).
How long do stars last?
Kui kaua tähed elavad?
The lifetime of a star depends very much on its mass. More massive stars are hotter and shine much more brightly, causing them to consume their nuclear fuel much more rapidly. The largest stars (roughly 100 times as massive as the Sun), will run out of fuel in only a few million years; while the smallest stars (roughly ten percent the mass of the Sun), with their much more frugal consumption rate, will shine on (albeit dimly) for trillions of years. Note that this is much longer than the Universe has yet been in existence.
Tähtede eluiga sõltub suuresti nende massist. Raskemad tähed on kuumemad ning heledamad, mis põhjustab tuumakütuse kiiremat tarbimist. Suurimad tähed (umbes sada korda Päikesest raskemad) kulutavad oma kütuse ära pelgalt mõne miljoni aastaga, väikseimad tähed aga (nii umbes kümme protsenti Päikese massist) võivad tänu oma kesisele tarbimisvõimele särada (küll üsna tuhmilt) lausa triljoneid aastaid. Pane tähele, et seda on palju enam kui kogu universumi senine eluiga!
The Earth is round, and it is always half-illuminated by the Sun. However, because the Earth is spinning, the half that is illuminated is always changing. We experience this as the passing of days wherever we are on the Earth 's surface. At any given instant, there are places on the Earth passing from the dark half into the illuminated half (which is seen as dawn on the surface). At the same instant, on the opposite side of the Earth, points are passing from the illuminated half into darkness (which is seen as dusk at those locations). So, at any given time, different places on Earth are experiencing different parts of the day. Thus, Solar time is defined locally, so that the clock time at any location describes the part of the day consistently.
Maa on ümmargune ja alati poolenisti Päikesest valgustatud. Et Maa aga keerleb, muutub pidevalt valgustatud osa. Meie kogeme seda päeva ja öö vaheldumisena. Igal hetkel on maal kohti, mis suunduvad pimedast osast valgustatud osasse (mida maapinnal tajutakse koidikuna. Samal hetkel liiguvad kohad Maa vastasküljel valgusest pimedusse (mida me nimetame loojanguks). Seega on Maa erinevates kohtades erinev päevaaeg. Seetõttu on ka päikeseaeg kohaliku määratlusega ning suvalise koha kellaaeg näitabki parajasti valitsevat päevaosa.
This localisation of time is accomplished by dividing the globe into 24 vertical slices called Time Zones. The Local Time is the same within any given zone, but the time in each zone is one Hour earlier than the time in the neighboring Zone to the East. Actually, this is a idealised simplification; real Time Zone boundaries are not straight vertical lines, because they often follow national boundaries and other political considerations.
Kohalik aeg on saadud maakera 24 vertikaalseks lõiguks jagades, mida nimetatakse ajavöönditeks. Kohalik aeg on igas vööndis ühesugune, kuid iga vööndi aeg on oma idapoolse naabervööndi ajast tund aega varasem. Tegelikult on see küll ideaalpilt ja ajavööndite tegelikud piirid pole sugugi sirgjooned, järgides tihtipeale riigipiire või muid poliitilisi otsuseid.
Note that because the Local Time always increases by an hour when moving between Zones to the East, by the time you move through all 24 Time Zones, you are a full day ahead of where you started. We deal with this paradox by defining the International Date Line, which is a Time Zone boundary in the Pacific Ocean, between Asia and North America. Points just to the East of this line are 24 hours behind the points just to the West of the line. This leads to some interesting phenomena. A direct flight from Australia to California arrives before it departs. Also, the islands of Fiji straddle the International Date Line, so if you have a bad day on the West side of Fiji, you can go over to the East side of Fiji and have a chance to live the same day all over again.
Et kohalik aeg suureneb ida poole suundudes iga vööndiga tunni võrra, siis selleks ajaks, kui te olete jõudnud läbida kõik 24 ajavööndit, olete päeva võrra eespool ajast, kust alustasite. Sellest vastuolust aitab üle saada rahvusvaheline kuupäevaraja, mis kujutab endast ajavööndite piiri Vaikses ookeanis Aasia ja Põhja- Ameerika vahel. Sellest joonest vahetult ida pool asuvate kohtade aeg on 24 tundi varasem joonest vahetult lääne pool asuvate kohtade ajast. See toob muidugi kaasa naljakaid asju. Näiteks otselend Austraaliast Californiasse jõuab kohale enne starti! Fidži saared jäävad samuti mõlemale poole kuupäevaraja, nii et kui sul oli Fidži lääneosas kehv päev, võid minna idaossa ning selle päeva uuesti ja palju paremini mööda saata!
KStars Tools
KStarsi tööriistad
& kstars; comes with a number of tools that allow you to explore some more advanced aspects of astronomy and the night sky.
& kstars; pakub mitmesuguseid tööriistu, mis võimaldavad uurida mõningaid huvitavamaid astronoomia ja tähistaeva aspekte.
Object Details
Objekti üksikasjad
Altitude vs. Time Plotter
Kõrgus/ aeg graafikute joonistaja
What 's Up Tonight?
Mis on täna vaadata?
& tool-details; & tool-calculator; & tool-aavso; & tool-altvstime; & tool-whatsup; & tool-scriptbuilder; & tool-solarsys; & tool-jmoons;
& tool- details; & tool- calculator; & tool- aavso; & tool- altvstime; & tool- whatsup; & tool- scriptbuilder; & tool- solarsys; & tool- jmoons; & tool- observinglist; & tool- fitsviewer;
The time on our clocks is essentially a measurement of the current position of the Sun in the sky, which is different for places at different Longitudes because the Earth is round (see Time Zones).
Aeg meie kellal mõõdab tegelikult Päikese praegust asukohta taevas, mis on erinevatel pikkuskraadidel erinev, sest Maa on ümmargune (vaata ajavööndid).
However, it is sometimes necessary to define a global time, one that is the same for all places on Earth. One way to do this is to pick a place on the Earth, and adopt the Local Time at that place as the Universal Time, abbreviated UT. (The name is a bit of a misnomer, since Universal Time has little to do with the Universe. It would perhaps be better to think of it as global time).
Vahel on siiski vaja kindlaks määrata globaalne aeg, mis oleks ühesugune kõikjal Maal. Üks viis on valida välja mõni koht ja muuta selle kohalik aeg maailmaajaks, lühendatult MA. (Ingliskeelses maailmas kasutatakse lühendit UT, mis tuleneb väljendist universaalne aeg ehk Universal Time).
The geographic location chosen to represent Universal Time is Greenwich, England. The choice is arbitrary and historical. Universal Time became an important concept when European ships began to sail the wide open seas, far from any known landmarks. A navigator could reckon the ship 's longitude by comparing the Local Time (as measured from the Sun 's position) to the time back at the home port (as kept by an accurate clock on board the ship). Greenwich was home to England 's Royal Observatory, which was charged with keeping time very accurately, so that ships in port could re-calibrate their clocks before setting sail.
Maailmaaega määravaks asukohaks on valitud Inglismaal asuv Greenwich. See valik on suvaline, kuigi tugineb ajaloole. Maailmaaeg muutus oluliseks siis, kui eurooplased hakkasid agaralt ookeanidel sõitma, kus neil polnud käepärast maatähiseid. Laevnikud said siis määrata oma pikkuskraadi kindlaks nii, et võrdlesid kohalikku aega (mida mõõdeti Päikese asendi järgi) kodusadama ajaga (mille jaoks oli kaasas võimalikult täpne kell). Greenwichis asus Inglise kuninglik observatoorium, mis oli kohustatud aega eriti hoolikalt jälgima, et sadamates olevad laevad saaksid enne teeleasumist oma kellad uuesti täpseks seada.